Головуючий у 1 інстанції: Городецька
Провадження № 22-ц/783/5895/13
Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2013 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючої - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

при секретарі: Служалі А.Ю.

з участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Галицького
районного суду м. Львова від 24 квітня 2013
року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернулась з позовом до ОСОБА_2,
третя особа Галицький районний відділ
Головного управління державної
міграційної служби у Львівській
області, про визнання такою, що
втратила право на користування
житловим приміщенням та зняття її з
реєстраційного обліку.

Оскаржуваним рішенням позов
задоволено, визнано ОСОБА_2 такою, що
втратила право на користування
квартирою АДРЕСА_2, зобов»язано СГІРФО
Галицького РВ ЛМУ ГУ МВС України у
Львівській області зняти зт
реєстраційного обліку ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем реєстрації за
адресою: АДРЕСА_1.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення в апеляційному порядку
оскаржив представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3

Апелянт вважає, що рішення суду
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
при неповно з'ясованих обставинах, що
мають значення для справи, а висновки
суду не відповідають дійсним
обставинам справи. Покликається на те,
що квартира по АДРЕСА_2 була придбана
батьками відповідача - ОСОБА_7 та ОСОБА_8
та належала їм на праві приватної
власності. Після смерті ОСОБА_7, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_9 фактично
прийняла спадщину, оскільки вступила в
управляння та володіння спадковим
майном, а тому є такою, що прийняла
спадщину, однак свідоцтво про право на
спадщину після смерті батька не
оформляла. В подальшому мати
відповідачки - ОСОБА_8, спочатку склала
заповіт, згідно якого все своє майно
заповіла в рівних частках своїм
донькам: ОСОБА_10, ОСОБА_2, ОСОБА_11, а
згодом подарувала квартиру внучці -
ОСОБА_4, яка і є одноосібним власником
спірної квартири. Також апелянт
зазначає, що твердження позивача про
те, що в даній квартирі ОСОБА_2 не
проживає більше десяти років є
надуманими, оскільки перебуваючи на
території України вона постійно
проживала за вищезгаданою адресою. З
наведених підстав просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на
підтримання доводів апеляційної
скарги, заперечення представника
ОСОБА_4 - ОСОБА_5 щодо задоволення
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до задоволення з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним
і обґрунтованим. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обгрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з»ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що грунтується на
всебічному, повному, об»єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв»язок
доказів у їх сукупності.

Однак рішення суду не відповідає
зазначеним вимогам.

Матеріалами справи встановлено, що що
ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_2 на
підставі договору дарування квартири
ОСОБА_8, посвідченого приватним
нотаріусом 13.08.2010 р., що підтверджується
договором дарування та витягом про
реєстрацію прав власності на нерухоме
майно, виданим 30.08.2010 р. ОКП ЛОР «БТІ та
ЕО», відповідачка ОСОБА_2 зареєстрована
у спірній квартирі, як тітка, і
відповідно до ст. 64 ЖК України не є
членом сім»ї власника квартири.

З матеріалів справи також вбачається,
що на момент розгляду цієї цивільної
справи Галицьким районним судом м.
Львова розглядалася справа за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання
недійсним договору дарування ОСОБА_8
квартири АДРЕСА_2, визнання права
власності на частку спірної квартири.

Згідно з п.4 ч.1 ст. 201 ЦПК України суд
зобов»язаний зупинити провадження у
справі у разі неможливості розгляду
цієї справи до вирішення іншої справи,
що розглядається в порядку
конституційного, цивільного,
господарського, кримінального чи
адміністративного судочинства.
Незважаючи на те, що вирішення позовних
вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним
договору дарування ОСОБА_8 квартири
АДРЕСА_2, визнання за нею права
власності на частку спірної квартири,
впливало на можливість подальшого
розгляду справи за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про визнання її такою, що
втратила право на користування спірною
квартирою, суд першої інстанції в
порушення вимог п.4 ч.1 ст.201 ЦПК України
не зупинив провадження у справі до
набрання законної сили судовим
рішенням, від якого залежало вирішення
справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
визнання її такою, що втратила право на
користування спірною квартирою.

Рішенням Апеляційного суду Львівської
області від 28.11.2013 року рішення
Галицького районного суду м.Львова від
19.11.2012 р., яким ОСОБА_2 відмовлено у
задоволенні позову, скасовано, за
ОСОБА_2 визнано право власності на 1/6
частини квартири АДРЕСА_2 в порядку
спадкування після смерті батька
відповідачки, ОСОБА_7, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 та визнано недійсним
договір дарування квартири АДРЕСА_2,
укладений 13.08.2010 року між ОСОБА_8 та
ОСОБА_4 в частині 1/6 частини квартири.
Відтак, згідно з рішенням Апеляційного
суду Львівської області ОСОБА_2 є
власником 1/6 частини спірної квартири.

Права власника житлового будинку,
квартири визначені статтями 317, 383 ЦК
України та ст. 150 ЖК, які передбачають
право власника використовувати житло
для власного проживання, проживання
членів сім»ї, інших осіб і
розпоряджатися своїм житлом на власний
розсуд. Обмеження чи втручання у права
власника можливе лише на підставах,
передбачених законом.

Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК
України правом власності є право особи
на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.
Власникові належить право володіння,
користування та розпорядження майном.
На зміст права власності не впливають
місце проживання власника та
місцезнаходження майна. Власник
володіє, користується та
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
своїх прав. Право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні. Особа може
бути позбавлена права власності або
обмежена у його здійсненні лише у
випадках і в порядку, встановлених
законом.

Згідно вимог ст. 9 ЖК України ніхто не
може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше, як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

Враховуючи вищенаведене, беручи до
уваги те, що право власності передбачає
право володіння, користування та
розпорядження майном, визнання ОСОБА_2
такою, що втратила право на
користування квартирою АДРЕСА_2,
порушуватиме її право власності на
спірну квартиру, у якій їй належить на
праві власності 1/6 частина квартири.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що оскаржуване
рішення не відповідає вимогам ст. 213
ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, а відтак оскаржуване
рішення підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
ОСОБА_4 у задоволенні позову.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313,
314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м.
Львова від 24 квітня 2013 року скасувати
та ухвалити нове рішення, яким
відмовити ОСОБА_4 в задоволенні позову.

Рішення суду набирає законної сили з
моменту його проголошення, може бути
оскаржене в касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішенням апеляційного суду
законної сили.

Головуюча:
Шеремета Н.О.

Судді:
Зверхановська Л.Д.

Цяцяк Р.П.