КІРОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА МАКІЇВКИ
Провадження № 2/268/625/13
Справа № 268/1143/13-ц
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

29 жовтня 2013 року
м.
Макіївка

Кіровський районний суд міста Макіївки
Донецької області у складі:

головуюча суддя Шуляк Л.В.

при секретарі Ходацькій М.В.

за участю сторін:

представника позивача Дрозд Т.О.

відповідачів ОСОБА_2

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні місцевого суду
в місті Макіївка цивільну справу за
позовом комунального підприємства
«Макіївтепломережа» до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору:
товариство з обмеженою
відповідальністю «Ремжиилобуд»,
комунальне підприємство
„Житлово-експлутаційна контора № 14"
Макіївської міської ради, про
стягнення заборгованості за спожиту
теплову енергію та судових витрат,

у с т а н о в и в:

04 січня 2013 року суддею Кіровського
районного суду м. Макіївка Донецької
області за заявою комунального
підприємства „Макіївтепломережа" від
23 жовтня 2012 року видано судовий наказ
про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3
заборгованості за надані послуги з
централізованого теплопостачання за
період з 01 листопада 2000 року по 01 жовтня
2012 року у розмірі 11510 грн. 97 коп. та
понесених судових витрати при
зверненні до суду у розмірі 107 грн. 30
коп., а всього - у загальній сумі 11618 грн.
27 коп.

Ухвалою суду від 06 березня 2013 року
задоволена заява ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 та зазначений судовий наказ
скасовано.

22 березня 2013 року комунальне
підприємство «Макіївтепломережа»
(далі - КП «Макіївтепломережа»)
звернулось до суду з уточненим до
початку розгляду справи позовом до
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості по оплаті наданих
послуг з централізованого опалення,
мотивуючи вимоги тим, що відповідачі
порушують взяті на себе зобов`язання і
не вносять на рахунок підприємства
поточні платежі.

Ухвалами суду від 04 червня 2013 року та 14
жовтня 2013 року до участі у справі у
якості третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору,
залучено відповідно: товариство з
обмеженою відповідальністю
«Ремжитлобуд» ( далі - ТОВ
«Ремжитлобуд») і комунальне
підприємство „Житлово-експлутаційна
контора № 14" Макіївської міської ради (
далі - КП «ЖЕК № 14»).

У судовому засіданні представник
КП «Макіївтепломережа» - начальник
відділу по роботі з проблемними
споживачами Дрозд Т.О., яка діє на
підставі довіреності юридичної особи,
підтримала заявлені позовні вимоги, в
обгрунтування яких послався на факти і
обставини, викладені у заявах, та
зазначила, що наймач квартири АДРЕСА_1 -
ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_3,
проживають у вищеназваній квартирі і
фактично користуються послугами з
постачання теплової енергії, які
надаються централізовано, відповідно
до встановленого порядку, комунальним
підприємством як суб'єктом
господарювання.

Вказаний будинок перебуває на
балансі товариства з обмеженою
відповідальністю «Ремжитлобуд», яке
забезпечує розподіл та регулювання
подачі теплової енергії по квартирам
через внутріньобудинкову систему.

У порушення вимог чинного
законодавства ОСОБА_2, на якого
відкрито особистий рахунок, та його
дружиною ОСОБА_3, проживаючої у
спірному житловому приміщенні не
здійснено заходів щодо укладення з
теплопостачальною організацією
індивідуального договору про надання
комунальних послуг. Відповідачі, не
зважаючи на фактичні договірні
відносини між ними та КП
"Макіївтепломережа", оплату послуг за
спожиту теплову енергію в порушення
положень частини 3 статті 20 Закону
України "Про житлово-комунальні
послуги" не здійснюють, унаслідок чого
за період з 01 листопада 2000 року по 01
березня 2013 року по квартирі утворилась
заборгованість у розмірі 13253 грн. 93 коп.

Посилаючись на наведені обставини та
їх правове обгрунтування, представник
позивача просить суд стягнути з
відповідачів у солідарному порядку
наявну заборгованість з несплачених
комунальних платежів у сумі 13253 грн. 93
коп.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позовні
вимоги КП "Макіївтепломережа" не
визнали, пославшись на їх
безпідставність. У судовому засіданні
на обґрунтування своїх заперечень
послалися на те, що з 2000 року по
опалювальний період 2004-2005 років
приміщення їх квартири фактично не
опалювались у зв*язку з тим, що всі
стояки та радіатори були забиті. В
жовні 2004 року під час встановлення
автономного опалення в квартирі, що
розташована над їх квартирою,
працівниками ЖЄК № 4, на балансі якого
на той час перебував будинок, в їх
квартирі були демонтовані всі
радіотори. В цей період часу вони
встановили в своїй квартирі
металопластикові вікна, у зв*язку з чим
в приміщеннях квартири стало значно
тепліше, а тому, вона не потребувала
централізованого опалення, при
необхідності, вони опалювали квартиру
масляними електричними радіаторами.
Про відключення спірної квартири від
мереж централізованого опалення,
шляхом демонтажу радіаторів
працівниками ЖЄК № 4 в жовтні 2004 року
був складений відповідний акт, другий
екземпляр якого ОСОБА_2 особисто
представив в КП «Макіївтепломережа»,
тому його копії на теперішній час вони
не мають. На думку відповідачів,
комунальне підприємство неправомірно
нарахувало по їх квартирі
заборгованість з централізованого
теплопостачання, оскільки цих послуг
вони фактично не отримували.

Правовідносини ними з комунальним
підприємством «Макіївтепломережа» не
врегульовані договірними
зобов*язаннями, у зв*язку з
неукладенням договору на поставку
теплоносія з визначенням
відповідальності сторін за
дотриманням умов його виконання. Крім
того, позивачем по частині вимог
пропущено строк позовної давності,
тому наразі задоволення позову,
просять суд застосувати позовну
давність.

Посилаючись на викладені обставини,
відповідачі просять суд у задоволенні
позову КП «Макіївтепломережа»
відмовити у повному обсязі.

Представник товариства з обмеженою
відповідальністю "Ремжитлобуд" -
юрисконсульт Богославський О.П., який
має відповідні повноваження за
довіреністю юридичної особи, не
заперечував проти задоволення позову
КП «Макіївтепломережа», зазначивши, що
будинок АДРЕСА_1 в грудні 2008 року був
переданий на баланс ТОВ «Ремжитлобуд».
З цього часу відповідачі з будь-якими
заявами про підключення їх квартири до
мереж централізованого опалення не
звертались.

Третя особа - комунальне підприємство
«ЖЕК № 14», яке належним чином
повідомлене про дату, час і місце
судового розгляду справи, не
використало наданого законом права на
участь свого представників у судовому
засіданні, надавши суду письмову заяву
про розгляд справи за відсутністю їх
представника.

Вислухавши пояснення
представника позивача, відповідачів
ОСОБА_2 і ОСОБА_3, представника третьої
особи - ТОВ «Ремжитлобуд», допитавши
свідків, вивчивши матеріали справи і
дослідивши надані докази, суд у межах
заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК
України) установив наступне.

Комунальне підприємство
"Макіївтепломережа" є юридичною особою,
з 08 червня 2001 року зареєстроване в
Єдиному державному реєстру
підприємств та організацій України
(ЄДРПОУ).

Згідно до Статуту КП
"Макіївтепломеража" є самостійним
суб'єктом господарювання. Метою
діяльності підприємства є виробництво,
транспортування і постачання теплової
енергії, пари та гарячої води
споживачам (підприємствам,
організаціям та населенню міста) на
підставі укладених договорів;
задоволення потреб ринку у наданні
послуг належної якості (робіт,
продукції) власного виробництва;
забезпечення економічних та
соціальних інтересів трудового
колективу підприємства за рахунок
отриманого прибутку.

Будинок АДРЕСА_1 перебував на
балансі ЖЄК № 4, правонаступником якого
на теперішній час є товариство з
обмеженою відповідальністю
«Ремжитлобуд».

За даними товариства з обмеженою
відповідальністю "Ремжитлобуд", на
балансі якого перебуває
багатоповерховий житловий будинок
АДРЕСА_1, особовий рахунок на квартиру
АДРЕСА_1 відкрито на ім*я наймача
ОСОБА_2, який разом зі своєю дружиною
ОСОБА_3 зареєстровані: ОСОБА_2 - з 07
лютого 1977 року; ОСОБА_3 - з 16 вересня 1995
року та проживають у спірній квартирі.
В ній з 20 травня 2005 року зареєстрований
син ОСОБА_6 - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Квартира двохкімнатна, опалювана площа
приміщень становить 43 кв.м., пільг з
комунальних послуг відповідачі не
мають.

Син ОСОБА_6 - ОСОБА_7 з 1999 року по
теперешній час фактично не проживає в
сріній кварирі, у зв*язку з
перебуванням в місцях позбавлення
волі, що підтверджено наявними в
матеріалах справи документами.

З представленого комунальним
підприємством „Макіївтепломережа"
розрахунку про нарахування та оплату
поточних комунальних платежів з
централізованного теплопостачання в
квартирі відповідачів убачається, що
заборгованість з оплати
централізованого теплопостачання за
період з 01 листопада 2000 року по 01
березня 2013 року становить 13253 грн. 93 коп.

Враховуючи наведені обставини, суд
визнає, що між сторонами: комунальним
підприємством "Макіївтепломережа" як
суб'єктом господарювання, предметом
діяльності якого є надання послуг з
теплопостачання, та наймачем квартири
ОСОБА_2 і членом його сім*ї - ОСОБА_3 -
фізичними особами, склалися спірні
правовідносини у сфері надання і
оплати комунальних послуг, які
регулюються нормами Цивільного
кодексу України та Закону України від 24
червня 2004 року № 1875-ІV (з відповідними
змінами) "Про житлово-комунальні
послуги"(далі -Закон).

Частиною першою статті 13
Цивільного кодексу України визначено,
що цивільні права особа здійснює у
межах, наданих їй договором або актами
цивільного законодавства.

Комунальні послуги, як убачається зі
змісту статті 1 Закону "Про
житлово-комунальні послуги", це
результат господарської діяльності,
спрямованої на задоволення потреби
фізичної чи юридичної особи у
забезпеченні холодною та гарячою
водою, водовідведенням, газо-та
електропостачанням, опаленням, а також
вивезення побутових відходів у
порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до пунктів 1-4 статті 13
наведеного Закону залежно від
функціонального призначення визначено
перелік житлово-комунальних послуги,
які поділяються на: 1) комунальні
послуги (централізоване постачання
холодної та гарячої води,
водовідведення, газо- та
електропостачання, централізоване
опалення, а також вивезення побутових
відходів тощо); 2) послуги з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій (прибирання внутрішньо-
будинкових приміщень та прибудинкової
території, санітарно-технічне
обслуговування, обслуговування
внутрішньо будинкових мереж, утримання
ліфтів, освітлення міць загального
користування, поточний ремонт,
вивезення побутових відходів тощо); 3)
послуги з управління будинком,
спорудою або групою будинків
(балансоутримання, укладання договорів
на виконання послуг, контроль
виконання умов договору тощо); 4)
послуги з ремонту приміщень, будинків,
споруд ( заміна та підсилення елементів
конструкцій та мереж, їх реконструкція,
відновлення несучої спроможності
несучих елементів конструкцій тощо).
Примірні переліки житлово-комунальних
послуг та їх склад залежно від
функціонального значення визначаються
центральним органом виконавчої влади з
питань житлово-комунального
господарства.

За приписами статті 19 цього Закону
відносини між учасниками договірних
відносин у сфері житлово-комунальних
послуг здійснюються виключно на
договірних засадах.

Статтями 20, 21 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" визначені
права та обов'язки споживача й
виконавця житлово-комунальних послуг.
Зокрема, обов'язком споживача є
укладення договору на надання
житлово-комунальних послуг,
підготовленого виконавцем на основі
типового договору.

Вказаний обов'язок споживача щодо
укладення договору з
теплопостачальною організацією на
постачання теплової енергії також
передбачений положеннями частини
третьої статті 24 Закону України від 02
червня 2005 року № 2633-ІV "Про
теплопостачання".

Таким чином, необхідність укладення
договору на надання комунальних послуг
передбачена законом і його укладення
визначено як обов'язок, а не право
сторін. Однак дана вимога Закону
сторонами спірних правовідносин не
виконана.

Між тим відсутність договору
відповідно до вимог чинного цивільного
законодавства України не є підставою
для звільнення споживача від оплати
послуг з централізованого
теплопостачання, оскільки згідно з
частиною першою статті 11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Такою дією є надання
комунальних послуг позивачем та їх
отримання відповідачем.

Статтею 218 ЦК України передбачено, що
недодержання сторонами письмової
форми правочину, яка встановлена
законом, не має наслідком його
недійсність, крім випадків,
встановлених законом.

Чинним Цивільним кодексом України,
нормами Законів України "Про
житлово-комунальні послуги", "Про
теплопостачання" не передбачена
недійсності договору про надання
комунальних послуг у випадку
недодержання сторонами його письмової
форми.

Матеріалами справи підтверджено, що
квартира відповідачів була підключена
до централізованого опалення
житлового будинку та на ім'я ОСОБА_2
відкрито особовий рахунок
теплопостачальним підприємством, що
свідчить про фактичне існування між
сторонами договірних відносин з
приводу постачання та споживання
теплової енергії.

За таких обставин, при вирішенні
спірних правовідносин суд виходить із
обсягу прав і обов'язків сторін
відповідно до чинного законодавства,
яке регулює взаємовідносини суб'єкта
господарювання, предметом діяльності
якого є надання послуг з постачання
теплової енергії, та фізичної особи,
яка отримує зазначені комунальні
послуги.

У статті 382 ЦК України визначено, що
квартирою є ізольоване помешкання в
житловому будинку, призначене та
придатне для постійного у ньому
проживання.

Частиною 3 статті 812 ЦК України
встановлено, що наймач житла у
багатоквартирному житловому будинку
має право користуватися майном, що
обслуговує будинок.

У відповідності до приписів статті 815
ЦК України наймач зобов*язаний
використовувати житло лише для
проживання у ньому, забезпечувати
збереження житла та підтримувати його
у належному стані. Наймач не має права
провадити перепланування та
реконструкцію житла без згоди
наймодавця. Наймач зобов*язаний
самостійно вносити плату за комунальні
послуги, якщо інще не встановлено
договором найму.

Отже, здійснення наймачем квартири
своїх прав обмежується правами
наймодавця та інших мешканців
багатоквартирного житлового будинку
будинку та санітарно-технічним вимогам
і правилам експлуатації будинку.

Питання відключення від мереж
централізованого опалення та гарячого
водопостачання регулюється Правилами
надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення (далі -
Правила), затвердженими постановою
Кабінету Міністрів України від 21 липня
2005 року № 630 (зі змінами, внесеними
постановою Кабінету Міністрів України
від 31 жовтня 2007 року № 1268), які з метою
захисту прав усіх мешканців
багатоквартирних будинків
передбачають відключення від мереж
централізованого опалення та
постачання гарячої води не окремих
квартир багатоквартирного будинку з
ініціативи їх власників або наймачів, а
відключення цілих багатоквартирних
будинків з ініціативи споживачів.

Положеннями пунктів 24, 25 Правил
споживачі можуть відмовитися від
отримання послуг з централізованого
опалення та постачання гарячої води.
Відключення споживачів від мереж
централізованого опалення та
постачання гарячої води здійснюється у
порядку, що затверджується центральним
органом виконавчої влади з питань
житлово-комунального господарства.

Відповідно до пункту 26 цих Правил
відключення споживачів від мережі
централізованого опалення та
постачання гарячої води здійснюється у
разі, коли технічна можливість такого
відключення передбачена затвердженою
органом місцевого самоврядування
відповідно до Закону України "Про
теплопостачання"схемою
теплопостачання, за умови забезпечення
безперебійної роботи інженерного
обладнання будинку та вжиття заходів
щодо дотримання в суміжних приміщеннях
вимог будівельних норм і правил з
питань проектування житлових будинків,
опалення, вентиляції, кондиціонування,
будівельної теплотехніки; державних
будівельних норм з питань складу,
порядку розроблення, погодження та
затвердження проектної документації
для будівництва, а також норм
проектування реконструкції та
капітального ремонту в частині
опалення.

Відключення приміщень від
внутрішньобудинкових мереж
централізованого опалення виконується
монтажною організацією, яка реалізує
проект, за участю представника
власника житлового будинку,
представника виконавця послуг з
централізованого опалення і
постачання гарячої води та власника
квартири.

Самовільне відключення від мережі
централізованого опалення та
постачання гарячої води забороняється.

Порядком відключення окремих житлових
будинків від мереж централізованого
опалення та постачання гарячої води
при відмові споживачів від
централізованого теплопостачання,
затвердженим наказом Міністерства
будівництва, архітектури та
житлово-комунального господарства
України від 22 листопада 2005 року № 4
(зареєстрований у Міністерстві юстиції
України 9 грудня 2005 року за № 1478/11758),
установлено, що таке відключення
відбувається на підставі рішення
постійно діючої міжвідомчої комісії,
створеної органом місцевого
самоврядування або місцевим органом
виконавчої влади.

Відповідно до вимог законодавства
єдиною підставою для зняття споживачів
з обліку і припинення нарахувань є акт
про відключення, затверджений
Комісією.

Представлений відповідачами акт
перевірки службовами особами КП
«Хімік» від 19 лютого 2007 року лише
підтверджує, що на момент перевірки - 19
лютого 2007 року в спірній квартиры
демонтовані радіатори. При цьому в
тексті акту вказано, що ( далі мовою
оригіналу):» По словам жильца в
отопительный период 2004-2005 года в святи
с аварийного состояния радиатора
выполнен демонтаж».

Даний акт, на думку суду, тільки
підтверджує факт демонтажу системи
опалення в спірній квартирі, однак не
має юридичного значення при вирішенні
питання щодо законності відключення
квартири від системи централізованого
теплопостачання багатоповерхового
житлового будинку.

З акту, складного ТОВ «Ремжитлобуд» 29
жовтня 2013 року також убачається, що в
ньому лише констатується відсутність в
квартирі відповідачів радіаторів на
момент перевірки.

Допитана у судовому засіданні у якості
свідка ОСОБА_9 пояснила, що вона
проживає в квартирі, розташованій над
квартирою відповідачів. В 2007 році вона
встановила в своїй квартирі автономне
опалювання. Піч час виконання цих робіт
вона поміняла всі труби в квартирі,
однак унаслідок того, що в квартирі
відповідачів були відсутні радіатори,
вона вимушена була за власний рахунок з
горіща будинку провести стояки через
квартиру ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Ким і коли в
квартирі відповідачів були
демонтовані радіатори їй не відомо.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що з серпня 2006
року по 01 січня 2009 року вона працювала
на посаді директора КП «Хімік». Їй не
відомо ким, коли і з яких підстав
квартира відповідачів була відключена
від мережі централізованого опалення.
Однак вона бачила в архівах КП «Хімік»
акт, складений комісією ЖЄК № 4,
правонаступником якого на той час вже
було КП «Хімік», про відключення
квартири відповідачів від мережі
централізованого опалення. При
звільненні з підприємства вона
передала по акту лише фінансові
документи, а всі акти зберігалися в
архівах комунального підприємства
«Хімік».

Згідно інформації ТОВ «Ремжитлобуд»,КП
«ЖЄК-14», УЖКГ Макіївської міської ради
та КП «Макіївтепломережа» акт
відключення в жовтні 2004 року
працівниками ЖЄК № 4 спірної квартири
від мереж централізованого опалення
відсутній.

Представник позивача Дрозд Т.О.
підтвердила, що відповідачі не
надавали КП "Макіївтепломережа"
будь-яких документів, передбачених
нормативно-правовим актами, для
вирішення питання при виключення їх з
числа споживачів теплової енергії.

Разом з тим, відповідачами суду
представлено лист за підписом
начальника управління міського
житлово-комунальногогосподарства
Макіївської міської ради від 03.04.2007
року № Т-00343, зі змісту якого
убачається, що у відповідь на звернення
ОСОБА_2 щодо опалення квартири, до
відома останнього доведено, що у
зв*язку з тим, що він відмовився від
монтажу системи централізованого
опалення, йому запропоновано
звернутися до управління з метою
оформлення документів на
індивідуальне опалення.

Згідно інформації міжвідомчої комісії
з розгляду питань, пов*язаних з
відключенням споживачів від мереж
централізованого опаленняі і гарячого
водопостачання та установкою
індивідуального опалення, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 із заявою про відключення їх
квартири від мереж централізованого
теплопостачання з послідуючою
установкою індивідуального опалення
не зверталися.

Наведені обставини, на думку суду,
свідчать про те, що відповідачами був
обраний альтернативний спосіб
опалення належної їм квартири -
електричною енергією.

Як встановлено судом, об'єктом
відключення від мережі
централізованого опалення та
постачання гарячої води був не весь
багатоповерховий будинок, а лише
квартира відповідачів.

З огляду на те, що житловий будинок не
належить відповідачам на праві
власності, вони є власниками квартири в
будинку, тому будь-яке втручання в
систему опалення шляхом зміни
гідравлічного опору (від'єднання від
системи централізованого опалення), на
думку суду, порушує права інших
мешканців.

Таким чином, стороною відповідачів
суду не надано об'єктивних,
беззаперечних доказів на
підтвердження тієї обставини, що
демонтаж та відключення системи
опалювання їх квартири в жовтні 2004
року був здійснений працівниками ЖЄК №
4, на балансі якого на той час перебував
будинок АДРЕСА_1.

Враховуючи викладені обставини,
суд дійшов висновку, що мало місце
самовільне - без належного дозволу та
дотримання встановлених
нормативно-правовими актами порядку і
процедури, відключення відповідачами
ОСОБА_2, ОСОБА_3 їх квартири від системи
централізованого теплопостачання
шляхом демонтажу приладів опалення, у
той час як комунальне підприємство
"Макіївтепломережа" надання послуг з
теплопостачання по житловому будинку
не припинило.

У даному випадку позивач як
теплопостачальна організація не
вправі припинити нарахування оплати за
послуги з теплопостачання, а для
відповідачів самовільне відключення
квартири від внутрішньобудинкової
системи централізованого
теплопостачання не породжує правових
наслідків з несплати платежів, тому
відсутні законні підстави від
звільнення відповідачів від
відповідальності перед КП
"Макіївтепломережа" щодо оплати
фактично наданих, але не використаних
комунальних послуг.

Наявними в матеріалах справи
доказами підтверджено, що комунальне
підприємство "Макіївтепломережа" у
спірний період надавало на об'єкт
споживання комунальні послуги з
централізованого опалення та
постачання гарячої води. Суб'єктом
господарювання у відповідних випадках
неналежного надання послуг з
теплопостачання по даному житловому
будинку здійснювався перерахунок
вартості послуг по кожній квартирі.

Згідно з частиною 3 статті 31
Закону України "Про житлово-комунальні
послуги" органи місцевого
самоврядування затверджують ціни
(тарифи) на житлово-комунальні послуги
в розмірі економічно обґрунтованих
витрат на їх виробництво.

За правилами статті 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
-відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом ( ст.
525 ЦК).

Положеннями частин 1-3 статті 614 ЦК
України визначено, що особа, яка
порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

Суд визнає правильним наданий
позивачем розрахунок терміну та суми
заборгованості по оплаті наданих
послуг з централізованого опалення
спірної квартири, який відповідає
встановленому законодавством порядку
і затвердженим тарифам.

Матеріалами справи підтверджено, що
квартира відповідачів є двохкімнатною,
розташована на першому поверсі
двохповерхового житлового будинку,
вона була підключена до
централізованого опалення житлового
будинку та на ім'я ОСОБА_2 відкрито
особовий рахунок теплопостачальним
підприємством, що свідчить про
фактичне існування між сторонами
договірних відносин з приводу
постачання та споживання теплової
енергії.

За таких обставин, при вирішенні
спірних правовідносин суд виходить із
обсягу прав і обов'язків сторін
відповідно до чинного законодавства,
яке регулює взаємовідносини суб'єкта
господарювання, предметом діяльності
якого є надання послуг з постачання
теплової енергії, та фізичної особи,
яка отримує зазначені комунальні
послуги.

У статті 382 ЦК України визначено, що
квартирою є ізольоване помешкання в
житловому будинку, призначене та
придатне для постійного у ньому
проживання.

Згідно з частиною 1 статті 13 ЦК
України цивільні права особа здійснює
у межах, наданих їй договором або
актами цивільного законодавства.

Відповідно до вимог частини
третьої статті 16 ЦК України суд може
відмовити у захисті цивільного права
та інтересу особи в разі порушення нею
положень частин другої -п'ятої статті 13
цього Кодексу, зокрема: 2) при
здійсненні своїх прав особа
зобов'язана утримуватися від дій, які
могли б порушити права інших осіб,
завдати шкоду довкіллю або культурній
спадщині.

За приписами частини 1 статті 509 ЦК
України зобов'язаннями є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Приписами пункту 5 частини третьої
статті 20 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" визначено,
що споживач зобов'язаний оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Аналогічне положення закріплене
в чинному Житловому кодексі
Української РСР, у статті 68 якого
передбачено, що наймач зобов'язаний
своєчасно вносити квартирну плату та
плату за комунальні послуги
(водопостачання, газ, електрична,
теплова енергія та інші послуги).

Положення вказаних
нормативно-правових актів носять
юридично обов'язковий характер і
підлягають виконанню учасниками
договірних правовідносин.

Згідно з пунктами 18 і 20 Правил
надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення
розрахунковим періодом для оплати
послуг є календарний місяць. Плата за
надані послуги вноситься споживачем
відповідно до показань засобів обліку
води і теплової енергії або
затверджених нормативів (норм)
споживання на підставі платіжного
документа (розрахункової книжки,
платіжної квитанції тощо) не пізніше 20
числа місяця, що настає за
розрахунковим, якщо договором не
встановлено інший строк.

З інформації та наданого комунальним
підприємством "Макіївтепломережа"
розрахунку про нарахування та оплату
поточних комунальних платежів з
централізованого теплопостачання по
спірній квартирі убачається, що за
період 01 листопада 2000 року по 01 березня
2013 року заборгованість за спожиту
теплову енергію становить 13253 грн. 93
коп.

Відповідно до пункту 32 Правил
споживач має право на несплату
вартості послуг лише в разі їх
ненадання виконавцем або припинення
надання в установленому порядку за
письмовою заявою споживача.

Наявними в матеріалах справи
доказами підтверджено, що комунальне
підприємство "Макіївтепломережа" у
спірний період надавало на об'єкт
споживання комунальні послуги з
централізованого опалення та
постачання гарячої води. Суб'єктом
господарювання у відповідних випадках
неналежного надання послуг з
теплопостачання по даному житловому
будинку здійснювався перерахунок
вартості послуг по кожній квартирі.

Згідно з частиною 3 статті 31
Закону України "Про житлово-комунальні
послуги" органи місцевого
самоврядування затверджують ціни
(тарифи) на житлово-комунальні послуги
в розмірі економічно обґрунтованих
витрат на їх виробництво.

За правилами статті 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
-відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом ( ст.
525 ЦК).

Положеннями частин 1-3 статті 614 ЦК
України визначено, що особа, яка
порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

Враховуючи викладе, суд визнає, що
відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3
порушено виконання зобов'язання з
оплати фактично наданих КП
"Макіївтепломережа" послуг з
централізованого теплопостачання, чим
заподіяно матеріальну шкоду позивачу.
Стороною відповідачів не представлено
суду об'єктивних доказів, що це сталося
не з їх вини.

Суд визнає правильним наданий
позивачем розрахунок терміну та суми
заборгованості по оплаті наданих
послуг з централізованого опалення
спірної квартири, який відповідає
встановленому законодавством порядку
і затвердженим тарифам.

Наведені представником позивача
обставини звернення 23 жовтня 2012 року в
суд з відповідною заявою про видачу
судового наказу об'єктивно
підтверджені наявними у матеріалах
справи доказами.

Згідно з вимогами статей 256, 257 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність переривається, як
визначено правилами статті 264 ЦК
України, у разі пред'явлення особою
позову до одного із кількох боржників,
а також якщо предметом позову є лише
частина вимоги. Після переривання
перебіг позовної давності починається
заново.

У пункті 1 постанови Пленуму Вищого
Спеціалізованого Суду України від 23
грудня 2011 року № 11 «Про практику
розгляду судами заяв у порядку
наказного провадження» роз*яснено, що
наказне провадження є самостійним і
спрощеним видом судового провадження у
цивільному судочинстві при розгляді
окремих категорій справ, у якому суддя
в установлених законом випадках за
заявою особи, якій належить право
вимоги, без судового засідання і
виклику стягувача та боржника на
основі доданих до заяви документів
видає судовий наказ, який є особливою
формою судового рішення.

Відповідно до положень статей 95, 96 ЦПК
України у редакції Закону України від 07
липня .2010 року № 2453-VІ, судовий наказ є
особливою формою судового рішення, що
видається судом за результатами
розгляду вимог, передбачених статтею 96
цього Кодексу. Із заявою про видачу
судового наказу може звернутися особа,
якій належить право вимоги.

Судовий наказ може бути видано, у разі
якщо: 3) заявлено вимогу про стягнення
заборгованості за оплату
житлово-комунальних послуг.

Приписами частини 3 статті 118 ЦПК
України передбачено, що позовна заява
щодо вимог, визначених у частині першій
статті 96 цього Кодексу, може бути
подана тільки в разі відмови у
прийнятті заяви про видачу судового
наказу або скасування його судом.

Враховуючи наведене, суд визнає,
що по даній справі позовна давність
перервалася зверненням 23 жовтня 2012
року позивача в установленому законом
порядку до суду із заявою про видачу
судового наказу.

Разом з тим вимоги комунального
підприємства "Макіївтепломережа" за
період з 01 листопада 2000 року по 23 жовтня
2009 року в розмірі 5708 грн. 88 коп. заявлені
за межами трирічного строку позовної
давності.

До цивільних правовідносин, що виникли
між сторонами до 1 січня 2004 року, суд
застосовує положення ЦК УРСР (1963 р.).
Відповідно до статей 71, 75 цього Кодексу
для захисту порушеного права
встановлено загальний трирічний
термін. Позовна давність
застосовується судом незалежно від
заяви сторін. Позивачем термін
позовної давності порушено, доказів
поважності причин його пропуску суду
не надано. У зв'язку з тим, що термін
позовної давності по частині вимог
пропущений і підстав для його
відновлення немає, позов про стягнення
суми заборгованості, що утворилася за
період з 01 листопада 2000 року по 01 січня
2004 року у розмірі 1013 грн. 42 коп.
задоволенню не підлягає.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 267 ЦК
України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

При судовому розгляді справи до
винесення рішення, відповідачі ОСОБА_2
та ОСОБА_3 звернулися до суду з
письмовими заявами про застосування до
спірних правовідносин строку позовної
давності.

Представник позивача Дрозд Т.О. не
заперечувала проти задоволення
клопотаннь відповідачів про
застосування позовної давності з
урахуванням звернення комунального
підприємства "Макіївтепломережа" 23
жовтня 2012 року до суду із заявою про
видачу судового наказу щодо стягнення
заборгованості.

За наведених обставин позов
комунального підприємства
"Макіївтепломережа" про стягнення суми
заборгованості за спожиту електричну
енергію, що утворилася за період з 1
січня 2004 року по 23 жовтня 2009 року у
розмір у розмірі 4695 грн. 46 коп.
задоволенню також не підлягає. Таким
чином сума у розмірі 5708 грн. 88 коп.
виключається із загального розміру
заборгованості, вказаного позивачем.

За таких обставин підлягає стягненню
на користь позивача в межах строку
позовної давності заборгованість по
комунальним платежам за період з 23
жовтня 2009 року по 01 березня 2013 року в
сумі 7545 грн. 05 коп.

Проаналізувавши встановлені фактичні
обставини по справі, оцінивши надані
сторонами в порядку положень статті 60
ЦПК України докази в їх сукупності, суд
дійшов висновку, що відповідачі ОСОБА_2
та ОСОБА_3 як споживачі послуг з
централізованого теплопостачання
внаслідок односторонньої відмови від
договірних зобов'язань припинили їх
виконання. Такі дії відповідачів є
протиправними, у зв'язку з чим за
правилами статті 611 ЦК України стосовно
них настають правові наслідки у
вигляді відшкодування на користь
позивача заборгованості з кожного у
солідарному порядку у загальному
розмірі 7545 грн. 05 коп.

За правилами ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог.

Ухвалою суду від 17 квітня 2013 року в
порядку, передбаченому частиною 1
статті 82 ЦПК України, позивачу було
відстрочено сплату судового збору у
сумі 229 грн. 40 коп. до ухвалення судового
рішення. На час ухвалення судового
рішення позивачем судовий збір не
сплачено. За наведених обставин у
відповідності до правил ч. 2 ст. 82 ЦПК
України судові витрати стягуються за
судовим рішенням у справі.

Враховуючи майновий стан
відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2, єдиним
джерелом існування яких є пенсія,
розмір якої не значний; ОСОБА_2 є
інвалідом 1 групи по зору з дитинства і
за станом свого здоров*я потребує
постійного стороннього догляду, який
за ним здійснює його дружина ОСОБА_3,
суд відповідно до положень ч. 3 ст. 82 ЦПК
України вважає можливим звільнити
відповідачів від судового збору,
компенсувавши його за рахунок держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись
статтями 11, 60, 82, 88, 212-215 Цивільного
процесуального кодексу України,
статтями 64, 67, 68 Житлового кодексу
України, статтями статтями 6, 11, 13, 16, 256,
257, 264, 382, 383, 525, 526, 611, 614, 812,815 Цивільного
кодексу України, статтями 1,13,19, 20, 21
Закону України "Про житлово-комунальні
послуги", суд

в и р і ш и в:

Позов комунального підприємства
«Макіївтепломережа» до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору:
товариство з обмеженою
відповідальністю «Ремжиилобуд»,
комунальне підприємство
„Житлово-експлутаційна контора № 14"
Макіївської міської ради, про
стягнення заборгованості за спожиту
теплову енергію та судових витрат
задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, які
зареєстровані та мешкають за адресою:
86110, АДРЕСА_1, на користь комунального
підприємства "Макіївтепломережа"
заборгованість за надані послуги з
централізованого теплопостачання за
період з 23 жовтня 2009 року по 01 березня
2013 року по щомісячним поточним
платежам у сумі 7545 (сім тисяч п*ятьсот
сорок п*ять) грн. 05 коп.

У задоволенні решти позовних вимог
комунальному підприємству
„Макіївтепломережа" відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається Апеляційному суду Донецької
області через Кіровський районний суд
міста Макіївки протягом десяти днів з
дня його проголошення, а особами, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, -
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Суддя: Л.В. Шуляк