АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1601/8507/2012 Номер провадження 22-ц/786/532/2013 Головуючий у 1-й інстанції Середа А.В. Доповідач Лобов О. А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2013 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді Лобова О.А.,

суддів Петренка В.М., Одринської Т.В.

при секретарі Лутицькій Л.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ПАТ "Банк "Фінанси і кредит"на рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 18 грудня 2012 року у справі за позовом ПАТ "Банк "Фінанси і кредит"до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ВГІРФО Автозаводського РВ КМУ України в Полтавській області про тлумачення правочину, звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення із житлового приміщення.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2011 року ПАТ "Банк "Фінанси і кредит"звернулося до суду із вказаним позовом, просило ухвалити рішення, яким витлумачити пункт другий договору іпотеки, укладений 26 грудня 2006 року з ОСОБА_1, таким чином, що нерухомість передається в іпотеку як забезпечння повернення кредитних ресурсів, виданих на підставі договору про відновлювальну кредитну лінію № К-112 -2006 від 26 грудня 2006 року, укладеного між Банком та ТОВ "Компанія-Цес-Холдинг"; звернути стягнення на предмет іпотеки -будинок із господарськими спорудами площею 374,1 м.кв. та земельну ділянку площею 988 м.кв. по АДРЕСА_2, шляхом його реалізації з прилюдних торгів; виселити відповідачів із вказаного будинку та зняти їх з реєстрації.

Заявлені вимоги мотивовані тим, що у договорі іпотеки помилково зазначена дата укладення кредитного договору -25 грудня 2006 року. Внаслідок невиконаня зобов?язань боржником за кредитним договором ТОВ "Компанія-Цес-Холдинг"виникла заборгованість, що дає право Банку як кредитору задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на нерухоме майно, передане в іпотеку, та виселити відповідачів з будинку, оскільки у добровільному порядку вони відмовилися звільнити його.

Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 18 грудня 2012 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ "Банк "Фінанси і кредит", посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що висновок суду про порушення вимог закону при укладенні договору іпотеки є необгрунтованим, оскільки фактичне проживання відповідачів, у тому числі і неповнолітньої ОСОБА_3, у будинку, який є предметом іпотеки, на час укладення іпотечного договору не підтверджене жодними доказами.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав:

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення та ухвалити нове по суті заявлених вимог у разі порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 26 грудня 2006 року між ТОВ "Компанія-Цес-Холдинг"і ПАТ "Банк "Фінанси і кредит"(надалі -"Банк") укладений договір про відновлювальну кредитну лінію № К-112-2006 (із додатковими угодами від 31 березня 2008 року і 19 травня 2008 року), згідно умов якого Банк надав позичальнику кредит у сумі 1 500 000 грн. зі сплатою 19% річних строком до 26 грудня 2008 року.

У той же день 26 грудня 2006 року між Банком і ОСОБА_1 укладений договір іпотеки № К-112-2006 (із змінами від 31 березня 2008 року), згідно умов якого останній у забезпечення виконання зобов?язань ТОВ "Компанія-Цес-Холдинг" за кредитним договором передав в іпотеку Банку належне йому на праві власності нерухоме майно -житловий будинок із господарськими спорудами площею 374,1 м.кв. і земельну ділянку, на якій він розташований, площею 988 м.кв. по АДРЕСА_2

У пункті 2 іпотечного договору вказано, що нерухомість передається в іпотеку як забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих ТОВ "Компанія-Цес-Холдинг"за договором про відновлювальну кредитну лінію № К-112-2006 від 25 грудня 2006 року на суму 1 200 000 грн. строком до 25 грудня 2008 року.

Згідно пункту третього договору іпотеки узгоджена сторонами вартість нерухомого майна становить 1 735 640 грн.

Згідно звіту професійного оцінювача від 25 серпня 2011 року вартість іпотечного майна становить 1 000 300 грн.

ТОВ "Компанія-Цес-Холдинг"зобов?язання за кредитним договором не виконало. За станом на 31 січня 2011 року Банком нарахована заборгованість за кредитним договором у сумі 3 268 614 грн. 62 коп., з яких

- 1 500 000 грн. -заборгованість за кредитом (тіло кредиту),

- 957 947 грн. 64 коп. -заборгованість за простроченими процентами,

- 810 666 грн. 98 коп. -пеня за прострочення виконання зобов?язання.

У лютому 2011 року Банк вручив ОСОБА_1 письмову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором і попередження про звернення стягнення на іпотечне майно у разі невиконання цієї вимоги.

У квітні 2011 року Банк вручив ОСОБА_1 письмову вимогу про надання правовстановлючих документів на іпотечне майно та вимогу про звільнення відповідачами будинку АДРЕСА_2 у зв?язку із зверненням стягнення на нього.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що договір іпотеки укладений всупереч вимогам ст.32 ЦК України, ст.177 СК України, ст.17 ЗУ "Про охорону дитинства".

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може з наступних підстав.

Як роз?яснено у пункті 44 постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30 березня 2012 року, згідно зі статтею 32 ЦК, статтею 177 СК та статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III "Про охорону дитинства"батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. У зв'язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.

Таким чином, ключовою обставиною при вирішенні спору про звернення стягнення на іпотечне майно та виселення його мешканців є наявність чи відсутність у неповнолітньої дитини права власності на предмет іпотеки чи права користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Якщо за момент вчинення договору іпотеки неповнолітня дитина мала право власності чи право користування предметом іпотеки, згода органу опіки та піклування є обов?язковою, за її відсутності такий договір не відповідає вимогам закону, а вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення не підлягає задоволенню.

Згідно ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до частини четвертої цієї статті та ст.160 СК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла дести років, є місце проживання її батьків або одного з них.

Статею третьою ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"від 11 грудня 2003 року N 1382-IV встановлено, що місцем перебування фізичної особи є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік, а місцем проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на

території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Частинами першою та шостою вказаного Закону передбачено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. У разі зміни адреси житла в межах адміністративно-територіальної одиниці особа або її законний представник повинні письмово повідомити про це орган реєстрації протягом десяти днів.

За змістом ст.173 СК України набуте батьками у шлюбі майно є їхньою власністю, тобто неповнолітні діти автоматично не набувають права власності на придбане бактьками майно.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що спірний договір іпотеки від 26 грудня 2006 року укладений між Банком та ОСОБА_1 за відсутності згоди органу опіки та піклування. Предмет іпотеки належить ОСОБА_1 на праві власності: будинок з господарськими спорудами -на підставі рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 21 серпня 2006 року, земельна ділянка -на підставі Державного акту про право власності від 07 жовтня 2005 року (т.1 а.с.15).

З 1997 року і по теперішній час зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 значиться АДРЕСА_3 (т.1 а.с.17, 101, т.2 а.с.55). За станом на час укладення договору іпотеки зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 значиться АДРЕСА_1 (т.1 а.с.102).

Місце проживання ОСОБА_2 та неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 лише у серпні 2009 року (т.1 а.с.117, 130).

Суд першої інстанції, визнавши встановленою ту обставину, що на час укладення договору іпотеки у садибі АДРЕСА_2 проживала неповнолітня ОСОБА_3, тобто мала право користування предметом іпотеки, у порушення вимог ст.215 ЦПК України не навів мотивів, з яких він вважав встановленим наявність цього факту, не обгрунтував чому прийняв до уваги лише усні пояснення відповідачів та відхилив доводи і докази позивача. Суд першої інстанції лише обмежився твердженням про те, що цей факт не був спростований позивачем.

Відповідно до ст.60 ЦПК України обов?язок доказування обставин на обгрунтування чи заперечення позовних вимог покладений на сторони. Отже, саме відповідачі зобов?язані обгрунтувати належними і допустимими доказами ту обставину, що на час укладення договору іпотеки у садибі АДРЕСА_2 проживала неповнолітня ОСОБА_3 разом із батьками або з одним з них. У матеріалах справи відсутні докази у розумінні ст. 57-59 ЦПК України, які б підтверджували цю обставину, а пояснення сторін за змістом ч.2 ст.57 ЦПК України набувають статусу доказів лише тоді, коли сторони допитуються судом як свідки.

Оцінивши за правилами ст. 212 ЦПК України надані сторонами докази, колегія суддів визнає доведеним, що за станом на 26 грудня 2006 року неповнолітня ОСОБА_3 не мала права власності чи користування садибою АДРЕСА_2, отже договір іпотеки укладений у відповідності до вимог закону.

За змістом статтей 33, 39 ЗУ "Про іпотеку"у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов?язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов?язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі на підставі рішення суду. У разі задоволення вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд вправі за заявою іпотекодержателя ухвалити рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок.

Факт невиконання боржником, ТОВ "Компанія-Цес-Холдинг", зобов?язань за кредитним договором, відмови іпотекодавця усунути порушення основного зобов?язання, а також відмови у добровільному порядку виселитися з будинку, що є предметом іпотеки, підтверджений наданими у справу належними і допустимими доказами та не заперечується відповідачами.

За таких обставин вимоги Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки -садибу АДРЕСА_2, виселення ОСОБА_1, ОСОБА_2 та неповнолітньої ОСОБА_3 є законними і обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Як роз?яснено у пункті 42 постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30 березня 2012 року, резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 ЗУ "Про іпотеку", так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки -шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

Визначаючи загальний розмір вимог, колегія суддів виходить з положень додаткового договору №2 від 17 грудня 2012 року (т.2 а.с.73-74), згідно умов якого сторони погодили обмежений розмір заборгованості, який погашається за рахунок предмету іпотеки, у сумі 1 200 000 грн.

Враховуючи наявність різних оцінок вартості предмету іпотеки: у договорі іпотеки -1 735 640 грн. (т.1 а.с.15), згідно звіту професійного оцінювача від 25 серпня 2011 року -1 000 3000 грн., колегія вважає за доцільне з метою збереження балансу інтересів обох сторін визначити, що початкову ціну продажу предмету іпотеки слід встановити на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Згідно ст.7 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, ухвалення судового рішення про виселення осіб з належного їм житлового будинку є підставою для зняття з реєстрації їх місця проживання і окремого рішення суду для виконання цієї процедури не вимагається. Отже, позовна вимога про зняття відповідачів з реєстрації є безпідставною.

За змістом ст.213 ЦК України тлумачення правочину здійснюється судом на вимогу однієї або обох сторін у разі, якщо зміст тексту правочину не дає можливості однозначно розуміти справжнє волевиявлення, наміри сторін. Обгрунтовуючи вимоги про тлумачення правочину, Банк посилається на те, що у пункті другому договору іпотеки (т.1 а.с.15) неправильно зазначена дата укладення і закінчення дії кредитного договору -замість цифри "26"написана цифра "25". Матеріалами справи підтверджується очевидність описки у тексті іпотечного договору, оскільки інший кредитний договір між ТОВ "Компанія-Цес-Холдинг"і Банком 25 грудня 2006 року не укладався, у пункті другому іпотечного догору вказаний номер кредитного договору, який укладений саме 26 грудня 2006 року. Таким чином, між сторонами відсутнє різне тлумачення або розуміння змісту іпотечного договору і реального волевиявлення його сторін. Отже, у задоволенні вимоги про тлумачення іпотечного договору слід відмовити за безпідставністю.

Згідно ст.217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відповідачі по справі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посилаючись на додатковий договір №2 від 17 грудня 2012 року (т.2 а.с.73-74), подали до суду заяву, з якою погодився Банк, де прохають відстрочити виконання рішення на 36 місяців з умовою внесення ними протягом цього періоду регулярних платежів для погашення заборгованості у сумі 1 200 000 грн.

Колегія суддів, вислухавши пояснення представників сторін, дійшла висновку, що зазначена заява підлягає частковому задоволенню, а саме у частині відстрочення виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. Суд не вправі ухвалити рішення про розстрочку оплати боргу у сумі 1 200 000 грн., оскільки вимога про стягнення цієї суми не є предметом спору і не може бути задоволена, так як боржник за основним зобов?язанням є відмінним від особи майнового поручителя (іпотекодавця).

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачів слід стягнути судові витрати на користь Банку.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309, ст.316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ПАТ "Банк "Фінанси і кредит"задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 18 грудня 2012 року скасувати, ухваливши нове рішення.

Позов ПАТ "Банк "Фінанси і кредит"задовольнити частково.

У рахунок заборгованості ТОВ "Компанія-Цес-Холдинг"за кредитним договором № К-112-2006 від 26 грудня 2006 року у сумі 1 200 000 грн., погодженої між сторонами, звернути стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності ОСОБА_1: будинок з господарськими спорудами АДРЕСА_2 -на підставі рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 21 серпня 2006 року, земельна ділянка -на підставі Державного акту про право власності серії НОМЕР_2 від 07 жовтня 2005 року.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснити шляхом проведення його реалізації з прилюдних торгів. Початкову ціну продажу встановити на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Виселити із садиби АДРЕСА_2 слідуючих осіб:

-ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії НОМЕР_3, виданий Комсомольським МВ УМВС України в Полтавській області 11 лютого 2000 року, ідентифікаційний НОМЕР_4;

-ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, паспорт серії НОМЕР_5, виданий Автозаводським РВ КМУ УМВС України в Полтавській області 14 квітня 2004 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1;

-Неповнолітню ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь ПАТ "Банк "Фінанси і кредит"по 918 грн. 50 коп. судових витрат (державне мито і витрати на ІТЗ) з кожного.

В порядку ст.217 ЦПК України відстрочити виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення ОСОБА_1, ОСОБА_2 і неповнолітньої ОСОБА_3 на 36 (тридцять шість) місяців тобто до 28 січня 2016 року.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.А. Лобов

Судді В.М. Петренко

Т.В. Одринська

Копія згідно: суддя Лобов О.А.