Справа № 22-ц-1517/12
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/38/13
Доповідач в 2-й інстанції:
Монастирецький Д. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2013 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Бакуса
В.Я., Мацея М.М.,

секретаря
Дідуся О.Р.,

з участю
представника ОСОБА_2 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Личаківського районного
суду м. Львова від 02 листопада 2011 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, треті особи - Личаківська
районна адміністрація Львівської
міської ради, Львівська міська рада,
ЛКП «№ 504», про усунення перешкод і
захист права власності шляхом знесення
самочинного будівництва; позовом
третьої особи з самостійними вимогами -
Личаківської районної адміністрації
Львівської міської ради до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, треті особи - ЛКП «№ 504», ОСОБА_2,
про приведення господарської споруди
до попереднього стану, -

В С Т А Н
О В И Л А:

У червні 2007 року ОСОБА_2 звернулась в
суд з позовом до ОСОБА_4 ОСОБА_5, треті
особи - Личаківська районна
адміністрація Львівської міської ради,
Львівська міська рада, ЛКП «№ 504», в
якому просить усунути перешкоди та
захистити право власності шляхом
знесення ОСОБА_4 самовільно збудованої
прибудови до будинку АДРЕСА_1. Позовні
вимоги мотивує тим, що її сім'ї на праві
власності належить двохповерховий
будинок по АДРЕСА_2. Дане житлове
приміщення розташоване вікнами на
захід, за рахунок чого здійснюється
природне освітлення житлових кімнат.
Зі східної сторони будинку знаходиться
будинок НОМЕР_1, через що з цієї стіни
немає доступу світла до житлових
кімнат. На даний час ОСОБА_4 на межі з
будинком здійснено самочинне
будівництво двоповерхового сараю без
її та органів влади дозволів, з
порушенням санітарних та
протипожежних норм, внаслідок чого, з
вікон першого поверху західної сторони
її будинку можна побачити лише цегляні
стіни, вікна та двері сусіднього
будинковолодіння під номером НОМЕР_2. У
зв'язку з цим три житлові кімнати разом
з дитячою повністю затемнені, а з
будинку відповідачів можна
безперешкодно попасти у її помешкання.
На її скарги та звернення ОСОБА_4 не
реагує, а лише прискорює будівництво
наступної ще більшої прибудови до
свого будинку із західної сторони на
відстані менше одного метра від її
будинку. Таким чином, ці дві добудови
створюють суцільну двоповерхову
цегляну стіну, одна з яких розташована
на межі, а друга на відстані менше
одного метра, що унеможливлює
проникнення денного світла у її
помешкання, порушує нормальні умови
для життя та створює загрозу безпечної
життєдіяльності. У відповідності до
Закону України «Про власність» та норм
ЦК Україна просить позов задовольнити.

Третя особа - Личаківська районна
адміністрації Львівської міської ради
звернулась до суду з самостійними
позовними вимогами, в яких просить
зобов'язати відповідачів ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 привести господарську споруду -
самовільно збудований сарай під
літерою «Б» до попереднього стану,
відповідно до технічного паспорту від
25.01.1992 року на будинок АДРЕСА_1. В
обґрунтування позову покликається на
те, що власниками будинковолодіння
АДРЕСА_1 без погодження з державними
органами, з порушенням будівельних
норм та прав власників суміжного
будинковолодіння було проведено
надбудову другого поверху сараю, у
зв'язку з чим 27.02.2008 року працівниками
ЛКП «№ 504» складено акт - попередження,
яким роз'яснено відповідачам про
недопустимість проведення будівельних
робіт без дозвільних документів. Проте,
з того часу відповідачі до
Личаківської районної адміністрації
за наданням дозволу на добудову не
звертались, тому, на виконання ст. 376 ЦК
України та Закону України «Про
планування і забудову територій»
просить зобов'язати відповідачів
привести дану самовільну надбудову до
попереднього стану.

Вказані позовні вимоги ухвалою суду
від 28.08.2009 року об'єднані в одне
провадження (а.с. 179).

Рішенням Личаківського районного суду
м. Львова від 02 листопада 2011 року в
позові ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті
особи - Личаківська районна
адміністрація Львівської міської ради,
Львівська міська рада, ЛКП «№ 504», про
усунення перешкод і захист права
власності шляхом знесення самовільно
збудованої прибудови до будинку
АДРЕСА_1 - відмовлено за
безпідставністю та необґрунтованістю.

Позов третьої особи з самостійними
вимогами Личаківської районної
адміністрації Львівської міської ради
задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_4 привести до
попереднього стану господарську
споруду - сарай під літерою «Б», що на
АДРЕСА_1, згідно технічного паспорту на
будинок від 25.01.1992 року.

Зобов'язано ОСОБА_5 не чинити перешкод
ОСОБА_4 у приведенні до попереднього
стану господарської споруди - сарай під
літерою «Б», що на АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь
Личаківської районної адміністрації
Львівської міської ради 37,50 грн. витрат
на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи.

Стягнуто з ОСОБА_4 в дохід держави 8,50
грн. судового збору.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2

В апеляційній скарзі зазначає, що
судове рішення є незаконним, ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Вказує, що її не
повідомили про проведення експертизи,
крім того, суд не взяв до уваги інші
документальні докази, які були
долучені нею до справи, відтак, це
призвело до того, що висновок суду не
відповідає фактичним обставинам
справи.

Просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення, у
відповідності до якого - зобов'язати
ОСОБА_4 знести самовільно зведену
прибудову та другий поверх сараю на
АДРЕСА_1.

Інші учасники цивільного процесу
повідомлені належним чином, про що
свідчать рекомендовані повідомлення
про вручення їм поштових відправлень
(а.с. 70, 71, 72, 73, 74, 75, 76 т. 2), у черговий раз в
судове засідання апеляційної
інстанції не з'явилися, причину своєї
неявки суду не повідомили, а ОСОБА_4 в
шостий раз під різним приводом просить
відкласти апеляційний розгляд, однак
колегія суддів відхилила таке
клопотання (а.с. 12-13, 27, 38, 61, 63, 77 т. 2),
матеріалів справи достатньо для
розгляду справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника ОСОБА_2 ОСОБА_3,
перевіривши матеріали справи, межі та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги,
виходячи із наступного.

Відповідно до статей 3, 21, 24, Конституції
України, всі громадяни є рівними у
своїх правах, усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
цих прав.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, а також
особи, які не брали участі у справі,
якщо суд вирішив питання про їх права
та обов'язки, мають право оскаржити в
апеляційному порядку рішення суду
першої інстанції повністю або
частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів (ст.
57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України
обов'язок суду під час ухвалення
рішення вирішити, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги позивача та якими доказами вони
підтверджуються; перевірити наявність
чи відсутність певних обставин за
допомогою доказів шляхом їх оцінки;
оцінити подані сторонами докази та
дійти висновку про наявність або
відсутність певних юридичних фактів.

Таким чином, рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми.

Колегія суддів приходить до
переконання, що дане рішення суду
відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом встановлено наступні юридично
значимі факти та відповідні їм
правовідносини.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є співвласниками
будинку АДРЕСА_1, кожному з них належить
по 1/2 частині житлового будинку з
відповідною частиною належних до нього
господарських будівель та споруд, що
стверджується відповідними
правовстановлюючими документами (а. с.
46, 65, 152-154, 195, 198 т. 1, матеріалами
спадкової справи № 666).

Згідно витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно ОКП ЛОР БТІ
та ЕО від 22.03.2006 року позивач ОСОБА_2 є
одноосібним власником будинку АДРЕСА_2,
який розміщений по сусідству до
будинку НОМЕР_2.

За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил. Особа, яка здійснила або
здійснює самочинне будівництво
нерухомого майна, не набуває права
власності на нього.

Тобто вказана норма передбачає три
окремі підстави для визнання
будівництва самочинним та відповідні
правові наслідки для особи, яка його
здійснила.

Зокрема, майно підлягає знесенню
особою, яка здійснила (здійснює)
самочинне будівництво, або за її
рахунок, якщо власник (користувач)
земельної ділянки заперечує проти
визнання права власності на нерухоме
майно за особою, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво на
його земельній ділянці, або якщо це
порушує права інших осіб (ч. 4 ст. 376 ЦК
України).

Згідно із ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі
істотного відхилення від проекту, що
суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотного
порушення будівельних норм і правил
суд за позовом відповідного органу
державної влади або органу місцевого
самоврядування може постановити
рішення, яким зобов'язати особу, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
провести відповідну перебудову. Якщо
проведення такої перебудови є
неможливим або особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від її проведення, таке нерухоме майно
за рішенням суду підлягає знесенню за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво. Особа, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво,
зобов'язана відшкодувати витрати,
пов'язані з приведенням земельної
ділянки до попереднього стану.

З огляду на наведене, відповідний орган
державної влади або орган місцевого
самоврядування вправі заявити позов
про проведення відповідної перебудови
самочинного будівництва, разом із тим,
такий позов не є єдино можливим
способом вирішення питання щодо
самочинного будівництва, до того ж
застосовується лише в разі істотного
відхилення від проекту, істотного
порушення будівельних норм і правил,
але при наявній можливості проведення
перебуди й згоди самої особи, яка
здійснила (здійснює) будівництво.

Знесення ж самочинного будівництва є
крайньою мірою та відповідно до
вказаної норми може мати місце за двох
умов: неможливості проведення
відповідної перебудови або відмови
особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво від її проведення.

Під самочинним будівництвом необхідно
розуміти як нове будівництво, так і
реконструкцію, реставрацію або
капітальний ремонт вже існуючих
об'єктів нерухомості (ст. 9 Закону
України «Про архітектурну
діяльність»).

Будівництво (нове будівництво,
реконструкція, реставрація,
капітальний ремонт) об'єкта
нерухомості здійснюється відповідно
до затвердженої проектної
документації, державних стандартів,
норм і правил, місцевих правил забудови
населених пунктів у порядку,
визначеному статтею 24 Закону України
«Про планування і забудову територій
(ст. 9 Закону України «Про архітектурну
діяльність»).

Будівництво без належного дозволу має
місце як при відсутності дозволу на
будівництво, так і при відсутності
дозволу на виконання будівельних
робіт.

Аналіз норм чинного законодавства
свідчить про те, що законодавство не
визнає самочинне будівництво об'єктом
правового захисту, крім передбаченого
ч. 3 ст. 376 ЦК України випадку, а тому
правовими наслідками самочинного
будівництва, в разі звернення до суду з
позовом відповідного органу, є або
проведення відповідної перебудови, або
знесення такого будівництва. Право на
звернення до суду з таким позовом закон
надає як відповідному органу державної
влади, так і органу місцевого
самоврядування.

Як вбачається з матеріалів
інвентаризаційної справи на будинок
АДРЕСА_1, зокрема з технічного паспорту
від 14.11.2007 року, однією з допоміжних
споруд до будинку НОМЕР_2 є сарай під
літерою «Б», який належить
відповідачам на праві власності. На
технічному паспорті наявна відмітка
про те, що над сараєм здійснена
самочинна надбудова, а також до будинку
зведена самочинна прибудова.

Згідно із виписки з протоколу № 5-30 від
11.09.2007 року засідання міжвідомчої
комісії в Личаківському районі м.
Львова встановлено, що технічно
можливо здійснити благоустрій подвір'я
будинку АДРЕСА_1 із завершенням
самовільно розпочатого облаштування
тераси, згідно з поданими проектними
пропозиціями.

Поряд з цим, в ході розгляду справи не
здобуто жодних доказів на
підтвердження того, що власники
будинку НОМЕР_2 отримали належний
дозвіл чи належно затверджений проект
на здійснення надбудови над сараєм та
прибудови до будинку Вказане
будівництво здійснене на земельній
ділянці, що є власністю міста, без згоди
Львівської міської ради, яка і на даний
час заперечує проти визнанняправа
власності на самочинне будівництво.

Крім цього, актом ЛКП «№ 504» від 15.06.2007
року (а.с. 5 т. 1) виявлено факт
самочинного будівництва на АДРЕСА_1, а
саме цегляної надбудови над сараєм та
влаштування фундаменту з прив'язкою до
будинку, які здійснені з порушенням
ДБН. Постановою № 654-л по справі про
адміністративне правопорушення від
17.09.2007 року Інспекції Державного
архітектурно-будівельного контролю
(а.с. 68 т. 1) встановлено, що ОСОБА_4
розпочато підготовчі будівельні
роботи по облаштуванню прибудинкової
території із замощенням та прибудовою
тераси без дозволу Інспекції ДАБК на
проведення будівельних робіт за
адресою АДРЕСА_1, за що його притягнуто
до адміністративної відповідальності.

З висновку судової
будівельно-технічної експертизи № 440
від 15.06.2009 року (а.с. 160-166) вбачається, що
прибудова до будинку АДРЕСА_1 та другий
поверх сараю не відповідає вимогам ДБН
України.

З огляду на зазначені докази, районним
судом беззаперечно встановлено, що
надбудова над сараєм та прибудова до
будинку АДРЕСА_1 є самочинним
будівництвом, тому протилежне
твердження представника відповідача
ОСОБА_4 є голослівним.

Разом з тим, в судовому засіданні
встановлено, що будівництво
здійснювалося лише відповідачем
ОСОБА_4, що стверджується поясненнями
представника відповідача ОСОБА_5, які
об'єктивно підтверджені і письмовими
доказами. Щодо узаконення самочинного
будівництва до органів місцевого
самоврядування звертався лише ОСОБА_4,
вказуючи, що чекає на згоду другого
співвласника будинку (а.с. 64, 66, 86 т. 1).
Факт здійснення самочинного
будівництва стверджується і актом ЛКП,
постановою про притягнення ОСОБА_4 до
адміністративної відповідальності
(а.с. 5, 68 т. 1). При цьому в 2007 році саме
ОСОБА_4 був замовником проектних
пропозицій (а.с. 70-78 т. 1). Будь-які
звернення зі сторони ОСОБА_5 чи її
представників з приводу самочинного
будівництва відсутні.

Враховуючи наведене та розглядаючи
позов Личаківської районної
адміністрації в межах заявлених вимог,
суд першої інстанції прийшов до
вірного висновку, що в силу ч. 1 ст. 376 ЦК
України, слід зобов'язати ОСОБА_4
привести до попереднього стану
господарську споруду - сарай під
літерою «Б», що на АДРЕСА_1, згідно
технічного паспорту на будинок від
25.01.1992 року (а.с. 152-155 т. 1), оскільки
будівництво проведено з істотним
порушенням будівельних норм і правил.
Натомість, ОСОБА_5, яка не здійснювала
самочинне будівництво, але с
співвласником сараю, слід зобов'язати
не чинити перешкод ОСОБА_4 у приведенні
до попереднього стану цієї
господарської споруди.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2, то районний
суд виходив з наступного.

У відповідності до ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Позивачка в обґрунтування свого позову
не представила суду жодних належних та
допустимих доказів, які б
підтверджували підставність її вимог
про усунення перешкод у здійсненні
права власності її майном. Так, ОСОБА_2 в
ході розгляду справи не довела тих
обставин, що порушено інсоляційний
режим її житла. Оцінюючи в сукупності
висновок спеціаліста та висновок
експертизи по даному питанню, судом
встановлено, що надбудова над сараєм не
порушує інсоляційний режим квартир
першого і другого поверхів в житловому
будинку АДРЕСА_2, де проживає позивачка,
а лише погіршує світловий режим в
житловій кімнаті першого поверху літ. 7,
однак в цілому часткове затінення цієї
кімнати не приведе до порушення норми
інсоляції у квартирі, що відповідає
нормам ДБН 360-92, п.п. 10.30 і 10.31 (а.с. 7-84,160-166
т. 1).

Поряд з цим, дослідження експерта щодо
порушення протипожежних та санітарних
норм самочинного будівництва по
відношенню до будинку позивачки
районний суд оцінив критично, так-як
дослідження проводилося методом
візуального огляду з місця знаходження
будинку АДРЕСА_2 і фотографування
об'єкта з послідуючим співставленням
отриманих даних з матеріалами справи.
Натомість, інша експертиза у справі
призначена з метою усунення наявних
сумнівів та суперечностей не була
проведена по причині відсутності
позивачки, що суд розцінив як ухилення
від участі в експертизі (а.с. 242 т. 1). Крім
цього, ОСОБА_2 не навела у своїй заяві та
в судовому засіданні обставин, яким
чином самочинне будівництво загрожує
її життю.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками районного суду, оскільки
суд правильно застосував правові норми
та ухвалив правильне по суті і
справедливе рішення, дійшовши його на
основі повно з'ясованих обставин, на
які сторони посилалися як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених дослідженими в судовому
засіданні доказами, з дотриманням норм
матеріального й процесуального права.

Будь яких інших належних та допустимих
доказів для спростування рішення суду
першої інстанції, передбачених
статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали
доказове значення та заслуговували на
увагу, чи порушень норм процесуального
права, які можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення,
відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України,
апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Рішення відповідає вимогам закону і
зібраним по справі доказам, доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, тому підстав для її
задоволення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314
ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

У Х В А Л
И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 02 листопада 2011 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Монастирецький
Д.І.

Судді:
Бакус В.Я.

Мацей М.М.