22-ц/772/4410/2013 Провадження
№22-ц/772/4357/2013Головуючий в суді першої
інстанції:Кашпрук Г.М. Доповідач:
Апеляційного суду
Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області в складі :
Головуючого: Медяного В.М.,
Суддів: Ковальчука О.В., Жданкіна В.В.,
При секретарі: Агеєвій Г.В.,
За участю сторін у справі: ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Вінницької області
цивільну справу за скаргою ОСОБА_2,
ОСОБА_3 на дії державного виконавця
Замостянського відділу державної
виконавчої служби Вінницького
міського управління юстиції
Вінницької області Дячука Віталія
Володимировича про скасування
постанови, зобов'язання вчинити дії,
за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3
на ухвалу Вінницького міського суду
Вінницької області від 02 грудня 2013
за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3
на ухвалу Вінницького міського суду
Вінницької області від 11 грудня 2013
У листопаді 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3
звернулися до суду із скаргою на дії
державного виконавця Замостянського
відділу державної виконавчої служби
Вінницького міського управління
юстиції Вінницької області Дячука
Віталія Володимировича про скасування
постанови, зобов'язання вчинити дії.
Посилаються на те, що 15.10.2013 року було
винесено постанову №40253263 про відмову у
відкритті виконавчого провадження
державним виконавцем Замостянського
відділу державної виконавчої служби
Вінницького міського управління
юстиції, а також повернуто виконавчий
лист №127/4372/13-ц від 10.10.2013 року на
підставі відсутності індивідуального
ідентифікаційного номеру боржника
ОСОБА_5 В 2013 році цим же державним
виконавцем вже стягувались кошти з
цієї ж боржниці ОСОБА_5 за іншим
рішенням суду від 02.12.2009 року, тому
державному виконавцю було добре відомо
всі відомості ОСОБА_5 Крім того,
оскаржувана постанова була надіслана
їм з порушенням ст.25,31 ЗУ «Про виконавче
провадження», а також виконавчий лист
№127/4372/13-ц від 10.10.2013 року було повернуто
з порушенням ст.47 ЗУ «Про виконавче
провадження». Тому вважають, що
підстава за якою відмовлено у
прийнятті до провадження виконавчого
листа та у відкритті виконавчого
провадження з примусового виконання є
необґрунтованою, надуманою та
незаконною. А дії державного виконавця
грубо порушують їхні права та законні
інтереси гарантовані Конституцією
України та іншими законами України.

Ухвалою Вінницького міського суду
Вінницької області від 02 грудня 2013 року
скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишено без
задоволення (а.с.36).

В грудні 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3
звернули ся в суд із заявою про
виправлення описки в ухвалі
Вінницького міського суду Вінницької
області від 02 грудня 2013 року.

Посилаються на те, що 02.12.2013 року
Вінницьким міським судом Вінницької
області було проголошено ухвалу суду у
справі №127/27735/13-ц за їх скаргою на дії
державного виконавця Замостянського
відділу ДВС ВМУЮ Дячука В.В. В
мотивувальній частині даної ухвали
суду всюди по тексту, в абзацах першому,
другому та дев'ятому, при посиланні на
оскаржувану постанову державного
виконавця від 15.10.2013 року не вказано
номер цієї постанови, а саме ВП №40253263. в
абзаці другому та дев'ятому
мотивувальної частини вказано
«виконавчий лист» або «виконавчий
документ», але не вказано його номер -
№127/4272/13-ц. В абзаці восьмому
мотивувальної частини вказано дату з
помилкою « 10.101.2013» замість « 10.10.2013».
Також в резолютивній частині даної
ухвали було допущено описку в імені
державного виконавця Дячука В.В. :
вказано «Віталя» замість «Віталія»
(а.с.45).

Ухвалою Вінницького міського суду
Вінницької області від 11 грудня 2013 року
заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про виправлення
описки в ухвалі суду від 02.12.2013 року
задоволено частково.

Постановлено - викласти абзац восьмий
описової частини ухвали в наступній
редакції: « 14.10.2013 року ОСОБА_2, ОСОБА_3
звернулись до Замостянського відділу
ДВС Вінницького міського управління
юстиції із заявою про прийняття до
примусового виконання виконавчого
листа №127/4372/13-ц від 10.10.2013 року про
стягнення коштів із ОСОБА_5,

- викласти абзац перший резолютивної
частини ухвали в наступній редакції:
«Скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 на дії
державного виконавця Замостянського
відділу ДВС Вінницького міського
управління юстиції Дячука Віталія
Володимировича залишити без
задоволення».

В задоволені решти вимог заяви
відмовлено (а.с.50).

В апеляційній скарзі на ухвалу
Вінницького міського суду Вінницької
області від 02 грудня 2013 року заявники
ОСОБА_2, ОСОБА_3 просять зазначену
ухвалу суду першої інстанції скасувати
і постановити нову ухвалу про
задоволення їхніх вимог. Посилаються
на те, що оскаржувана ухвала є
необґрунтованою, незаконною та
постановленою з порушенням норм
процесуального права (а.с.39).

В апеляційній скарзі на ухвалу
Вінницького міського суду Вінницької
області від 11 грудня 2013 року заявники
ОСОБА_2, ОСОБА_3 просять зазначену
ухвалу суду першої інстанції змінити
та постановити нову, якою задовольнити
вимоги їх заяви від 09.12.2013 року про
внесення виправлень в ухвалу
Вінницького міського суду Вінницької
області від 02.12.2013 року. Посилаються на
неповне з'ясування судом обставин
справи, які мають значення для справи
(а.с.59).

Перевіривши законність і
обґрунтованість ухвали суду першої
інстанції від 02 грудня 2013 року та
ухвали суду першої інстанції від 11
грудня 2013 року у межах доводів
апеляційних скарг, заслухавши
пояснення сторін у справі, що з'явилися
до суду, дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційні
скарги підлягають частковому
задоволенню, а оскаржувані ухвали
скасуванню з передачею даного питання
на новий розгляд до суду першої
інстанції, виходячи з наступних
підстав.

Відповідно до ст.312 ч.1 п.3 ЦПК України,
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
скасовує ухвалу і передає питання на
новий розгляд до суду першої інстанції,
якщо останній порушив порядок,
встановлений для його вирішення.

Постановляючи ухвалу про залишення без
задоволення скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на
дії державного виконавця
Замостянського відділу ДВС
Вінницького міського управління
юстиції Дячука В.В. виходив з того, що
рішенням апеляційного суду Вінницької
області від 21.08.2013 року по справі
№127/4372/13-ц стягнуто солідарно з ОСОБА_6
та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у
відшкодування матеріальної шкоди в
розмірі 3 156,90 грн., а також на користь
ОСОБА_2 1 000,00 грн. у відшкодування
моральної шкоди.

10.10.2013 року Вінницьким міським судом
Вінницької області за заявою позивачів
у даній справі видано виконавчий лист
про стягнення вказаних коштів із
ОСОБА_5

14.10.2013 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись до
Замостянського відділу ДВС
Вінницького міського управління
юстиції із заявою про прийняття до
примусового виконання виконавчого
листа №127/4372/13-ц від 10.10.2013 року про
стягнення коштів із ОСОБА_5

Постановою державного виконавця
Замостянського відділу ДВС
Вінницького міського управління
юстиції у вінницькій області Дячука
В.В. від 15.10.2013 року відмовлено в
прийнятті до провадження виконавчого
документа у зв'язку з тим, що у
виконавчому документі відсутній
індивідуальний ідентифікаційний
виконавчий номер боржника. Підставою
для відмови у постанові вказано п.6 ч.1
ст.26 ЗУ «Про виконавче провадження»:
невідповідність виконавчого документа
вимогам, передбаченим статтею 18 цього
Закону.

На момент розгляду цивільної справи
№127/4372/13-ц Вінницьким міським судом
Вінницької області та апеляційної
інстанції діяла редакція ЗУ «Про
виконавче провадження від 04.11.2010 року
№2677-VI із змінами внесеними 04.07.2012 року
згідно до Закону України №5037-VI «Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України щодо вдосконалення та
спрощення процедури державної
реєстрації земельних ділянок та
речових прав на нерухоме майно». Дані
зміни набрали законної сили 18.08.2012 року
і позивачі та скаржники ОСОБА_2 й ОСОБА_3
не були позбавлені можливості на
стадії судового розгляду заявити
клопотання про витребування в якості
доказів ідентифікаційного номеру
боржника, однак своїм право не
скористалися.

Таким чином, суд першої інстанції
враховуючи положення ст.11, 18, 26, 82 ЗУ
«Про виконавче провадження», ст.383 ЦПК
України прийшов до висновку, що скарга
на дії державного виконавця
Замостянського відділу ДВС
Вінницького міського управління
юстиції у Вінницькій області Дячука
В.В. задоволенню не підлягала, так як
дії державного виконавця відповідали
вимогам чинного законодавства.

Також постановляючи ухвалу про
часткове задоволення заяви ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 про виправлення допущеної судом
описки в ухвалі Вінницького міського
суду від 02 грудня 2013 року у даній
цивільній справі №127/27735/2013-ц за скаргою
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на дії державного
виконавця виходив з того, що судом
дійсно в абзаці восьмому описової та
абзаці першому резолютивної частини
ухвали допущена описка, а саме
помилково вказано невірну дату видачі
виконавчого листа та невірно зазначено
ім'я державного виконавця.

Щодо задоволення решти вимог заяви суд
першої інстанції вважав їх
безпідставними та необґрунтованими,
оскільки в даному випадку судом вірно
відображено обставини справи саме в
такому стилі написання і помилок не
допущено.

Проте, колегія суддів не може
погодитись з такими висновками суду,
оскільки доводи апеляційних скарг
дають підстави для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення даного
питання. Постановлені судом ухвали не в
повній мірі відповідають матеріалам
справи та вимогам закону, а доводи
апеляційних скарг є частково
обґрунтованими та спростовують
висновки суду.

Так зокрема, частиною 2 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ у
суді першої інстанції» роз'яснено, що
відповідно до статей 55, 124 Конституції
України та статті 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Згідно зі статтею 124 Конституції
України всі судові рішення ухвалюються
іменем України і є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
підлягають примусовому виконанню у
разі невиконання їх у добровільному
порядку, визначає Закон України «Про
виконавче провадження» від 21.04.99 р.
№606-XIV.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону
України від 21.04.99 р. №606-XIV примусове
виконання рішень покладається на
державну виконавчу службу, яка входить
до системи органів Міністерства
юстиції України.

Статтею 1 Закону України від 21.04.99 р. N
606-XIV визначено, що виконавче
провадження - це сукупність дій органів
і посадових осіб, зазначених у цьому
Законі, що спрямовані на примусове
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Відповідно до статті 11 названого
Закону державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно зі статтею 17 Закону України від
21.04.99 р. №606-XIV примусове виконання
рішень здійснюється державною
виконавчою службою на підставі
виконавчих документів, визначених цим
Законом. Відповідно до частини 2
названої статті до виконавчих
документів, що підлягають виконанню
державною виконавчою службою
віднесені постанови органів (посадових
осіб), уповноважених розглядати справи
про адміністративні правопорушення у
випадках, передбачених законом.

Проте, Законом також закріплено вимоги
до виконавчих документів, недотримання
яких перешкоджає прийняттю їх до
виконання.

Пунктом 3 частиною 1 ст.18 Закону України
«Про виконавче провадження» визначено,
що у виконавчому документі
зазначається повне найменування (для
юридичних осіб) або ім'я (прізвище,
власне ім'я та по батькові) (для
фізичних осіб) стягувача і боржника, їх
місцезнаходження (для юридичних осіб)
або місце проживання чи перебування
(для фізичних осіб), ідентифікаційний
код суб'єкта господарської діяльності
стягувача та боржника (для юридичних
осіб), індивідуальний ідентифікаційний
номер стягувача та боржника (для
фізичних осіб - платників податків) або
номер і серія паспорта стягувача та
боржника для фізичних осіб - громадян
України, які через свої релігійні або
інші переконання відмовилися від
прийняття ідентифікаційного номера,
офіційно повідомили про це відповідні
органи державної влади та мають
відмітку в паспорті громадянина
України, а також інші дані, якщо вони
відомі суду чи іншому органу, що видав
виконавчий документ, які ідентифікують
стягувача та боржника чи можуть
сприяти примусовому виконанню,
зокрема, дата народження боржника та
його місце роботи (для фізичних осіб),
місцезнаходження майна боржника,
рахунки стягувача та боржника тощо.

Вимоги до виконавчого документа
визначені ст.18 названого Закону
України, які є обов'язковими та
недотримання яких згідно п.6 ч.1 ст.26
Закону є підставою для відмови у
відкритті виконавчого провадження та
невиконання судового рішення, що не
узгоджується з приписам ст.14 ЦПК
України.

Відповідно до ч.1, 2 ст.219 ЦПК України суд
може з власної ініціативи або за заявою
осіб, які беруть участь у справі,
виправити допущені у судовому рішенні
описки чи арифметичні помилки.

Зокрема, описки - це помилки, зумовлені
неправильним написанням слів.
Виправленню підлягають лише ті описки,
які мають істотний характер. До таких
належить написання прізвищ та імен,
адрес, найменувань спірного майна,
зазначення дат та строків. Особливо це
стосується резолютивної частини
рішення. В резолютивній частині
будь-яка описка має істотне значення,
оскільки вона може утруднити виконання
рішення.

Судове рішення повинно бути точним.
Помилки у тексті судового рішення,
зумовлені арифметичними помилками або
граматичними помилками (описками), що
стосуються істотних обставин або
ускладнюють виконання рішення, можуть
бути усунуті судом, який ухвалив
рішення або ухвалу.

При цьому, диспозиція наведеної статті
не дозволяє під виглядом виправлення
недоліків судового рішення вносити
будь-які зміни до його змісту.

Відповідно до ч.2 ст.19 ЗУ «Про виконавче
провадження» у заяві про відкриття
виконавчого провадження стягувач
вправі зазначити відомості, що
ідентифікують боржника чи можуть
сприяти примусовому виконанню рішення
(рахунок боржника, місце роботи чи
отримання ним інших доходів,
місцезнаходження його майна тощо), а
також шляхи отримання ним коштів,
стягнутих з боржника.

Відповідно до п.3.3. Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від
02.04.2012р. №512/5 до Закону України «Про
виконавче провадження» виконавчий
документ повинен відповідати вимогам
до виконавчого документа, зазначеним у
статті 18 Закону України «Про виконавче
провадження». При перевірці
відповідності виконавчого документа
вимогам пункту 3 частини першої статті
її Закону державний виконавець
враховує таке: відсутність
ідентифікаційного коду суб'єкта
господарювання - стягувача або
боржника (для юридичних осіб)
допускається, якщо законодавством
країни, на території якої
зареєстроване юридичну особу, не
передбачено присвоєння юридичній
особі ідентифікаційного коду; для
фізичних осіб реєстраційний номер
облікової картки платника податків не
зазначається в виконавчому документі,
якщо особа є іноземцем та
законодавством країни, на території
якої проживає фізична особа,
встановлено інші форми обліку або якщо
особа відмовилась його мати через свої
релігійні переконання, про що є
відповідна відмітка у паспорті особи.

Таким чином п. 3.3. зазначеної Інструкції
не передбачає підстав для відмови у
відкриті виконавчого провадження у
разі відсутності індивідуального
ідентифікаційного номера боржника.
Вичерпний перелік підстав для відмови
у відкритті виконавчого провадження
передбачений ст. 26 Закону України «Про
виконавче провадження».

Крім того, як вже зазначалося,
відповідно до ст.11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець при здійсненні
виконавчого провадження має право: з
метою захисту інтересів стягувача
одержувати безоплатно від органів,
установ, організацій, посадових осіб,
сторін та учасників виконавчого
провадження необхідні для проведення
виконавчих дій пояснення, довідки та
іншу інформацію, у тому числі
конфіденційну.

Таким чином, відсутність даних про
ідентифікаційні коди сторін може бути
усунута в процесі виконавчого
провадження.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
при розгляді даного питання не в повній
мірі врахував доводи скаржників щодо
необгрунтованості винесеної державним
виконавцем постанови про відмову у
відкритті виконавчого провадження
(відмову в прийнятті до провадження
виконавчого документа), те, що
державний виконавець в порушення вимог
ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження» не
виконав свого зобов'язання вжиття
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Оскільки саме державний
виконавець при здійсненні виконавчого
провадження має право: з метою захисту
інтересів стягувача одержувати
безоплатно від органів, установ,
організацій, посадових осіб, сторін та
учасників виконавчого провадження
необхідні для проведення виконавчих
дій пояснення, довідки та іншу
інформацію, у тому числі конфіденційну.

Крім того, колегією суддів встановлено,
що судом першої інстанції при розгляді
даної скарги не враховані положення
статті 14 ЦПК України, згідно якої
судові рішення, що набрали законної
сили, обов'язкові для всіх органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України, а
у випадках, встановлених міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України, - і
за її межами.

Невиконання судового рішення є
підставою для відповідальності,
встановленої законом.

Обов'язковість судового рішення не
позбавляє осіб, які не брали участі у
справі, можливості звернутися до суду,
якщо ухваленим судовим рішенням
порушуються їхні права, свободи чи
інтереси.

Оскільки підлягає скасуванню ухвала
суду першої інстанції від 02.12.2013 року,
тому колегія суддів вважає, що підлягає
за таких обставин як похідна підлягає
також і скасуванню ухвала від 11.12.2013
року.

Згідно ч.5 ст.88 ЦПК України визначено, що
якщо суд апеляційної чи касаційної
інстанції, не передаючи справи на новий
розгляд, змінює рішення суду або
ухвалює нове, суд відповідно змінює
розподіл судових витрат.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що ухвали суду першої інстанції
не відповідають вимогам щодо їх
законності та обґрунтованості, а тому
наявні підстави для їх скасування з
передачею даного питання на новий
розгляд до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись
ст.303, 304, 307, 312- 315, 317, 319, 324 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
ухвалу Вінницького міського суду
Вінницької області від 02 грудня 2013 року
задовольнити частково.

Ухвалу Вінницького міського суду
Вінницької області від 02 грудня 2013 року
скасувати та передати дане питання на
новий розгляд до суду першої інстанції
іншим складом суду.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
ухвалу Вінницького міського суду
Вінницької області від 11 грудня 2013 року
задовольнити частково.

Ухвалу Вінницького міського суду
Вінницької області від 11 грудня 2013 року
скасувати та передати дане питання на
новий розгляд до суду першої інстанції
іншим складом суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та оскарженню не
підлягає, оскільки не перешкоджає
подальшому провадженню у справі.

Головуючий:підпис.
В.М. Медяний

Судді:підписи.
О.В. Ковальчук

В.В. Жданкін

З оригіналом вірно.

Суддя: