Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2013 року Справа №607/10373/13-ц
Тернопільський міськрайонний суд
Тернопільської області в складі:

головуючого судді Дзюбича В.Л.,

з участю секретаря судового засідання
Франчук Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про усунення перешкод
у користуванні жилим будинком, шляхом
виселення із нього без надання іншого
жилого приміщення,-

Встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про
усунення перешкод у користуванні жилим
будинком АДРЕСА_1, шляхом виселення із
нього без надання іншого жилого
приміщення.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що вона являється
власником житлового будинку АДРЕСА_1
який отримала в подарунок від своєї
матері ОСОБА_5 На момент виникнення у
неї права власності на вказаний
будинок у ньому були зареєстровані та
проживали відповідачі: її брат -
ОСОБА_4, його дружина - ОСОБА_3 та їх син -
ОСОБА_4, які й на даний час там
проживають. На прохання добровільно
виселитися із зайнятого ними житлового
приміщення, яке є її власністю,
відповідачі не реагують, систематично
порушують правила співжиття, що робить
неможливим їх проживання в одному
житловому приміщенні. Крім того,
відповідачі не входять до складу її
сім»ї, що є додатковою умовою виселення
останніх.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та її
представник у судове засідання не
з»явився, проте останній подав заяву
про підтримання позовних вимог з
мотивів викладених в позовній заяві з
клопотанням про розгляд справи у його
та позивача відсутності.

Відповідачі в судове засідання не
з"явилися з невідомої суду причини,
хоча про день та час розгляду справи
були повідомлені у встановленому
законом порядку.

Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, у
разі повторної неявки в судове
засідання відповідача, повідомленого
належним чином, суд вирішує справу на
підставі наявних у ній даних чи доказів
(постановляє заочне рішення).

Дослідивши та оцінивши докази, суд
встановив наступні обставини справи.

Із витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно №18598378
виданого 22.04.2008 р. Тернопільським
районним госпрозрахунковим бюро
технічної інвентаризації, вбачається,
що власником домоволодіння АДРЕСА_1 на
підставі Договору дарування
посвідченого 09.04.2008 р. державним
нотаріусом Тернопільської районної
державної нотаріальної контори та
реєстровано в реєстрі за №775, є ОСОБА_1.

Як вбачається із постанови про відмову
в порушенні кримінальної справи від
05.03.2010 р. позивач ОСОБА_1 разом із своєю
сім»єю та її брат - відповідач ОСОБА_2
також разом із своєю сім»єю: дружиною
ОСОБА_3 та сином ОСОБА_4 проживають у
житловому будинку АДРЕСА_1, але в різних
житлових приміщеннях. Протягом
останнього періоду часу між членами
сім»ї ОСОБА_1 та членами сім»ї ОСОБА_2
склалися неприязні сімейні відносини
через взаємні претензії один до одного
на право проживання за вказаною
адресою та управління домашніми
справами, через це часто виникають
сварки та скандали. Так, 02.03.2010 р. біля 16
год. на подвір»ї господарства між
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 виникла взаємна
сварка та нецензурна лайка через те, що
ОСОБА_1 почала відганяти домашню птицю ,
яка належить ОСОБА_3 з подвір»я. Під час
сварки як вказує у своєму поясненні
ОСОБА_1, ОСОБА_3 та її син ОСОБА_4 нанесли
удари в різні ділянки її тіла. У своїх
поясненнях ОСОБА_3 та її син ОСОБА_4
вказують , що умисно не наносили ОСОБА_1
тілесних ушкоджень, а з необережності
ОСОБА_4 штовхнув ОСОБА_1 внаслідок чого
остання впала на землю та отримала
тілесні ушкодження. У порушенні
кримінальної справи за фактом
спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_1
відносно ОСОБА_4, ОСОБА_3, відмовлено за
відсутністю в їх діях складу злочинів,
передбачених ст.ст.122, 129, 296 КК України
та ОСОБА_3 та ОСОБА_4 винесено офіційне
застереження про недопущення в
подальшому протиправної поведінки.

Постановою про відмову в порушенні
кримінальної справи від 17.05.2009 р. в
порушенні кримінальної справи за
фактом словесних погроз фізичною
розправою відносно ОСОБА_2 відмовлено
за відсутністю в його діях складу
злочинів передбачених ст.ст.129, 296 КК
України та винесено йому офіційне
застереження про недопущення вчинення
насильства в сім»ї.

Постановою адміністративної комісії
виконавчого комітету
Великоберезовицької селищної ради
Тернопільського району Тернопільської
області №06 від 22.09.2008 р. постановлено
визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 винними у
протиправній поведінці відносно
матері, ОСОБА_5 - власника будинку та
сестри ОСОБА_1. Зобов»язано ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 не чинити протиправних дій
відносно матері, ОСОБА_5 та сестри
ОСОБА_1

Відповідно до ч.1 ст.316 Цивільного
кодексу України (далі ЦК України),
правом власності є право особи на річ
(майно) яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Згідно ч.1 ст.317 ЦК України, власникові
належать права володіння, користування
та розпоряджання своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні. Особа може бути позбавлена
пава власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом. (ч.1, ч.2 ст.321 ЦК
України).

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Житлового
кодексу УРСР (далі ЖК УРСР), ніхто не
може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше, як з підстав і в порядку,
передбачених законом".

Аналогічна норма закріплена в ст.41
Конституції України, за змістом якої
кожен має право володіти,
користуватися та розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності та
право приватної власності є
непорушним.

Згідно ч.4 ст. 156 ЖК УРСР, до членів сім'ї
власника будинку (квартири) належать
особи, зазначені в частині другій
статті 64 цього Кодексу, а саме:
дружина власника, їх діти і батьки.
Членами сім'ї наймача може бути визнано
й інших осіб, якщо вони постійно
проживають разом з наймачем і ведуть з
ним спільне господарство. Припинення
сімейних відносин з власником будинку
(квартири) не позбавляє їх права
користування займаним приміщенням. У
разі відсутності угоди між власником
будинку (квартири) і колишнім членом
його сім'ї про безоплатне користування
жилим приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені
статтею 162 цього Кодексу.

Із матеріалів справи, зокрема із
постанов про відмову в порушенні
кримінальної справи, вбачається, що
сторони не ведуть спільного
господарства, проживають в одному
жилому будинку, проте в різних
приміщеннях. Тому, на думку суду,
відповідачі, відповідно до ч.4 ст.156 ЖК
УРСР, не являються членами сім»ї
власника житлового будинку - ОСОБА_1 і
не можуть бути ними визнанні
відповідно до ч.4 ст.156 ЖК УРСР на
підставі відсутності ведення ними
спільного господарства.

Судом встановлено, що відповідачі є
членами сім»ї попереднього власника
житлового будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Враховуючи викладенні обставини,
беручи до уваги той факт, що
відповідачі в силу ч.4 ст.156 ЖК України
не являються членами сім»ї власника
спірного житлового будинку, зважаючи
на засаду непорушності права
власності, з огляду на те, що закон не
передбачає переходу прав і обов»язків
в частині збереження права
користування житлом членів сім»ї
колишнього власника у випадку зміни
власника будинку, тому суд приходить до
переконання, що позов слід
задовольнити, шляхом виселення ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із житлового будинку
АДРЕСА_1 без надання іншого жилого
приміщення.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 4, 10, 60, 212, 224-226, 228, 232, 233 ЦПК України;
ч.1 ст.316, ч.1 ст.317, ч.1, ч.2 ст.321, ст.391 ЦК
України; ч. 3 ст. 9, ч.4 ст. 156, ст.157, ст.116,
ст.41 Конституції України суд ,-

Вирішив :

Позов задовольнити.

Виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з
житлового будинку АДРЕСА_1, без надання
іншого жилого приміщення.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4114.71 грн. судового збору.

Копію рішення надіслати особам, які
брали участь у справі.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення,
заочне рішення може бути оскаржене
відповідачем в апеляційному порядку.

Заочне рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Тернопільської
області через Тернопільський
міськрайонний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення, а особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення суду .

Головуючий - суддя
Дзюбич В.Л.