Номер провадження № 22-ц/785/6057/13
Головуючий у першій інстанції Коблова
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.12.2013 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Дрішлюка А.І., Процик М.В.,

при секретарі - Булгак Х.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Державного вищого навчального закладу
«Одеський коледж транспортних
технологій» до ОСОБА_4 про виселення та
стягнення боргу, за апеляційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 28 травня 2013 року,

встановила:

У січні 2013 р. Державний вищий
навчальний заклад «Одеський коледж
транспортних технологій» (далі -
Коледж) звернувся до суду з
вищевказаним позовом, в якому на
підставі ст. ст. 127, 129 ЖК України, п. п. 9, 10
Примірного положення про гуртожитки, п.
14 Примірного положення про
студентський гуртожиток вищого
навчального закладу просив: 1) виселити
ОСОБА_4 разом із членами його сім'ї з
кімнати АДРЕСА_1; 2) стягнути із ОСОБА_4
на користь коледжу борг зі сплати за
проживання в гуртожитку в сумі - 16 570,00
грн..

В позові коледж посилався на те, що на
прохання Одеської залізниці ОСОБА_4 без
прийняття спільного рішення
адміністрації та профспілки
підприємства, видачі спеціального
ордеру було дозволено тимчасове
проживання в гуртожитку коледжу до
01.05.10 р. з оплатою згідно норм, які діють
в коледжі. Однак, ОСОБА_4 та члени його
сім'ї після закінчення строку
проживання кімнату в гуртожитку не
звільнили, залишилися проживати в ній.
ОСОБА_4 не оплачує проживання в
гуртожитку. За період з 01.02.10 р. по 01.01.13
р. виникла заборгованість зі сплати за
проживання у гуртожитку в розмірі - 16
570,00 грн..

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав з
підстав, які викладені в позові.

Відповідач в судовому засіданні
позовні вимоги не визнав. В письмових
запереченнях посилався на те, що він
має трудових стаж на Одеській
залізниці 15 років, а тому не може бути
виселений без надання іншого жилого
приміщення. Позивач не є належним
позивачем, оскільки він не є власником
гуртожитку.

Рішенням Малиновського районного
суду м. Одеси від 28.05.13 р. позов
Державного вищого навчального закладу
«Одеський коледж транспортних
технологій» задоволено. Виселено
ОСОБА_4 разом із членами його сім'ї із
кімнати АДРЕСА_1. Стягнуто із ОСОБА_4 на
користь коледжу борг у розмірі - 16 570,00
грн. та судовий збір у сумі - 327,30 грн..

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить
рішення суду скасувати. Ухвалити нове
рішення про повну відмову в
задоволенні позову. Посилається на те,
що рішення суду першої інстанції
ухвалено при неповному з'ясуванні
обставин, що мають значення для справи
з порушенням норм матеріального (ст. ст.
19, 22, 47 Конституції України, ст. ст. 9, 54,
125, 132 ЖК України, ст. 19 Закону України
«Про забезпечення реалізації житлових
прав мешканців гуртожитків») та
процесуального (ст. ст. 1, 4, 10, 11, 57 - 61, 64,
213, 214 ЦПК України) права: - він проживав в
кімнаті АДРЕСА_1, а в розрахунку
заборгованості вказано кімнату № 7.
Сума боргу визначена неправильно, по
завищеним нормам; - він не знаходиться з
позивачем у договірних
правовідносинах. Коледж не є
правонаступником Одеського технікуму
залізничного транспорту, гуртожиток не
знаходиться на балансі позивача; - він
відноситься до категорії громадян, які
не можуть бути виселені з гуртожитку
без надання іншого жилого приміщення,
оскільки працює на Одеській залізниці
15 років. На нього поширюється дія
Закону України Про забезпечення
реалізації житлових прав мешканців
гуртожитку»; - не враховано строку
позовної давності; - суд не дослідив усі
наявні у справі докази, не дав їм
юридичну оцінку щодо його реєстрації,
розрахунку заборгованості, вартості
проживання у гуртожитку.

Апелянт в судовому засіданні
підтримав доводи та вимоги, які
викладені в апеляційній скарзі. Надав
суду додаткові письмові пояснення до
апеляційної скарги.

Державний вищий навчальний заклад
«Одеський коледж транспортних
технологій» письмових заперечень на
апеляційну скаргу не надав.
Представник коледжу в судовому
засіданні вважав необхідним скаргу
відхилити, рішення суду залишити без
змін. Посилався на те, що рішення є
законним та обґрунтованим, апеляційна
скарга - безпідставною. Пояснив, що
ОСОБА_4 проживав у гуртожитку
тимчасово. Спільного рішення
адміністрації підприємства та
профспілкового комітету щодо надання
йому жилого приміщення в гуртожитку не
приймалося, спеціальний ордер на
проживання відповідачу не видавався.
За проживання в гуртожитку ОСОБА_4 не
сплачував, у зв'язку з чим виник борг.
Сума боргу розрахована відповідно до
встановленої у коледжі вартості
проживання в гуртожитку. ОСОБА_4
проживав в гуртожитку сам, про що надав
суду відповідну довідку.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України
колегія суддів перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
вислухавши пояснення осіб, які
з'явилися у судове засідання,
обговоривши доводи апеляційної скарги
та заперечень проти неї, дослідивши
матеріали цивільної справи,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
при ухваленні рішення, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК
України кожна особа має право
звернутися до суду захистом своїх
порушених прав. Суд, здійснюючи
правосуддя, захищає порушені права цих
осіб у спосіб, визначений законами
України. Перелік можливих способів
захисту міститься в ст. 16 ЦК України.
Цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
мають рівні права щодо подання доказів,
їх дослідження та доведення перед
судом їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків
встановлених цим Кодексом. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданими відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Статтями 213, 214 ЦПК України
передбачено, що рішення суду повинно
бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилалися як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд
вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; 2) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 3) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову Державного вищого навчального
закладу «Одеський коледж транспортних
технологій», суд першої інстанції
виходив з того, що кімната у гуртожитку
ОСОБА_4 у встановленому порядку не
надавалася, оскільки спеціальний ордер
на його вселення у жиле приміщення
гуртожитку не видавався. Проживаючи в
кімнаті гуртожитку відповідач не
сплачував за проживання, у зв'язку з чим
за період з 01.02.10 р. по 01.02.13 р. виник борг
у сумі - 16 570,00 грн. (а. с. 78 - 79).

Колегія суддів, вважає, що суд першої
інстанції, на підставі наданих
сторонами і досліджених судом доказів,
дійшов правильного висновку про
виселення ОСОБА_4 з кімнати гуртожитку,
стягнення боргу за проживання в
гуртожитку. Висновки суду в цій частині
відповідають обставинам справи,
вимогам матеріального (ст. ст. 127 - 132 ЖК
України, п. п. 9, 10, 40 Примірного
положення про гуртожитки, п. 14, 42 - 44
Примірного положення про студентський
гуртожиток вищого навчального закладу)
та процесуального (ст. ст. 10, 11, 60, 179, 213
ЦПК України) права. Доводи апелянта в
цій частині (коледж не є
правонаступником Одеського технікуму
залізничного транспорту, гуртожиток не
знаходиться на його балансі; Його не
можна виселити з гуртожитку без
надання іншого жилого приміщення; На
нього поширюється дія Закону України
Про забезпечення реалізації житлових
прав мешканців гуртожитку»; не
враховано строку позовної давності) є
безпідставними. Відповідно до
Свідоцтва про право власності на
будівлі гуртожитку Одеського
технікуму залізничного транспорту від
27.04.09 р. (а. с. 33, 43, 175), витягу про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно (а. с. 174) власником гуртожитку по
АДРЕСА_1 є Держава Україна в особі
Міністерства транспорту та зв'язку
України. Відповідно до наказу
Міністерства освіти і науки, молоді та
спорту України від 29.12.11 р. № 1567 «Про
передачу вищих навчальних закладів із
сфери управління Мінінфраструктури до
сфери управління Міністерства
мінмолодьспорту» (а. с. 54 - 55, 73), виданого
на підставі розпорядження Кабінету
Міністрів України від 06.04.11 р. № 283-р
«Про передачу деяких вищих навчальних
закладів до сфери управління
Міністерства освіти і науки, молоді та
спорту» (а. с. 72), Акту приймання -
передачі від 01.06.12 р. (а. с. 56 - 65, 176 - 179)
гуртожиток Одеського технікуму
залізничного транспорту по АДРЕСА_1
було передано до сфери управління
Міністерства освіти і науки, молоді та
спорту України. Відповідно до наказу
Міністерства освіти і науки, молоді та
спорту України від 22.06.12 р. № 736 Одеський
технікум залізничного транспорту було
перейменовано у Державний вищий
навчальний заклад «Одеський коледж
транспортних технологій» (а. с. 13), у
зв'язку з чим було затверджено новий
Статут коледжу (а. с. 184 - 212). Відповідно
до Статуту коледжу основним напрямком
діяльності цього навчального закладу є
підготовка фахівців
освітньо-кваліфікаційного рівня
молодшого спеціаліста за відповідними
спеціальностями (п. п. 1.3, 1.4). До складу
підрозділів коледжу, що забезпечують
навчально-виховний процес належать,
зокрема, гуртожитки (п. 1.9.4). Студенти
коледжу мають право на забезпечення
гуртожитком (п. 7.4.2). Таким чином,
основне призначення гуртожитку по
АДРЕСА_1 - проживання студентів, які
навчаються в Державному вищому
навчальному закладі «Одеський коледж
транспортних технологій». ОСОБА_4
проживав в гуртожитку тимчасово як
працівник Одеської залізниці (а. с. 47),
на підставі домовленостей між
керівництвом Одеської залізниці та
Одеського технікуму залізничного
транспорту (а. с. 10, 70), а не як особа, яка
навчається у коледжі. Спеціальний
ордер на проживання в гуртожитку йому
не видавався. За проживання у
гуртожитку ОСОБА_4 не сплачував у
зв'язку з чим виник борг. Закон України
«Про забезпечення реалізації житлових
прав мешканців гуртожитку»
розповсюджується тільки на громадян,
які протягом п'яти років на законних
підставах зареєстровані за місцем
проживання у гуртожитках та фактично
проживають у них. Таким чином, підстави
для зміни, скасування рішення суду
першої інстанції в частині виселення
ОСОБА_4 з кімнати АДРЕСА_1, стягнення
боргу за проживання в гуртожитку
відсутні.

Разом з тим, висновку щодо виселення
з кімнати гуртожитку членів сім'ї
ОСОБА_4, визначення суми боргу за
проживання в гуртожитку суд першої
інстанції дійшов з порушенням вимог
діючого законодавства. Погодитися з
висновком суду в цій частині не можна.
Цього висновку суд дійшов при
неповному з'ясуванні обставин, що мають
значення для справи, з порушенням норм
матеріального (ст. 130 ЖК України, п. п. 38,
39 Примірного положення про гуртожитки,
п. п. 45 - 48 Примірного положення про
студентський гуртожиток вищого
навчального закладу) та процесуального
(ст. ст. 10, 11, 60, 179, 213 ЦПК України) права,
доводи апелянта в цій частині є
частково обґрунтованими.

Судом встановлено наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

Відповідно до листа Одеської
залізниці від 04.06.09 р. № НЗК-03/325 (а. с. 10)
проживання в гуртожитку ОСОБА_4 повинен
оплачувати за нормами, які затверджені
керівництвом технікуму.

Умови договору найму житлового
приміщення обговорювалися зі ОСОБА_4 (а.
с. 91). Однак, договору найму житлового
приміщення, в якому були б чітко
визначені розміри плати за проживання
в гуртожитку, між сторонами укладено не
було.

Відповідно до наказів Одеського
технікуму залізничного транспорту від
25.05.10 р. № 48 (а. с. 15), від 10.06.11 р. (а. с. 16),
від 01.06.12 р. (а. с. 17) оплата за проживання
в гуртожитку стороннім особам
встановлена у розмірі - 35,00 грн. з 25.05.10 р.
до 01.07.11 р., в подальшому у розмірі - 45,00
грн. за одне ліжко місце.

Відповідно до наданої коледжем
довідки від 01.10.13 р. № 285 (а. с. 132) разом зі
ОСОБА_4 в кімнаті АДРЕСА_1 ніхто із
членів його сім'ї не проживав.

Статтями 130 ЖК України передбачено,
що порядок користування жилою площею в
гуртожитках визначається діючим
законодавством України.

Пунктами 38, 39 Примірного положення
про гуртожитки, затвердженого
постановою Ради міністрів Української
РСР від 03.06.86 р. № 208, передбачено, що
громадяни повинні оплачувати
проживання у гуртожитку.

Пунктами 45 - 48 Примірного положення
про студентський гуртожиток вищого
навчального закладу, затвердженого
наказом Міністерства освіти і науки
України № 1004 від 13.11.07 р., встановлено,
що конкретний розмір оплати за
проживання в гуртожитках
встановлюється керівництвом вищого
навчального закладу. Оплата за житло
здійснюється не менше ніж за місяць
уперед.

Виходячи із того, що відповідач
займав в гуртожитку кімнату на два
ліжко/місця, письмової домовленості
сторін щодо розміру вартості
проживання у гуртожитку позивач суду
не надав, то при визначені суми
заборгованості зі сплати за проживання
колегія суддів виходить із розміру
оплати за проживання в гуртожитку для
сторонніх осіб у розмірі - 35,00 грн. з
25.05.10 р. до 01.07.11 р., а в подальшому в
розмірі - 45,00 грн. за одне ліжко місце,
який встановлено наказами Одеського
технікуму залізничного транспорту від
25.05.10 р. № 48 (а. с. 15), від 10.06.11 р. (а. с. 16) та
від 01.06.12 р. (а. с. 17). Борг зі сплати за
проживання в гуртожитку в межах строку
позовної давності, який необхідно
стягнути зі ОСОБА_4 на користь коледжу,
становить - 2 900,00 грн. = (35,00 грн. х 2
ліжко/місця) х 17 місяців + (45,00 грн. х 2
ліжко/місця) х 19 місяців.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст.
309 ЦПК України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог. Підставою для
скасування рішення суду і ухвалення
нового рішення є неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
порушення норм матеріального або
процесуального права. Норми
матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для зміни
рішення, якщо це порушення призвело до
неправильного вирішення справи.

Оскільки суд першої інстанції
неповно з'ясував обставини, що мають
значення для справи, порушив норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного висновку
про повне задоволення позову, колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню, з
ухваленням нового рішення, яким позов
коледжу до ОСОБА_4 про виселення та
стягнення боргу необхідно
задовольнити частково. Виселити ОСОБА_4
з кімнати АДРЕСА_1 Державного вищого
навчального закладу «Одеський коледж
транспортних технологій», що
розташований за адресою - АДРЕСА_1.
Стягнути зі ОСОБА_4 на користь
Державного вищого навчального закладу
«Одеський коледж транспортних
технологій» борг зі сплати за
проживання у гуртожитку в розмірі - 2
900,00 грн.. В решті позову необхідно
відмовити.

Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України
необхідно стягнути зі ОСОБА_4 на
користь Державного вищого навчального
закладу «Одеський коледж транспортних
технологій» судовий збір пропорційно
до розміру задоволених позовних вимог
(17,5%) про стягнення боргу та повністю з
вимог про виселення, а саме у розмірі -
145,80 грн. = 220,00 грн. х 17,5% (з вимог про
стягнення боргу) + 107,30 грн. (з вимог про
виселення).

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК
України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 -
задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного
суду м. Одеси від 28 травня 2013 року -
скасувати.

Позов Державного вищого навчального
закладу «Одеський коледж транспортних
технологій» до ОСОБА_4 про виселення та
стягнення боргу - задовольнити
частково.

Виселити ОСОБА_4 з кімнати АДРЕСА_1
Державного вищого навчального закладу
«Одеський коледж транспортних
технологій», що розташований за
адресою - АДРЕСА_1.

Стягнути зі ОСОБА_4 на користь
Державного вищого навчального закладу
«Одеський коледж транспортних
технологій»:

- борг зі сплати за проживання у
гуртожитку в розмірі - 2 900 (дві тисячі
дев'ятсот) грн. 00 коп.;

- судовий збір у розмірі - 145 (сто сорок
п'ять) грн. 80 коп..

В решті позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий суддя:
А. П. Заїкін

Судді:
А. І. Дрішлюк

М. В. Процик