Справа 431/2577/13-ц
Провадження 2/431/1056/2013
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

31 жовтня 2013 року Старобільський
районний суд Луганської області у
складі:

головуючого - судді
Олійник С. В.,

при секретарі
Хорольської І.Ю.,

за участі представника позивача
ОСОБА_1,

відповідача
ОСОБА_2,

представника відповідача
ОСОБА_3.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Старобільського
районного сектору управління
державної міграційної служби
Луганської області про зобов'язання
знятися з реєстраційного обліку,
припинення реєстрації, позбавлення
користування житловим приміщенням та
виселення,

встановив:

Позивач ОСОБА_4 звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_2, Старобільського
районного сектору управління
державної міграційної служби
Луганської області про зобов'язання
знятися з реєстраційного обліку,
припинення реєстрації, позбавлення
користування житловим приміщенням та
виселення.

В обґрунтування свого позову позивачка
ОСОБА_4 посилається на те, що вона є
власником будинку, який знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1. В даному будинку
зареєстрований відповідач ОСОБА_2 В
теперішній час в неї погіршився стан
здоров'я і вона бажає продати свій
будинок, але реєстрація відповідача в
будинку заважає їй здійснити своє
право щодо продажу свого майна. Угод з
відповідачем щодо користування жилим
будинком, який їй належить, вона не
укладала. З березня 2013 року вона
неодноразово зверталась до ОСОБА_2 з
проханням знятися з реєстраційного
обліку з будинку, але отримувала
відмову. При звернені до
Старобільського районного сектору
управління державної міграційної
служби Луганської області їй було
відмовлено у припинені реєстрації
ОСОБА_2, оскільки без його згоди не
можливо зняти з реєстрації. Просить суд
зобов'язати ОСОБА_2 знятися з
реєстраційного обліку, зобов'язати
Старобільський районний сектор
управління державної міграційної
служби Луганської області зняти з
реєстраційного обліку ОСОБА_2 за
адресою АДРЕСА_1, позбавити ОСОБА_2
права користування житловим
приміщенням та виселити ОСОБА_2 з
належного їй житлового будинку.

У судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_4, ОСОБА_6, позов
підтримала повністю та доводи
викладені в ньому, просила суд позов
ОСОБА_4 задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
позов ОСОБА_4 не визнав пояснив суду, що
є сином позивачки, з 2003 року він
проживає за адресою АДРЕСА_1. В 2004 році
померла його бабуся і він залишився
проживати в казаному будинку. За весь
час він будинок підтримував та і тепер
підтримує в належному стані,
займається земельною ділянкою.
Перешкод ОСОБА_4, яка прийняла спадщину
після смерті її матерії та його бабусі
він не чинить. Його мати, позивачка по
справі, ніколи не мешкала в будинку,
мешкає окремо. Їй перешкод у
користуванні не чинить, навпаки зробив
ремонт в будинку та зручності, бажає,
щоб мати мешкала разом із ним, надає їй
матеріальну допомогу. Зніматися з
реєстрації не бажає, висилятися теж,
оскільки не порушує ні своєю
поведінкою, ні своїми діями ніякого
закону, крім того не має іншого житла.

Представник відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3
в судовому засіданні позов ОСОБА_4 не
визнав пояснивши, що посилання
позивача на норми ст. 406 ЦК України є
помилковими, а підстави для виселення,
які викладені в ст. 116 ЖК України,
позивачем не доведені. Просив суд в
задоволені позову відмовити.

У судове засідання представник
відповідача відділу Старобільського
районного сектору управління
державної міграційної служби
Луганської області не з'явився, надавши
суду письмову заяву про розгляд справи
у його відсутності, позов визнає. На
підставі ч. 2 ст. 158 ЦПК України суд
вважає за можливе розглянути дану
справу за відсутності представника
відповідача Старобільського районного
сектору управління державної
міграційної служби Луганської області.

Заслухавши пояснення сторін, свідків,
дослідивши та оцінивши письмові докази
у справі у їх сукупності, суд вважає
позов таким, що не підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Згідно з технічним паспортом, витягом
про реєстрацію права власності на
нерухоме майно житловий будинок, який
розташований за адресою: АДРЕСА_1
належить ОСОБА_4 (а.с. 5-8).

Згідно довідок Лиманської сільської
ради Старобільського району
Луганської області від 03.07.2013 року № 419,
09.09.2013 року № 578 будинок за адресою
АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4, її син ОСОБА_2,
1958 року народження мешкає один. ОСОБА_4
в будинку зареєстрована, але на даний
час не проживає (а.с. 4,17).

Згідно довідки ОСОБА_2 зареєстрований в
будинку за адресою АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_4 зареєстрована в будинку
за адресою АДРЕСА_1, фактично проживає
за адресою АДРЕСА_2.

Із досліджених в судовому засіданні
фото видно, що в будинку проводяться
ремонтні роботи, насаджені садові
дерева, покращується подвір'я.

Вказані факти сторонами
підтверджуються.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7
пояснив, що відповідача ОСОБА_2 знає,
відносини нормальні. Позивачку ОСОБА_4
не знає, ніколи не бачив її в будинку,
вона мешкає в іншому районі. ОСОБА_2
мешкає один. З ОСОБА_2 він знайомий
майже 10 років, допомагав йому з
ремонтувати будинок, роботи на
огороді.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні
пояснила, що вона працює листоношею і в
будинку ОСОБА_2 бувала неодноразово.
ОСОБА_2 порядна та позитивна людина,
будинок ремонтує, підтримує його в
доброму стані. Його мати ОСОБА_4 мешкає
в АДРЕСА_1 ніколи не мешкала.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні
пояснив, що він знає сторони, відносини
нормальні. В будинку за адресою АДРЕСА_1
проживала мати позивачки ОСОБА_4, баба
ОСОБА_11, яка померла в літку 2004 року.
ОСОБА_4 виїхала з будинку у 1963 році.
ОСОБА_2 постійно проживає в будинку,
робить. Має огород, домашню тварину.
Зареєстрований у будинку за згодою
матері позивачки. Позитивна людина,
спиртним не зловживає.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні
пояснила, що сторони знає, відносини
нормальні. ОСОБА_4 зі своїми батьками
колишніми власниками будинку не
проживала. З 2003 року в будинку за
адресою АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_2 В 2004
році померла його бабуся, а позивачки
ОСОБА_4 - мати. ОСОБА_2 ремонтував двері,
клеїв шпалери, робив підлогу, насадив
сад, огород, зробив опалення. ОСОБА_4
разом з ОСОБА_2 не проживала, спільного
господарства не мають і перешкод їй
ОСОБА_2 не чинить, навпаки надає
матеріальну допомогу на лікування.

Допитані свідки в судовому засіданні
підтвердили факт проживання сторін за
різними адресами, відсутність перешкод
з боку відповідача ОСОБА_2, вчинення ним
протиправних дій стосовно порушення
правил співжиття, руйнування будинку
чи використовування його не за
призначенням.

Відповідно до ст. 41 Конституції України
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю.

Згідно до ст. 150 ЖК України громадяни,
які мають у приватній власності
будинок, квартиру, користуються ним для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 ЖК України, ніхто
не може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

Згідно ст. 157 ЖК України члени сім'ї
власника жилого будинку можуть бути
виселені у випадках, передбачених ст. 116
ЖК України. Виселення провадиться в
судовому порядку, якщо наймач, члени
його сім'ї або інші особи, які
проживають разом з ним, систематично
порушують правила співжиття, роблять
неможливим для інших проживання із
ними в одній квартирі чи будинку, а
заходи запобігання і громадського
впливу виявилися безрезультатними,
виселення винних на вимогу наймодавця
або інших заінтересованих осіб
провадиться без надання іншого жилого
приміщення.

Виселення є категорією житлового
законодавства,

Як встановлено в судовому засіданні у
сторін виникли цивільні
правовідносини, які виникли між
власником житла і членом сім'ї власника
житла, оскільки позивачка та
відповідач перебувають в родинних
стосунках - мати та син, тобто
відповідач є членом сім'ї власника
будинку.

Частиною 1 ст. 57 ЦПК України
передбачається, що доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи.

В силу ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім випадків
встановлених, ст.61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі, виникає
спір. Доказування не може ґрунтуватися
на припущеннях.

Докази мають бути належними і
допустимими у відповідності до вимог
ст.ст. 58-59 ЦПК України.

Стаття 116 ЖК України встановлює як
умову виселення осіб, винних у
руйнуванні або псуванні жилого
приміщення, наявність фактів, які
свідчать, що зазначені дії мали
систематичний характер, а заходи
попередження і громадського впливу
щодо таких осіб виявилися
безрезультатними. Відсутність хоча б
одного з цих фактів є підставою для
відмови в задоволенні позову про
виселення.

Посилання позивача про відсутність у
відповідача сервітуту - договору на
користування житловим будинком, суд не
приймає до уваги, оскільки сторонами не
заперечувався факт добровільної усної
домовленості про користування
будинком. Крім цього, цей факт
підтверджується наданням в 2012 році
позивачкою доручення відповідачу
виступати і вчиняти дії від її імені.

Позивачем, в порушення ст. ст. 10, 60 ЦПК
України не надано належних та
допустимих доказів в розумінні ст. ст.
57, 58 ЦПК України, на підтвердження
необхідних умов для виселення, як того
вимагає ст. 116 ЖК України. Не
встановлено цього і в судовому
засіданні. Позивачем не доведено факт,
що відповідач, як наймач, систематично
руйнує чи псує жиле приміщення, порушує
правила співжиття, робить неможливим
проживання з нив в одному будинку.

Таким чином, суд не знаходить підстав
для припинення реєстрації, позбавлення
права користування житловим
приміщенням шляхом виселення
відповідача з будинку. Вимоги про
зняття відповідача з реєстраційного
обліку задоволенню не підлягають,
оскільки витікають з основних позовних
вимог про виселення.

За таких обставин, на основі повно та
всебічно з'ясованих обставин справи, на
які посилаються сторони, як на підставу
своїх вимог та заперечень,
підтверджених доказами, дослідженими в
судовому засіданні, встановивши
правовідносини, які випливають із
встановлених обставин, та правові
норми, які підлягають застосуванню, суд
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення вимог позивача
зобов'язання про зобов'язання знятися з
реєстраційного обліку, припинення
реєстрації, позбавлення користування
житловим приміщенням та виселення
відповідача з житлового будинку.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 9, 116, 150, 157 ЖК України, ст. 391 ЦК
України, керуючись ст.ст. 10-12, 57,58, 60, 209,
212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволені позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
Старобільського районного сектору
управління державної міграційної
служби Луганської області про
зобов'язання знятися з реєстраційного
обліку, припинення реєстрації,
позбавлення користування житловим
приміщенням та виселення - відмовити за
необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Луганської області через
Старобільський районний суд шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
С. В. Олійник