Справа № 465/5355/13
Головуючий у 1 інстанції: Мичка Б.Р.
Провадження № 22-ц/783/6927/13
Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2013 року Судова колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Львівської
області у складі: головуючого судді -
Ванівського О.М.

суддів: Богонюка М.Я., Приколоти Т.І.

при секретарі: Рванцовій О.О.,

з участю: представника позивача -
Охріменко В.В.,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника відповідача ОСОБА_4 -
ОСОБА_3 на рішення Сихівського
районного суду м. Львова від 28 серпня 2013
року, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року в.о. директора ЛКП
«Залізничтеплоенерго» звернувся до
суду з позовом, у якому просить
стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за
спожиту теплову енергію в розмірі
7481,15грн. та 224,40 грн. сплаченого при
зверненні до суду з даним позовом
судового збору. В обґрунтування
позовних вимог покликається на те, що в
період з 01 січня 2011 року по 01 березня 2012
року ЛКП «Залізничтеплоенерго»
надавало послуги з теплопостачання
приміщень, що розташовані АДРЕСА_1,
загальною площею 49,6 кв.м., які належать
ОСОБА_4 на праві приватної власності.
Відповідач не проводила оплату наданих
послуг з теплопостачання за вказаний
період, внаслідок чого станом на 01
листопада 2012 року утворилась
заборгованість в сумі 7481,15 грн..
Відповідачу було направлено
попередження про необхідність оплати
наданих послуг, проте таке залишилось
без реагування. У зв'язку з наведеним,
просить тягнути суму заборгованості в
судовому порядку.

Рішенням Сихівського районного суду м.
Львова від 28 серпня 2013 року позов ЛКП
«Залізничтеплоенерго» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_4 в користь ЛКП
«Залізничтеплоенерго» заборгованість
за спожиту теплову енергію в розмірі
7481,15грн. та 224,40грн. сплаченого при
зверненні до суду судового збору.

В апеляційному порядку рішення
місцевого суду оскаржено відповідачем
ОСОБА_4, в апеляційній скарзі,
посилаючись на порушення і неправильне
застосування судом норм матеріального
права, просить зазначене рішення суду
першої інстанції скасувати, та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення місцевого
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що скаргу слід
відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачу ОСОБА_4 на праві власності
належить нежитлові приміщення,
загальною площею 49,6 кв.м, що заходяться
за адресою: АДРЕСА_1, на підставі
договору купівлі-продажу нежитлових
приміщень укладеного з ПТЕП
«Автотрансекспедиція» 31 грудня 2010
року, посвідченого приватним
нотаріусом ЛМНО ОСОБА_5
зареєстрованого в реєстрі за №6449. 31
грудня 2010 року між продавцем ПТЕП
«Автотрансекспедиція» та покупцем
ОСОБА_4 складено також акт приймання -
передачі нежитлових приміщень АДРЕСА_1
(а.с.4, 5).

В подальшому, ОСОБА_4 передала належні
їй нежитлові приміщення АДРЕСА_1 в
оренду ТзОВ «Автотрансекспедиція», що
стверджується договором оренди від 01
березня 2012 року (а.с.52-54).

Позивач ЛКП «Залізничтеплоенерго»
централізовано здійснює надання
послуг з теплопостачання у
вищезазначені нежитлові приміщення, що
розташовані АДРЕСА_1.

Як вбачається із розрахунку вартості
теплової енергії в період з 01 січня 2011
року по 01 березня 2012 року оплата за
послуги з теплопостачання не
проводилась, внаслідок чого утворилася
заборгованість за спожиту теплову
енергію в розмірі 7481,15 грн. (а.с.8).

Позивачем вживались заходи щодо
позасудового врегулювання спору через
направлення відповідачці вимоги про
оплату спожитої нею теплової енергії
(а.с.10).

Згідно ст.322 ЦК України власник
зобов'язаний утримувати майно, що йому
належить, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Задовольняючи позов, місцевий суд
виходив з того, що відповідач споживала
теплову енергію без достатньої
правової підстави, в зв'язку з чим має
відшкодувати її вартість.

Колегія суддів вважає такі висновки
суду вірними з наступних підстав.

Належні ОСОБА_4 нежитлові приміщення не
відносяться до житлового фонду, а
відповідно на спірні правовідносини
розповсюджуються Закон України «Про
теплопостачання» та Правила
користування тепловою енергією,
затверджені Постановою Кабінету
Міністрів України від 03.10.2007 року №1198,
що розглядають теплову енергію як
товар.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
теплопостачання», теплова енергія - це
товарна продукція, що виробляється на
об'єктах сфери теплопостачання для
опалення, підігріву питної води, інших
господарських і технологічних потреб
споживачів, призначена для купівлі -
продажу; споживач теплової енергії -
фізична або юридична особа, яка
використовує теплову енергію на
підставі договору.

Згідно ст.24 Закону України «Про
теплопостачання», одним із основних
обов'язків споживача теплової енергії
є своєчасне укладання договору з
теплопостачальною організацією на
постачання теплової енергії.

Відповідно до ч.5 ст.19 Закону України
«Про теплопостачання» споживач
повинен щомісячно здійснювати оплату
теплопостачальній організації за
фактично отриману теплову енергію.

Згідно п.3 Правил користування тепловою
енергією споживачем теплової енергії є
фізична особа, яка є власником будівлі
або суб'єктом підприємницької
діяльності чи юридична особа, яка
використовує теплову енергію
відповідно до договору.

Згідно п.1. ст.19 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» відносини
між учасниками договірних відносин у
сфері житлово-комунальних послуг
здійснюються виключно на договірних
засадах.

Як встановлено судом та не
заперечується сторонами, що договір з
постачання теплової енергії між
сторонами не укладався.

Згідно наявних в матеріалах справи
актів (а.с.6-7) теплоносій за адресою
АДРЕСА_1 було подано 9 жовтня 2010 року та
14 жовтня 2011 року відповідно, а відтак
матеріалами справи підтверджується
факт отримання відповідачем теплової
енергії у спірний період, тобто, з часу,
коли відповідач придбала і прийняла
нежитлове приміщення за адресою
АДРЕСА_1 згідно акту приймання -
передачі та до моменту передачі в
оренду. Належних та допустимих доказів
щодо неотримання послуг з
теплопостачання відповідачем суду
надано не було.

Таким чином, відповідачка проводила
безпідставне споживання теплової
енергії, постачання якої здійснювалось
позивачем, за підстав чого у
відповідачки виникло зобов'язання,
пов'язане з набуттям, збереженням майна
без достатньої правової підстави, що
урегульовано главою 83 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України
особа, яка набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

За змістом ст.1213 ЦК України набувач
зобов'язаний повернути потерпілому
безпідставно набуте майно в натурі, а у
разі неможливості повернути в натурі
потерпілому безпідставно набуте майно,
відшкодовується його вартість, яка
визначається на момент розгляду судом
справи про повернення майна.

З урахуванням викладеного, місцевий
суд, надавши належну правову оцінку
встановленим у справі обставинам та
нормам чинного законодавства, дійшов
обґрунтованого висновку щодо
підставності вимог заявленого позову
про відшкодування вартості
безпідставно спожитої теплової
енергії.

Посилання апелянта на відсутність
договору купівлі-продажу теплової
енергії, за підстав чого у відповідачки
не виникає обов'язку сплачувати за
послуги теплопостачання є
безпідставним, оскільки, ураховуючи
положення ст. 162 ЖК України, вчиняючи
конклюдентні дії через фактичне
прийняття теплової енергії, у
відповідачки виникає обов'язок
сплачувати за надані їй послуги.

Решта доводів апеляційної скарги є
несуттєвими та не спростовують
правильність даних висновків суду
першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення місцевого суду
постановлено з додержанням вимог
матеріального та процесуального права,
підстав для його скасування чи зміни не
вбачається.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу представника
відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м.
Львова від 28 серпня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий у справі:
/підпис/ О.М.Ванівський

Судді:
/підпис/ М.Я.Богонюк

/підпис/ Т.І.Приколота

З оригіналом згідно.

Суддя
О.М.Ванівський