АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1607/2180/12 Номер провадження 22-ц/786/1833/2013Головуючий у 1-й інстанції Водолага А.В. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2013 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді Бутенко С.Б.

Суддів: Обідіної О.І., Панченко О.О.

при секретарі Мотрій С.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваекопродукт-2»

на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 31 січня 2013 року та додаткове рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 17 квітня 2013 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваекопродукт-2» про визнання договору оренди землі недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2012 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому, посилаючись на істотне порушення відповідачем умов договору в частині виплати орендної плати, просив про розірвання договору оренди земельної ділянки площею 2,82 га, що розташована на території Першотравневої сільської ради Зіньківського району Полтавської області, який був укладений між сторонами та зареєстрований у Державному реєстрі земель за № 38 26 жовтня 2009 року.

У грудні 2012 року змінив підставу та предмет позову, просив визнати вказаний договір недійсним з підстав, передбачених ст.ст. 215, 203 ЦК України, ст. 15 Закону України «Про оренду землі».

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 31 січня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано недійсним договір оренди землі, укладений між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Полтаваекопродукт-2» про оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 2,82 га, розташованої на території Першотравневої сільської ради Зінківського району Полтавської області, що зареєстрований 26 жовтня 2009 року у Державному реєстрі земель за № 38 Зіньківським районним відділом Полтавської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» при Держкомземі України.

Вирішено питання судових витрат. Стягнуто з ТОВ «Полтаваекопродукт-2» на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 107 грн. 30 коп.

Додатковим рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 17 квітня 2013 року доповнено резолютивну частину рішення суду від 31 січня 2013 року абзацом про залишення без розгляду позовної вимоги ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваекопродукт-2» про розірвання договору оренди землі.

З даними судовими рішеннями не погодився представник відповідача, який посилаючись в апеляційних скаргах на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 повністю.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів находить, що апеляційна скарга на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 31 січня 2013 року підлягає відхиленню, а скарга на додаткове рішення по справі від 17 квітня 2013 року частковому задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується доказами по справі, що між ОСОБА_2 та ТОВ «Полтаваекопродукт-2» було укладено договір оренди землі, предметом якого є земельна ділянка сільськогосподарського призначення на території Першотравневої сільської ради Зіньківського району Полтавської області площею 2,82 га.

26 жовтня 2009 року даний договір було зареєстровано у Державному реєстрі земель за № 38 Зіньківським районним відділом Полтавської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» при Держкомземі України.

Згідно акту прийому-передачі земельної ділянки в оренду, укладеного сторонами, що є невідємною частиною договору оренди землі, зазначена земельна ділянка була передана відповідачеві у володіння і користування на умовах оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

У ч. 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» в редакції Закону № 509-VI від 16.09.2008 р. серед істотних умов договору оренди землі зазначено: обєкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата з зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану обєкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення обєкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Частиною другою цієї статті передбачено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Судом першої інстанції правомірно встановлено, що відсутність у спірному договорі оренди земельної ділянки такої істотної умови договору оренду землі, як умови передачі права оренди землі у заставу та внесення до статутного фонду, є підставою для визнання такого договору недійсним.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Посилання апелянта на п. 14 перехідних положень Земельного кодексу України та Типовий договір оренди землі, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 220 від 03 березня 2004 року, колегія суддів находить безпідставним, оскільки на момент вчинення спірного правочину, тобто його державної реєстрації 26 жовтня 2009 року, стаття 15 Закону України «Про оренду землі» діяла в редакції Закону України № 509-VI від 16.09.2008 р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння будівництву» та вимагала обовязкового внесення до договорів оренди землі умов передачі права оренди землі у заставу та внесення до статутного фонду, дія мораторію на що не поширювалась.

Відповідно до ст. 125 ЗК України, ч. 1 ст. 210, ч. 3 ст. 640 ЦК України, ст.ст. 18, 20 Закону України «Про оренду землі», що діяли на час виникнення спірних правовідносин, договір оренди землі набирає чинності та є вчиненим після його державної реєстрації, тому доводи апеляційної скарги, що не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено, не ґрунтується на обставинах справи та не приймаються колегією суддів до уваги.

Фактів підписання рішення не тим суддею, який розглядав справу, апелянтом по справі не доведено і судовою колегією не встановлено.

З огляду на викладене та відповідно до ст. 307 ч. 1 п. 1, ст. 308 ЦПК України колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу та залишає без змін рішення місцевого суду, яким справу вирішено по суті.

Разом з тим, постановляючи додаткове рішення про залишення без розгляду позовних вимог ОСОБА_2 в частині розірвання спірного договору оренди землі, суд першої інстанції в порушення норм процесуального права не взяв до уваги, що відповідно до п. 8 ст. 193 ЦПК України позивач вправі подати заяву про залишення позову без розгляду лише до закінчення зясування обставин справи та перевірки їх доказами, до початку судових дебатів. Оскільки на час вирішення справи в суді першої інстанції позивач не скористався своїм правом на залишення позову без розгляду, заява представника позивача ОСОБА_3 від 17 квітня 2013 року про залишення без розгляду позовних вимог ОСОБА_2 про розірвання договору оренди землі, укладеного з ТОВ «Полтаваекопродукт-2», що зареєстрований 26 жовтня 2009 року за № 38, до задоволення не підлягає.

Відповідно до ст. 220 ч. 1 п. 1 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

З матеріалів справи вбачається, що при подачі до суду заяви від 06 грудня 2012 року позивачем було змінено як підставу, так і предмет позову, а отже, залишились не вирішеними судом позовні вимоги ОСОБА_2 про розірвання спірного договору оренди землі, заявлені ним у первісному позові.

Згідно ст. 307 ч. 1 п. 2, ст. 309 ч. 1 п. 4 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на додаткове рішення суду першої інстанції, встановивши порушення або неправильне застосування судом норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, апеляційний суд вправі скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Обґрунтовуючи первинні позовні вимоги, позивач посилався на обставини, передбачені ч. 2 ст. 651 ЦК України, відповідно до яких договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною, коли внаслідок завданої шкоди сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, та в інших випадках, встановлених договором або законом. Проте таких обставин суду не довів.

Рішення Зінківського районного суду Полтавської області від 25 квітня 2012 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 та інших до ТОВ «Полтаваекопродукт-2» про розірвання договорів оренди земельних ділянок (паю), яким позивач обґрунтовував свої вимоги з посиланням на норми ч. 3 ст. 61 ЦПК України, скасовано ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 листопада 2012 року, а отже, доказової преюдиції по справі не має.

Проте, оскільки зазначені позивачем обставини стосуються договору, визнаного судом недійсним, тобто таким, що не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю, а правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ст. 216 ч. 1, ст. 236 ЦК України), колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 в частині розірвання недійсного договору оренди землі, є безпідставними і до задоволення не підлягають, у звязку з чим в цій частині належить відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваекопродукт-2» на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 31 січня 2013 року відхилити.

Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 31 січня 2013 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваекопродукт-2» на додаткове рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 17 квітня 2013 року задовольнити частково.

Додаткове рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 17 квітня 2013 року скасувати, клопотання представника позивача ОСОБА_3 від 17 квітня 2013 року про залишення без розгляду позовних вимог відхилити та в частині позовних вимог ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваекопродукт-2» про розірвання договору оренди землі ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову в цій частині відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом 20 днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно.