Справа № 1323/2752/12
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/459/13
Доповідач в 2-й інстанції:
Монастирецький Д. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2013 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Бакуса
В.Я., Мацея М.М.,

секретаря Дідуся
О.Р.,

з участю ОСОБА_2,
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 на рішення Стрийського
міськрайонного суду Львівської
області від 15 червня 2012 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
неустойки за прострочення сплати
аліментів, -

в с т а н
о в и л а:

10.04.2012 року ОСОБА_2 звернулася в суд з
позовом до ОСОБА_3 про стягнення
неустойки за прострочення сплати
аліментів. В обґрунтування вимог
посилається на те, що відповідач по
справі є її колишнім чоловіком, шлюб з
яким у 2002 році було розірвано. Від
даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у них
народилась дочка ОСОБА_4. Згідно
постанови суду м. Стрия від 18.03.2002 року
відповідач зобов'язаний сплачувати
аліменти в її користь на утримання
дочки ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини з
усіх видів заробітку до досягнення нею
повноліття, починаючи з 06.03.2002 року.
Проте, він не виконує рішення суду, з
вересня 2010 року припинив виплату
аліментів у її користь на утримання
дочки та допустив заборгованість по
сплаті аліментів за період з вересня 2010
року і станом на 09.04.2012 року включно у
сумі 10042 грн. 75 коп., що вбачається з
довідки розрахунку відділу ДВС
Стрийського МРУЮ. 14.06.2012 року позивачка
уточнила позовні вимоги вказавши, що
згідно останньої довідки ДВС сума
боргу за період з вересня 2010 року і по 13
червня 2012 року складає 11248 грн. 80 коп.,
тому згідно чинного законодавства
просить стягнути з відповідача ОСОБА_3
на її користь неустойку за
прострочення сплати аліментів в сумі
3384 грн. 62 коп. та судові витрати.

Рішенням Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 15 червня 2012
року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 (АДРЕСА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2) в користь ОСОБА_2 пеню за
прострочення сплати аліментів в сумі 1
000 (одну тисячу) гривень та 218 (двісті
вісімнадцять гривень) копійок судового
збору в дохід держави.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_2 та
ОСОБА_3

В апеляційній скарзі позивачка
зазначає, що рішення є незаконним,
оскільки суд безпідставно зменшив
розмір неустойки, так як нормами
Сімейного Кодексу не зазначено строк
позовної давності один рік за
прострочення стягнення аліментів.

Просить рішення суду змінити, стягнути
з відповідача на її користь 3022 грн. 53
коп. пені за прострочення сплати
аліментів та витрати пов'язані з
наданням юридичної допомоги.

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі зазначає,
що з рішенням суду не погоджується в
частині стягнення пені, так як вважає
її завищеною. Від сплати аліментів не
відмовляється, заборгованість
утворилася внаслідок того, що з вересня
2010 року він не мав постійного місця
праці.

Просить скасувати рішення та ухвалити
нове, в якому вказати правильний
розрахунок по сплаті аліментів.

Вислухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи,
межі та доводи скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційні скарги слід
задовольнити частково.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК
України, суд повинен сприяти
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснювати особам,
які беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджати про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяти здійсненню їхніх
прав у випадках, встановлених цим
Кодексом, та встановлювати у рішенні
обставини справи (в тому числі
пропущення позовної давності),
характер правовідносин сторін, правову
норму, яка підлягає застосуванню до цих
правовідносин, навести мотиви
прийнятого рішення: встановлені судом
обставини, які мають значення для
справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх
доказів, розрахунки, з яких суд виходив
при задоволенні грошових та інших
майнових вимог.

Задовольняючи позовні вимоги частково
- у сумі 1 000 грн., міськрайонний суд
виходив з того, що нормою ст. 196
Сімейного кодексу України передбачено,
що при виникненні заборгованості з
вини особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення. З
розрахунку викладеного в позовній
заяві вбачається, що сума нарахованої
пені за період вересень 2010 року по
квітень 2012 року становить 3022,53грн. З
уточненого розрахунку, поданого
позивачкою 14.06.12 року вбачається, що за
квітень, травень та 13 днів червня 2012
року розмір нарахованої пені становить
362,09 грн. Згідно ст. 258 ЦК України,
позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені), а
отже зважаючи на пропуск строку
звернення до суду та відсутність
клопотання про його поновлення, суд
першої інстанції прийшов до висновку,
що у частині стягнення пені
нарахованої до березня 2011 року включно
слід відмовити. З довідки № 40 від 20.02.12
року, виданої Моршинським управлінням
праці та соціального захисту населення
вбачається, що ОСОБА_3 перебуває на
обліку в Моршинському УПСЗН та отримує
компенсацію за надання соціальних
послуг інваліду 1-ї групи. З пояснень
відповідача встановлено, що він немає
постійного місця роботи, а його
заробіток це виключно компенсація за
надання соціальних послуг інваліду 1-ї
групи, яка в середньому, з довідки № 40
Моршинського УПСЗН, становить 149,17 грн.
З доданого до справи епікриза -
медичної довідки № 2280 дитячої
клінічної лікарні «Охмадит»
вбачається, що ОСОБА_10 хворіє
бронхіальною астмою та потребує
лікування. Нормою п. 2 ст. 196 Сімейного
кодексу України передбачено, що розмір
неустойки може бути зменшений судом з
урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів.
Враховуючи те, що у відповідача по
справі відсутнє постійне місце праці,
незначний заробіток у вигляді
соціальної компенсації, є інша сім'я та
донька від другого шлюбу яка потребує
лікування, суд першої інстанції
прийшов до висновку, що достатнім
розміром стягуваної пені буде сума 1000
гривень.

Однак погодитись з таким висновком
міськрайонного суду колегія суддів не
може, виходячи з наступного.

Судом установлено, що постановою судді
Стрийського міськрайонного суду
Львівської області від 18.03.2002 року
постановлено стягувати з відповідача
на користь позивачки аліменти на
утримання дочки ОСОБА_4 в розмірі ?
частини з усіх видів заробітку
щомісячно, починаючи з 06.03.2002 року і до
повноліття дитини (а.с. 11).

З довідки-розрахунку ДВС Стрийського
міськрайонного управління юстиції від
13.06.2012 року вбачається, що за
відповідачем рахується борг по сплаті
аліментів розміром 11248,80 грн. (а. с. 43).

З довідки про склад сім'ї від 09.04.2012 року
та пояснень позивачки вбачається, що
дитина проживає разом з нею та
знаходиться лише її утриманні.
Відповідач добровільної допомоги по
утриманню дитини не надає, вона
перебуває в скрутному матеріальному
становищі, тому не може сама утримувати
дитину.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 196 СК України
при виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.
Розмір неустойки може бути зменшений
судом з урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 15 травня 2006 року № 3
«Про застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» передбачено, що
відповідальність платника аліментів
за прострочення їх сплати у виді
неустойки (пені), визначена у статті 196
СК України, настає лише за наявності
вини цієї особи, на платника аліментів
не можна покладати таку
відповідальність, якщо заборгованість
утворилася з незалежних від нього
причин, зокрема, у зв'язку з
несвоєчасною виплатою заробітної
плати, затримкою або неправильним
перерахуванням аліментів банками. В
інших випадках стягується неустойка за
весь час прострочення сплати
аліментів.

Визначаючи розмір неустойки (пені) за
прострочення сплати аліментів у
розмірі 1000 грн., суд першої інстанції
обмежився лише посиланням, що у
відповідача по справі відсутнє
постійне місце праці, незначний
заробіток у вигляді соціальної
компенсації, є інша сім'я та донька від
другого шлюбу яка потребує лікування,
при цьому не навів належних та
допустимих доказів, з яких виходив при
визначенні розміру неустойки (пені), не
врахував, що аліменти призначаються та
виплачуються (стягуються) щомісяця,
проте, відповідач такі з вересня 2010
року взагалі не сплачує і не погашає
заборгованість (а.с. 18, 43), внаслідок
чого позивачка сама не спроможна
утримувати їхню спільну доньку. Також,
суд не звернув уваги на те, відповідач
не надав суду жодних письмових доказів,
які б свідчили, що він дійсно у 2004 році
зареєстрував шлюб з ОСОБА_7 (свідоцтво
про укладення шлюбу), що саме на його
утриманні перебувають діти від другого
шлюбу - ОСОБА_8 та ОСОБА_10, та не має
змоги влаштуватись на іншу роботу.

ОСОБА_3 фізично здоровий, працездатний,
і зважаючи на вимоги сімейного
законодавства зобов'язаний утримувати
своїх неповнолітніх дітей, зокрема і
дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

Зважаючи на зазначені обставини справи
та те, що заборгованість по аліментах
утворилася з вини відповідача,
розрахунок пені судом першої інстанції
проведено вірно, колегія суддів, з
урахуванням вимог ч. 2 ст. 196 СК України,
приходить до висновку, що таку слід
зменшити з 3 385,62 грн. до 2 000,00 грн., а не до
1 000,00 грн., як визначено судом першої
інстанції, тому оскаржуване рішення, як
таке, що ухвалене при неповному
з'ясуванні обставин, що мають значення
для справи, підлягає у частині
стягнення пені зміні. В решті -
стягненні в дохід держави судового
збору, рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, ч. 1 п. 3 ст. 307, ч. 1
п. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 313, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р і
ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 15 червня 2012
року змінити, збільшивши стягнення з
ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 суми пені за
прострочення сплати аліментів з 1 000
(однієї тисячі) гривень до 2 000,00 (двох
тисяч) гривень.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий:
Монастирецький Д.І.

Судді:
Бакус В.Я.

Мацей М.М.