АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2013 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Кабанченко О.А.

при секретарі Онищенко О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 вересня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «ІнтерТрансПоліс» про стягнення матеріальної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 вересня 2013 рокуу задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «ІнтерТрансПоліс» про стягнення матеріальної шкоди - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали апеляційну скаргу.

Відповідач проти позову заперечив, вважає, що кошти має сплачувати його страхова компанія.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, 12. 01.2012 року в 15-10 год. ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Тойота кемрі» державний номер НОМЕР_1, по вул.Чорновола, 20 в м.Києві, під час руху не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем «Фольксваген» державний номерний знак НОМЕР_2, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, - чим порушив п. 12.1, п.13.1 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КпАП України.

Винність у вчиненому правопорушенні ОСОБА_2 підтверджена постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 10.02.2012 про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності (а.с.6).

Згідно ч.3, ч.4 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Оскільки винність відповідача ОСОБА_2 у вчиненні ДТП та завдання матеріальної шкоди внаслідок ДТП встановлено вищевказаною постановою суду, останні не підлягають доказуванню при розгляді даної справи.

Разом із тим, позивач вказує, що тільки після того, як автомобіль відповідача здійснив зіткнення з автомобілем марки «Фольксваген» державний номер НОМЕР_2, останній - здійснив зіткнення саме з транспортним засобом позивача - автомобілем марки «Шевротет Лачетті» державний номер НОМЕР_3. Однак, ніяких доказів, що підтверджують вину саме ОСОБА_2 у спричиненні вказаних пошкоджень саме автомобілю позивача - надано не було, як і стороною відповідача також не було надано доказів відсутності своєї вини у спричиненні вказаних пошкоджень автомобілю позивача, а щодо участі всіх трьох вищевказаних транспортних засобів у ДТП заперечень не надходило.

Судом встановлено, що вартість відновлювального ремонту належного ОСОБА_1 автомобіля «Шевролет» державний номер НОМЕР_4, що складається із вартості запасних частин - 5245,32 грн., вартість робіт - 6070,00 грн., загалом складає:11315,32 грн. (а.с.7-12).

Згідно п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Однак, судом встановлено, що між власником автомобіля «Тойота кемрі» державний номер НОМЕР_1 - ОСОБА_2 та ПрАТ «ІнтерТрансПоліс» було укладено договір обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, про що свідчить відповідний поліс АА/2018994, строк дії якого з 29. 07.2011 р. по 28.07.2012 року. Отже, вищезазначена ДТП мала місце під час дії вказаного договору, при цьому, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) складає 50000,00 грн.(а.с.21-22).

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин).

Вимогами ст.35 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на відшкодування, подає страховику відповідну заяву, у якій зазначається зміст майнової вимоги заявника, обставини, якими він їх обґрунтовує, та докази, що підтверджують її відповідно до законодавства, довідки про дорожньо-транспортну пригоду, довідки закладів охорони здоров»я про втрату працездатності, інші документи, що мають відношення до даної ДТП, завірені у встановленому порядку (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин).

Крім того, у даному випадку слід зазначити, що вимоги п. 33.1.2. ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції Закону, що діяла на момент виникнення правовідносин) передбачали, що учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані: .... вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди.

Крім того, суд першої інстанції вірно зазначив, що стороною позивача помилково обґрунтовуються вказані позовні вимоги з посиланням на абз.4 п.16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України із розгляду цивільних і кримінальних справ від 1.03.2013 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» яка зазначає, що у разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди, - оскільки в даному випадку нормою п. 33.1.2. ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції Закону, що діяла на момент виникнення правовідносин) - не було передбачено яким чином повинен учасник пригоди повідомити про настання дорожньо-транспортної пригоди. На той час не було передбачено письмового обов'язку страхувальника надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), - повідомлення про ДТП.

В той же час, представник позивача не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач не повідомив про настання страхової події.

Відповідно до ч.1 ст.990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до п.3 ч.1 ст.988 ЦК України, п.3 ч.1 ст.20 Закону України «Про страхування» страховик зобов»язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно з поважних причин помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Однак, відповідно до ст. 3 зазначеного Закону, обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Тобто, Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальника - заподіювача шкоди.

Нормами ст. 1194 ЦК України визначений порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність. А саме, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Оскільки ліміт відповідальності є достатнім для відшкодування встановленої позивачем матеріальної шкоди, тому підстави для стягнення з відповідача суми матеріальної шкоди за шкоду, заподіяну майну позивача - відсутні.

Крім того, відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України.

Право визначення підстав і предмета позову належить позивачеві (ст. 3, 10, 31 ЦПК України).

В судовому засіданні встановлено, що позивач відмови страховика у виплаті страхового відшкодування, яке включає в себе вартість відновлювального ремонту, не отримував, як і не надано жодного належного і допустимого доказу того, що він взагалі звертався до страховика відповідача, або у визначених законодавством випадках, - до МТСБУ.

У відповідності до принципу диспозитивності, суд першої інстанції за власною ініціативою не міг вийти за межі позовних вимог.

Своїми процесуальними правами позивач розпорядився на власний розсуд, однак, не заявляв позовних вимог до страховика відповідача ПрАТ «ІнтерТрансПоліс», відмовившись залучити його в якості співвідповідача, або замінити відповідача, тому в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача суми відновлювального ремонту судом відмовлено правомірно, оскільки такі вимоги пред»явлені до неналежного відповідача.

Доводи апеляційної скарги є переказом позовної заяви, висновків суду не спростовують і не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308 ,313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 вересня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді: