З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
30 грудня 2013 року Центральний
районний суд міста Миколаєва у складі
головуючого судді Батченка О.В. при
секретарі Цурканенко Г.С. з участю
представника позивача ОСОБА_1,
представника третьої особи ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Миколаєві
цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до Миколаївської міської ради,
адміністрації Центрального району
Миколаївської міської ради про
визнання рішення недійсним та його
27 березня 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом до Миколаївської
міської ради, просила скасувати
рішення виконавчого комітету
Центральної районної ради народних
депутатів № 36 від 15 березня 1996 року про
визнання права власності за ОСОБА_4 на
сарай літ. У, розташований за адресою:
АДРЕСА_1 В обґрунтування вимог ОСОБА_3
послалась на ті обставини, що їй та
ОСОБА_4 на праві спільної часткової
власності належить житловий будинок за
вказаною адресою, у склад якого входить
спірний сарай, права на який двічі у
різні часи оформлені за різними
співвласниками. Так, рішенням
виконавчого комітету Центральної ради
народних депутатів № 31 від 21 лютого 1992
року права на цю ж будівлю оформлені за
ОСОБА_5, - колишнім співвласником тієї
частини домоволодіння, що зараз
належить їй (ОСОБА_3. Позивач
стверджувала, що документи,
представлені ОСОБА_4 виконкому
Центральної райради народних
депутатів у 1996 році для прийняття
спірного рішення нею сфальсифіковані,
а саме рішення є незаконним також
внаслідок його прийняття без
скасування рішення 1992 року. Також
ОСОБА_3 послалась на обставини
підроблення судового рішення на
користь ОСОБА_4 щодо її прав на сарай
літ. У. Як на правові підстави позову
позивач послалась на ст. 16, 387, 393 ЦК
України.

Не погодившись із заявленими вимогами,
представник третьої особи ОСОБА_4 -
ОСОБА_2 01 жовтня 2013 року подала суду
письмове пояснення, в якому послалась
на недоведеність позивачем факту
подання її довірителем органу
місцевого самоврядування
сфальсифікованих документів.
Представник зазначила, що в 1996 році між
співвласниками житлового будинку
АДРЕСА_1 досягнуто згоди про те, що у
подальшому сараєм літ. У користується
співвласник ОСОБА_4, яка надає взамін у
користування іншому співвласнику -
ОСОБА_6 сарай (зараз - літня кухня) літ. В,
що і було оформлене рішенням виконкому
Центральної райради народних
депутатів № 90 від 19 липня 1996 року. Так
як спірне рішення прийняте з
додержанням вимог закону просила про
відмову в задоволенні позову.

Ухвалою суду від 01 жовтня 2013 року до
участі в справі в якості другого
відповідача притягнуто адміністрацію
Центрального району Миколаївської
міської ради.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги,
підтвердив викладені в позові
обставини. Суду, зокрема, пояснив, що
фальсифікація поданих органу
місцевого самоврядування документів
полягає у тому, що ОСОБА_4,
скористувавшись похилим віком ОСОБА_6,
подала на підпис власноручно складену
заяву про оформлення сараю літ. У, яку
та несвідомо підписала.

Представник третьої особи ОСОБА_4 -
ОСОБА_2 вважала позов таким, що не
підлягає задоволенню з підстав,
викладених у письмовому поясненні.
Додатково повідомила суд про те, що з 1996
року між співвласниками житлового
будинку склався певний порядок
користування закріпленою за ним
земельною ділянкою, ділянки
співвласників розмежовані огорожею.
Згідно такого порядку сарай літ. У
знаходиться в користуванні ОСОБА_4,
розташований на її земельній ділянці
та з земельною ділянкою ОСОБА_3 не
межує.

Відповідачі в судове засідання своїх
представників не направили, про дату,
час та місце розгляду справи
повідомлялись у встановленому законом
порядку. Відомостей про поважність
причин неявки представників
відповідача матеріали справи не
містять.

Вислухавши пояснення представників
позивача та третьої особи, дослідивши
докази, суд встановив наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

Житловий будинок АДРЕСА_1 належить на
праві спільної часткової власності
ОСОБА_3 (29/100 частин) та ОСОБА_4 - 71/100
частина.

При цьому, ОСОБА_3 набула право
власності на 29/100 частин цього
житлового будинку в порядку
спадкування після смерті ОСОБА_6, яка, в
свою чергу, набула цю частку у
власність за договором купівлі-продажу
1-5998 від 16 вересня 1994 року, купивши її в
ОСОБА_5 (а.с. 27, 28).

Як слідує з фотокопії виписки з рішення
виконавчого комітету Центральної
районної ради народних депутатів № 31
від 21 лютого 1992 року, ОСОБА_5 оформлене
будівництво сараю літ. У, розмірами
3,31х4,78 по пров. АДРЕСА_1 (а.с. 16).

Разом з цим, п. 2 рішення виконавчого
комітету Центральної районної ради
народних депутатів № 36 від 15 березня 1996
року (фотокопія архівного витягу на а.с.
53) сарай літ. У в тих же розмірах
оформлений ОСОБА_4

В той же час, рішенням Центральної
районної ради народних депутатів № 90
від 19 липня 1996 року ОСОБА_6 оформлене
переобладнання сараю літ. В у літню
кухню у зв'язку з газифікацією.

З викладеного суд робить висновок про
те, що після придбання ОСОБА_6 частки в
житловому будинку АДРЕСА_1,
співвласниками досягнуто домовленості
про змінену порядку користування
спільною частковою власності, згідно
якого право користування сараєм (зараз
- літня кухня) літ. В набула ОСОБА_6, а
сараєм (зараз - гараж) літ. У - ОСОБА_4
Така угода відповідає вимогам закону.

В свою чергу, позивачем не представлено
у встановленому цивільним
процесуальним законом порядку суду
належних та допустимих доказів на
підтвердження обставин фальсифікації
у будь-який спосіб заяви ОСОБА_6 (а.с. 54)
про згоду на оформлення сараю літ. У.

Заявлені в обґрунтування вимог доводи
позивача про те, що рішення органу
місцевого самоврядування № 36 від 15
березня 1996 року не відповідає закону,
оскільки прийняте без скасування
рішення № 31 від 21 лютого 1992 року
спростовуються тим, що побутові та
господарські будівлі, що входять у
склад садиби не є окремими об'єктами
цивільно-правових відносин.

Тому за своєю правовою природою
оскаржуване рішення органу місцевого
самоврядування не є
правовстановлюючим документом, а лише
закріплює право співвласника ОСОБА_4
володіти та користуватись сараєм літ. У
в складі житлового будинку та
підтверджує введення цієї будівлі в
експлуатацію.

Так як рішенням виконавчого комітету
Центральної районної ради народних
депутатів № 31 від 21 лютого 1992 року та
ОСОБА_5 право власності на сарай літ. У
також не визнавалось, підстави для його
скасування у зв'язку зі зміною
співвласниками порядку користування
спільною власністю - відсутні.

За такого, рішення виконавчого
комітету Центральної районної ради
народних депутатів № 36 від 15 березня 1996
року прийняте повноважною особою,
відповідно Конституції та законів
України.

Посилання ОСОБА_3 на обставини
підроблення судового рішення, нібито
постановленого на користь ОСОБА_4 щодо
її прав на сарай літ. У не мають
істотного значення для правильного
вирішення спору по суті.

Таким чином, позов задоволенню не
підлягає.

В силу ст. 88 ЦПК України у зв'язку з
відмовою в позові судові витрати на
користь позивача присудженню за
рахунок відповідача не підлягають.
Відомостей про судові витрати
відповідача матеріали справи не
містять.

Керуючись ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові відмовити.

Заяву про перегляд заочного рішення
може бути подано відповідачем до
Центрального районного суду м.
Миколаєва протягом десяти днів з дня
отримання його копії. Апеляційну
скаргу на рішення може бути подано до
апеляційного суду Миколаївської
області через Центральний районний суд
м. Миколаєва протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя

О.В. Батченко