Справа № 1716/3587/2012
Номер провадження 2/570/266/2013
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2013 року Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Остапчук Л.В.

при секретарі Захарук Г.Л.

за участю: позивачки ОСОБА_1

представника позивачки, адвоката ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рівному

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 сільської ради, ОСОБА_5 про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та Державного акту на право власності на земельну ділянку,

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася з даним позовом до суду і просить визнати недійсними рішення ОСОБА_4 сільської ради Рівненського району № 605 від 20.01.2010 року про надання ОСОБА_5 дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,08 га для ведення особистого селянського господарства у власність за рахунок земель запасу в с.Обарів, рішення № 713 від 21.09.2010 року про затвердження проекту землеустрою та передачу ОСОБА_5 у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,0759 га за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення (рілля) в с.Обарів на території ОСОБА_4 сільської ради та Державного акту на право власності на цю земельну ділянку, який виданий ОСОБА_5 21 грудня 2010 року.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що при прийнятті ОСОБА_4 сільською радою вищевказаних рішень та видачі ОСОБА_5 Державного акту було порушено норми діючого земельного законодавства. Зокрема, ОСОБА_5 передано у власність земельну ділянку, яка включає земельну ділянку площею 0,06 га, передану їй у власність відповідно до рішення ОСОБА_4 сільської ради № 85 від 14 листопада 2006 року, при виготовленні Державного акту ОСОБА_5 з нею, як з суміжним землекористувачем, не погоджено межі земельної ділянки.

В суді позивачка ОСОБА_1 позов підтримала, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві, просить його задоволити, оскільки в 2006 році земельну ділянку виділили їй, а потім ту ж земельну ділянку виділили ОСОБА_5 і слово для пояснень передала своєму представнику, адвокату ОСОБА_2

Представник позивачки, адвокат ОСОБА_2, позов також підтримав і суду пояснив, що у власності ОСОБА_1 перебуває земельна ділянка площею 0,17 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Рішенням ОСОБА_4 сільської ради від 14 листопада 2006 року № 85 було вирішено надати ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 0,06 га для ведення особистого селянського господарства, яка межує з її земельною ділянкою в с.Обарів по вул.Дружби, № 5. Позивачка з 2006 року користувалася цією земельною ділянкою, привела її до стану, коли земельну ділянку можливо використовувати за цільовим призначенням. Однак свою земельну ділянку вона не приватизувала, так як їй не дозволили цього зробити, бо там має проходити дорога. В 2010 році відповідачу ОСОБА_5 було виділено у приватну власність земельну ділянку площею 0,0759 га, він отримав Державний акт на цю земельну ділянку, але частина вказаної земельної ділянки накладається на земельну ділянку, якою користувалася ОСОБА_1 При виготовленні Державного акту з останньою не було погоджено межі земельної ділянки. Вважає, що права позивачки порушені, при наданні відповідачу земельної ділянки і виготовленні ним Державного акту порушено норми діючого земельного законодавства, а тому просить позов задоволити.

Представник відповідача - ОСОБА_4 сільської ради - ОСОБА_6 позов не визнала, і погодилась давати показання як свідок.

ОСОБА_4 сільської ради надійшли заперечення на позов, підписані сільським головою ОСОБА_7, в яких сільська рада просить в задоволенні позову відмовити. Із вказаних заперечень вбачається, що дійсно позивачці 14.11.2006 року було виділено земельну ділянку площею 0,06 га. Однак ОСОБА_1 не оформила виготовлення Державного акту, права власності на вказану земельну ділянку за собою не зареєструвала, винос меж ділянки в натуру не здійснила, а тому визначити місце розташування земельної ділянки площею 0,06 га неможливо. Земельна ділянка площею 0,0759 га до передачі у власність ОСОБА_5 перебувала у комунальній власності територіальної громади ОСОБА_4 сільської ради, в межах населеного пункту с.Обарів. Сільська рада в межах своїх повноважень передала цю земельну ділянку у власність відповідача. Оскільки ОСОБА_1 безпідставно відмовилась погодити межі земельної ділянки ОСОБА_5, межа земельної ділянки площею 0,17 га, яка на праві власності належить позивачці встановлена з моменту одержання нею Державного акту, то по цій самій межі земельною комісією встановлено межу земельної ділянки ОСОБА_5 і протокол земельної комісії затверджено рішенням ОСОБА_4 сільської ради.

Відповідач ОСОБА_5, з'явившись в одне із судових засідань, позов не визнавав. В подальшому він в судове засідання не з'являвся.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнав і суду пояснив, що порушення діючого земельного законодавства при виділенні ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,0759 га для ведення особистого селянського господарства не було. Сільська рада діяла в межах своїх повноважень. Що стосується того, що ОСОБА_1 не погоджувала межі земельної ділянки відповідачу, то дійсно межа була погоджена земельною комісією і протокол земельної комісії затверджено на сесії сільської ради. ОСОБА_5 на свою земельну ділянку виготовив проект землеустрою і отримав Державний акт, яким посвідчено його право власності на земельну ділянку. Оскільки ОСОБА_1 не приватизувала свою земельну ділянку, не зареєструвала своє право власності і не винесла межі земельної ділянки в натурі, то на даний час немає доказів того, що земельна ділянка ОСОБА_5 частково накладена на земельну ділянку позивачки. Тому позов є недоведеним і безпідставним. На їх думку позов подано передчасно, а тому просить в його задоволенні відмовити.

Свідок ОСОБА_6 суду показала, що дійсно в 2006 році ОСОБА_1 було виділено земельну ділянку площею 0,06 га. Вона не виготовила Державний акт на цю земельну ділянку, не винесла меж цієї земельної ділянки в натуру. Рішення про передачу ОСОБА_1 земельної ділянки приймалось з її слів, але на місце комісія не виїжджала, земельна ділянка не перевірялась і не було викопіювання. Сама ОСОБА_1 не скаржилась, що їй перешкоджають користуватися цією земельною ділянкою і сама вона нею не користувалася. Ця земельна ділянка по звітах рахувалась як рілля, даних про те, що земельна ділянка на праві власності належить комусь в сільській раді не було, тому коли ОСОБА_5 звернувся до сільської ради з заявою про виділення йому земельної ділянки, то вона йому була виділена. Генплан виготовлявся в 2011 році і на той час ця земельна ділянка була у власності ОСОБА_5 По обліку там немає ніякої дороги. Приватизація ОСОБА_5 земельної ділянки не створює незручностей іншим жителям села.

Судом встановлено, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 054648, який виданий 17 січня 2005 року позивачка ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,17 га в с.Обарів Рівненського району з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка була надана їй відповідно до рішення ОСОБА_4 сільської ради від 25 червня 2004 року № 125.

Рішенням ОСОБА_4 сільської ради від 14 листопада 2006 року № 85 було вирішено надати ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 0,06 га для ведення особистого селянського господарства, яка межує з її земельною ділянкою в с.Обарів по вул.Дружби, № 5. Починаючи з листопада 2006 року позивачка ОСОБА_1 не вчинила жодної дії, навіть винесення меж земельної ділянки в натурі, щоб підтвердити своє право на цю земельну ділянку Державним актом, про що ствердила вона сама в судовому засіданні, пояснивши, що не думала, що Державний акт необхідно виготовляти так швидко.

Крім того, судом також встановлено, що рішенням ОСОБА_4 сільської ради Рівненського району № 605 від 20.01.2010 року ОСОБА_5 надано дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,08 га для ведення особистого селянського господарства у власність за рахунок земель запасу в с.Обарів. На підставі цього рішення ОСОБА_5 було виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення (рілля) в с.Обарів, який був затверджений рішенням ОСОБА_4 сільської ради № 713 від 21.09.2010 року і ОСОБА_5 передано у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,0759 га за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення (рілля) в с.Обарів на території ОСОБА_4 сільської ради. Після цього, відповідач 21 грудня 2010 року отримав Державний акт на право власності на цю земельну ділянку серії ЯЛ № 883021.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ч.1 ст.374 ЦК України та ст.80 Земельного кодексу України суб'єкти права власності на землю є зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Статтею 12 ЗК України передбачено, що до повноважень місцевих рад у галузі земельних відносин на її території належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад міст; організація землеустрою; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

При цьому, як випливає зі змісту зазначеної статті, сільська рада має рівні права з громадянами та юридичними особами, з якими вона вступає у відносини, щодо володіння, користування і розпорядження землею.

Відповідно до ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Діючи в межах своїх повноважень, ОСОБА_4 сільською радою було прийнято рішення про дачу дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки ОСОБА_5, затвердження проекту землеустрою і передачі йому у власність земельної ділянки площею 0,0759 га для ведення особистого селянського господарства.

Що стосується виділення в 2006 році земельної ділянки ОСОБА_1, то і тоді сільська рада діяла в межах своїх повноважень. Позивачка, маючи рішення сільської ради, проігнорувала виготовлення Державного акту про право власності на земельну ділянку.

Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також постійного користування та право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст.126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується Державним актом крім випадків визначених ч.2 цієї статті.

Отже, позивачка не набула права власності на виділену їй земельну ділянку площею 0,06 га, ця земельна ділянка, як ствердила в суді землевпорядник ОСОБА_6, обліковувалася як рілля, землі запасу сільськогосподарського призначення і даних про те, що ця земельна ділянка належить на праві власності позивачці у сільській раді не було.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка вказує на те, що на підставі зазначених вище рішень ОСОБА_4 сільської ради, ОСОБА_5 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку і йому передано у власність земельну ділянку площею 0,0759 га, котра включає в себе земельну ділянку площею 0,06 га, передану їй, позивачці, відповідно до рішення ОСОБА_4 сільської ради № 85 від 14 листопада 2006 року. Однак жодного доказу, який би вказував на те, що земельні ділянки накладаються одна на другу позивачка суду не надала.

Відповідно ж до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Що стосується доводів позивачки про те, що вона не погоджувала межі земельної ділянки і не підписувала відповідного акту, то судом встановлено, що позивачка відмовилась це зробити, тому межі були погоджені комісією сільської ради і межа земельної ділянки, яка передавалась у власність ОСОБА_5 встановлена по межі земельної ділянки ОСОБА_1 ОСОБА_3 позивачка в суді ствердила, що межі її земельної ділянки не порушені і вона не має претензій.

Квитанцій про сплату земельного податку суд не може прийняти до уваги, оскільки в них не вказано, за яку конкретно земельну ділянку і якої площі цей податок сплачувався. А в суді встановлено, що у користуванні ОСОБА_1 і членів її сім'ї є ще інші земельні ділянки.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що не отримавши Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,06 га, не зареєструвавши своє право власності на неї і не визначивши в натурі межі цієї земельної ділянки, позивачка не набула права на цю земельну ділянку. Як ствердила в суді землевпорядник сільської ради ОСОБА_6, позивачка навіть не користувалася цією земельною ділянкою. Тому суд вважає, що позов ОСОБА_1 є безпідставним, він не доведений належними доказами, а тому до задоволення не підлягає. Навпаки, на думку суду, відповідач ОСОБА_5 цілком законно набув право власності на земельну ділянку площею 0,0759 га для ведення особистого селянського господарства, а тому відповідно до ст.321 ЦК України його право власності є непорушним і він не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В зв'язку з відмовою в позові, відповідно до ст.88 ЦПК України, не підлягає до задоволення вимога про стягнення з відповідачів судових витрат.

Керуючись ст.ст.11, 57, 59, 60, 88, 213-215, 223, 294, 295 ЦПК України, ст.ст.321, 374 Цивільного кодексу України, ст.ст.12, 80, 116, 121, 125, 126 Земельного кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 сільської ради, ОСОБА_5 про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та Державного акту на право власності на земельну ділянку - відмовити повністю за безпідставністю і недоведеністю позовних вимог.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Остапчук Л.В.