ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м.
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
__________________________________________
РІШЕННЯ

іменем України

10 грудня 2013 р.
м.
Дніпропетровськ

Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська у складі:

головуючого судді
Федоріщева С.С.,

при секретарі
Нижник І.В.,

представника позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_3 до публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» в особі Дніпропетровської
обласної дирекції «Про визнання дій
банку неправомірними», -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з
вищезазначеним позовом до Відповідача
та просить визнати дії Відповідача, а
саме видачу грошей третій, невідомій
Позивачу особі, за кредитним договором
№014/134790/3101/74 від 15 серпня 2007 року
неправомірними та такими, що порушують
його законні права та інтереси.

В обґрунтування своїх позовних вимог
Позивач посилається на те, що грошових
коштів за вказаним кредитним договором
від Відповідача він не отримував, хоча
й дійсно, цей договір підписав. Так, 15
серпня 2007 року він зі своїм знайомим
ОСОБА_5 приїхав до банку «Райффайзен
Банк Аваль», де знаходився приватний
нотаріус - ОСОБА_6, в присутності якого
вони підписали відповідні документи:
Позивач - Кредитний договір №014/134790/3101
/74 від 15 серпня 2007 року; ОСОБА_5 - Договір
Іпотеки №014/3101/134790 від 15.08.2007 року. Також
Позивач підписав Заявку на видачу
грошей №2 від 15.08.2007 р. Після цього йому
було повідомлено, що він не може
отримати гроші, оскільки на отримання
кредиту потрібна згода його дружини і
для того, щоб їх отримати вона повинна
бути присутня і поставити підписи на
деяких документах. Після цього він,
Позивач, покинув установу банку для
узгодження з дружиною питання
отримання кредиту. Коли Позивач
повідомив дружину про свій намір взяти
кредит, вона категорично відмовилась
давати згоду. Він повідомив ОСОБА_5, що
відмовляється отримувати кредит,
оскільки не хоче псувати відносини з
дружиною. У понеділок 20 серпня 2007 року
ОСОБА_5 повідомив Позивачу, що проблему
з установою банку він вирішив. Він,
Позивач, розцінив це повідомлення як
анулювання Кредитного договору. В
квітні-травні 2009 року, зовсім
несподівано для Позивача, оскільки
договір він вважав неукладеним, йому
почали телефонувати співробітники
банку ВАТ «Райффайзен банк Аваль» з
вимогою виплати поточних платежів по
кредитному Договору №014/134790/3101/82 від
15.08.2007, він здивувався і повідомив їм, що
кредиту не отримував. Позивач
звернувся за поясненнями до ОСОБА_5,
який повідомив, що він отримав сам
кредит, йому допомогли співробітники
банку за винагороду. На даний момент
він не може оплачувати поточні платежі
по даному кредиту, в зв'язку з
економічною ситуацією, яка склалася в
країні.

Представник позивача в судовому
засіданні заявлені вимоги підтримала у
повному обсязі, посилаючись на
обставини викладені в позовній заяві
та просила позов задовольнити.

Представник Відповідача у судовому
засіданні позов не визнала та просила
відмовити в задоволенні позовних
вимог, посилаючись на те, що спірні
обставини вже розглядалися у інших
судових процесах, у яких доводи
Позивача спростовані.

Вислухавши пояснення Сторін та
дослідивши письмові докази по справі з
увагою на їх належність, допустимість
та взаємний зв'язок між ними, суд
встановив наступні обставини та
визначив відповідні до них
правовідносини:

Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами
є будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Згідно ст.58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Як встановлено в судовому засіданні та
доведено письмовими доказами, 15 серпня
2007 року між позивачем та відповідачем
був укладений кредитний договір
014/134790/3101/82 строком до 15 серпня 2017 року
(а.с.9-10). Банк виконав свої зобов'язання
за кредитним договором належним чином,
видавши позичальнику готівкою через
касу кошти в розмірі 201 000,00 доларів США,
що підтверджується заявкою на видачу
готівки №2 від 15 серпня 2007 року (а.с.16).
Згідно пункту 3. кредитного договору
позичальник при наданні кредиту
сплатив банку комісію за оформлення
кредиту в розмірі 4 020,00 доларів США. 22
травня 2009 року між позивачем та
відповідачем було укладено додаткову
угоду № 1 до Кредитного договору №
014/134790/3101/82 від 15 серпня 2007 р., згідно
якої з метою зменшення фінансового
навантаження на Позичальника в умовах
кризових явищ в економіці України
Кредитор та Позичальник досягли згоди
про зміну умов погашення
(реструктуризацію) Кредиту (а.с.40). 29
листопада 2011 року ОСОБА_3 звертався до
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська із позовною заявою
про визнання кредитного договору №
014/134790/3101/82 від 15 серпня 2007 року
недійсним (відповідач-1 - АТ «Райффайзен
Банк Аваль», відповідач-2 - ОСОБА_5)
(а.с.30-31). 15.02.2013 року позивачем до суду
подані доповнення до позовної заяви,
мотивувальна частина яких повністю
ідентична позовній заяві про визнання
дій банку неправомірними (а.с.32-33). 09
квітня 2013 року Бабушкінський районний
суд м. Дніпропетровська ухвалив
законне та обґрунтоване рішення у
цивільній справі № 2-7542/2011 про відмову в
задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_5 про
визнання кредитного договору
недійсним (а.с.34). На вищезазначене
рішення позивачем була подана
апеляційна скарга. 23 травня 2013 року
ухвалою Апеляційного суду
Дніпропетровської області апеляційна
скарга ОСОБА_3 була відхилена, рішення
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська від 09 квітня 2013 року
залишено без змін (а.с.35-36). 30 травня 2013
року ОСОБА_3 повторно звернувся до
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська із позовною заявою
про визнання кредитного договору №
014/134790/3101/82 від 15 серпня 2007 року
неукладеним до тих самих сторін, про
той самий предмет і з тих самих підстав
(відповідач - АТ «Райффайзен Банк
Аваль», третя особа - ОСОБА_5),
мотивувальна частина цього позову
повністю ідентична позовній заяві про
визнання дій банку неправомірними
(а.с.37-39). 11 липня 2013 року в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено в
повному обсязі. Оригінал зазначеного
касового документу (заяви на видачу
готівки №2 від 15 серпня 2007 року)
відповідач надав до Бабушкінського
районного суду м. Дніпропетровська під
час розгляду позовної заяви ОСОБА_3 про
визнання кредитного зговору недійсним.
Згідно висновку Дніпропетровського
науково-дослідного інституту судових
експертиз від 23 липня 2012 року підписи
від імені ОСОБА_3, які розміщені в графі
«Підпис отримувача» заяви на видачу
готівки № 2 від 15 серпня 2007 року; в графі
«Позичальник» кредитного зговору №
014/134790/3101/82 від 15 серпня 2007 року; в графі
«Позичальник» додатка №1 до зедитного
договору № 014/134790/3101/82 від 15 серпня 2007
року було виконано самим ОСОБА_3 Це
випливає з рішення суду (а.с.34).

Правовідносини, що виникли між
Сторонами законодавчо врегульовані
наступним чином:

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу. Цією
статтею визначено перелік способів
судового захисту, серед яких є
припинення дії. Яка порушує право,
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди, та вказано, що суд може захистити
право або інтерес іншим способом, що
встановлений законом.

Згідно ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є
дія особи, спрямована на набуття, зміну
або припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є
обов'язкові для виконання сторонами.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
зі сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Як зазначено в п.8 роз'яснень Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» №9 від б листопада 2009 року,
відповідно до ч.1 ст.215 Цивільного
кодексу України, підставою недійсності
правочину є недодержання стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ст.203
ЦК України, а саме на момент вчинення
правочину.

Цивільний кодекс прямо не визначає
будь-яких істотних умов кредитного
договору, тому за змістом ст.1054 ЦК
України вбачається, що істотними
умовами кредитного договору є сума
кредиту - саме її отримання, проценти за
його використання та обов'язок
позичальника повернути суму кредиту,
що повинен бути виконаний у певний
строк.

В даному випадку істотні умови
договору були дотримані, кошти за
Заявкою на видачу грошей №2 від 15.08.2007
року в сумі 205020,00 (двісті п'ять тисяч
двадцять доларів США) Позивач
отримував, що підтверджується
вищезазначеними доказами. Жодних
доказів на підтвердження протилежного,
суду не надано. Окрім того,
Бабушкінським районним судом м.
Дніпропетровська неодноразово
розглядались по суті ідентичні позовні
вимоги, мотивовані одними й тими ж
доводами. Рішеннями судів ці позовні
вимоги визнано безпідставними та ці
рішення набрали законної сили, що у
відповідність до ст.61 ЦПК України має
бути враховано при вирішенні даного
спору та у задоволенні позовних вимог
має бути відмовлено, оскільки
Відповідач діяв правомірно, в межах
прав, наданих йому Цивільним Кодексом
України та умов зазначеного кредитного
договору, сумлінно виконуючи взяті на
себе зобов'язання.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові
витрати, понесені Позивачем,
відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, на підставі
ст.ст.11, 15, 16, 202, 215, 526, 1054 ЦК України,
ст.ст.10, 11, 15, 57-64, 88, 158, 159, 212-215 ЦПК
України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до
публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Дніпропетровської обласної дирекції
«Про визнання дій банку
неправомірними» - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області шляхом подання апеляційної
скарги протягом 10 днів з дня його
проголошення через Жовтневий районний
суд м. Дніпропетровська.

Суддя:
С.С. Федоріщев