Справа № 305/2456/13-ц
Провадження по справі 2/305/1210/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.12.2013 року. Рахівський районний
суд Закарпатської області у складі:

при секретарі - Беднар О.О.

з участю: позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Микитенка
І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Рахів
справу за позовом

ОСОБА_1

до

Державного підприємства
«Великобичківське лісомисливське
господарство»

про визнання протиправним та сасування
наказу про скорочення посад на
підприємстві в частині скорочення
посади інженера по мисливству, туризму
та рекреації 1- ї категорії, поновлення
на роботі, визнання недійсним акту про
відмову у підписі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до
Державного підприємства
«Великобичківське лісомисливське
господарство» про звільнення,
поновлення на роботі та стягнення
середньої заробітної плати за час
вимушеного прогулу.

Свої вимоги мотивувала тим, що на
даному підприємстві пропрацювала на
посаді інженера по мисливству, туризму
та рекреації 1-ї категорії протягом
останніх чотирьох років. 01.10.2013 року
вона отримала наказ про звільнення з
роботи у зв'язку із скороченням
чисельності працівників та посади
відповідно до п.1 ст.40 КЗпПУ. В наказі №
156 від 31.07.2013 року «Про скорочення посад
на підприємстві» зазначається, що
скорочення посади відбулося за
погодженням профкому підприємства.
Подання в.о. директора ДП
«Великобичківське ЛМГ» про скорочення
чисельності або штату підприємства
повинно було розглядатися у її
присутності профспілковим комітетом,
що не відбулося взагалі, а заяву на
розгляд подання за її відсутності вона
не писала, отже вважає, що дане подання
взагалі не розглядалося профспілковим
комітетом. Крім того, вважає, що на ДП
«Великобичківське ЛМГ» скорочення
штатів взагалі не відбувалося. Не
погоджуючись із звільненням у ДП
«Великобичківське ЛМГ» звернулася до
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Закарпатській області
із відповідною заявою про проведення
перевірки, в ході якої були виявлені
порушення норм трудового
законодавства під час її звільнення, а
саме - не було запрошено працівників
підприємства, які підлягали
вивільненню ( в тому числі, і ОСОБА_1.) на
засідання профспілкового комітету;
засідання профспілкового комітету
відбулося у відсутності працівників,
посади яких підлягали скороченню; не
було отримано від працівників
письмової згоди на розгляд даного
питання без їх присутності чи
уповноваженої особи. Загалом за
результатами перевірки було
встановлено факт порушення норм п.1
ст.40, ст.42, ст.42-1, ч.3 ст.43, ст.49-2 КЗпП
України. Результатами перевірки
встановлюється також факт відсутності
скорочення чисельності і штату
працівників у ДП «Великобичківське
ЛМГ», оскільки після звільнення семи
працівників на підприємстві було
загалом прийнято на роботу 5 нових
працівників на різні посади, жодна з
яких не була запропонована жодному із
працівників, який підлягав звільненню
за п.1 ст.40 КЗпП України. Зазначає, що
звільнення за п.1 ст.40 КЗпПУ можна
застосовувати, якщо це супроводжується
скороченням чисельності або штату
підприємства. Відповідно до п.19
постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику розгляду судами
трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року,
суди зобов'язані з'ясувати чи дійсно
відбувалося скорочення чисельності і
штату працівників. Вважає, що
посадовими особами ДП
«Великобичківське ЛМГ» неодноразово
порушувалися її права при звільненні, у
зв'язку із чим її необхідно поновити на
попередній посаді із стягненням із
відповідача середнього заробітку за
весь час вимушеного прогулу. При цьому
просить поновити строк звернення до
суду за захистом порушеного права,
оскільки нею з поважних причин
пропущено строк оскарження наказу про
звільнення, так як позов було подано
до Закарпатського окружного
адміністративного суду, однак ухвалою
цього суду було відмовлено у відкритті
провадження в адміністративній справі
№ 807/3746/13-а від 24.10.2013 року у зв'язку із не
поширенням даної категорії справи на
юрисдикцію адміністративного суду. З
посиланням на статтю 40, 42, 43, 49-2, 234, 235
КЗпПУ, статті 3,15,73,110,118,119 ЦПК України
просила поновити строк позовної
давності, визнати протиправним та
скасувати наказ Державного
підприємства «Великобичківське ЛМГ» №
194/к від 01.10.2013 року про звільнення з
роботи ОСОБА_1, визнати протиправним та
скасувати наказ Державного
підприємства «Великобичківське ЛМГ» №
156 від 31.07.2013 року про скорочення посад
на підприємстві в частині скорочення
посади інженера по мисливству, туризму
та рекреації 1-ї категорії, яку вона
займала поновити її на роботі,
стягнути з Державного підприємства
«Великобичківське ЛМГ» на її користь
середній заробіток за час вимушеного
прогулу.

В ході судового розгляду справи
представник позивачки, ОСОБА_2, подав
позовну заяву, за якою збільшив позовні
вимоги в частині визнання недійним
акту про відмову у підписі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, негайного виконання рішення
суду та стягнення моральної шкоди.

Свої вимоги мотивував тим, що основною
позовною вимогою первинної позовної
заяви являється вимога щодо визнання
протиправним та скасування наказу
Державного підприємства
«Великобичківське лісомисливське
господарство» № 194/к від 01.10.2013 року про
звільнення позивачки з роботи,
визнання протиправним та скасування
наказу цієї ж установи за № 156 від 31.07.2013
року про скорочення посад на
підприємстві та поновлення позивачки
на займаній посаді. Однак, в ході
досудової підготовки розгляду справи
йому, як представнику позивачки, стало
відомо про ті факти, згідно яких
позивачку її роботодавцем не
попереджувалось про її вивільнення за
два місяці до винесення наказу про
звільнення, як передбачено положеннями
частини 1 статті 49-2 КЗпПУ. Натомість, в
матеріалах цивільної справи
знаходиться акт від 31.07.2013 року,
складений юрисконсультом ДП
«Великобичківське ЛМГ» Микитенко І.В.
у присутності інженера з охорони лісу
ОСОБА_4 та системного адміністратора
Вайнагія О.М. про те, що інженер по
мисливству, туризму та рекреації 1-ї
категорії ОСОБА_1 в їхній присутності
відмовилася ознайомлюватися під
розпис із наказом № 156 від 31.07.2013 року
«Про скорочення посад на
підприємстві».Вважає, що даний акт є
неналежним та недопустимим доказом по
даній справі, оскільки, складений не
того дня, як зазначено у самому акті, та
у відсутності однієї із осіб, підпис
якої проставлений в ньому. Свої доводи
мотивує в тому числі тим, що згідно
даного акту одним із підписантів
являється інженер з охорони лісу ДП
«Великобичківське ЛМГ» ОСОБА_4, однак,
31.07.2013 року останній не міг перебувати
на своєму робочому місці, так як
знаходився у черговій відпустці у
зв'язку із чим підпис від його імені
проставлений третьою особою або же
проставлений самим ОСОБА_4, однак, не
31.07.2013 року, а пізніше. Враховуючи
наведене, даний документ є підробленим,
а отже не може являтися процесуальним
документом, яким у відповідності до
положень частини 1 статті 49-2 КЗпПУ може
підтверджуватися факт повідомлення
позивачки роботодавцем про її наступне
вивільнення не пізніше, ніж за два
місяці до такого вивільнення. Також у
відповідності до статті 235 КЗпПУ у разі
звільнення без законної підстави або
незаконного переведення на іншу роботу
працівник повинен бути поновлений на
попередній роботі органом, який
розглядає трудовий спір. При винесенні
рішення про поновлення на роботі орган,
який розглядає трудовий спір,
одночасно приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу або різниці в
заробітку за час виконання нижче
оплачуваної роботи, але не більш як за
один рік. Якщо заява про поновлення на
роботі розглядається більше одного
року, не з вини працівника, орган, який
розглядає трудовий спір, виносить
рішення про виплату середнього
заробітку за весь час вимушеного
прогулу. Представник, посилаючись на
положеннями п.32 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06
листопада 1992 р. № 9 «Про практику
розгляду судами трудових спорів»,
згідно якої у випадках стягнення на
користь працівника середнього
заробітку за час вимушеного прогулу у
зв'язку з незаконним звільненням або
переведенням, відстороненням від
роботи, невиконанням рішення про
поновлення на роботі, затримкою видачі
трудової книжки або розрахунку він
визначається за загальними правилами
обчислення середнього заробітку,
виходячи із заробітку за останні два
календарних місяці роботи, просив
провести нарахування виплат, які
обчислюються із середньої заробітної
плати за останні два місяці роботи, та
провадяться шляхом множення
середньоденного (годинного) заробітку
на число робочих днів/годин, а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком. У довідці ДП
«Великобичківське ЛМГ» від 27.11.2013 року
про заробітну плату та інші прибутки за
2013 р., доводить, що середньоденна
заробітна плата позивачки, яка
розрахована, в тому числі, відповідно
до Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 08.02.1995 року за № 100 (з послідуючими
змінами та доповненнями), становить 169,65
(сто шістдесят дев'ять грн. 65 коп.). Дана
грошова сума вираховується, виходячи
із наступного розрахунку - 6.956 грн. -
заробітна плата/ставка за два останні
календарні місяці роботи у 2013 році/41
день - відпрацьовані дні у червні-липні
2013 року. Оскільки, з часу звільнення
позивачки по день розгляду справи в
суді, тобто, з 01.10.2013 року по 29.11.2013 року
включно, кількість робочих днів, які
позивачка повинна була б відпрацювати,
становлять 45 (сорок п'ять) днів, у
зв'язку із чим середній заробіток за
час вимушеного прогулу з дня
звільнення позивачки по день розгляду
справи судом становить 6.955,65 (шість
тисяч дев'ятсот п'ятдесят п'ять грн. 65
коп.), тобто, (41 день х 169,65 грн.) Крім того,
незаконними діями відповідача в
частині звільнення її із займаної
посади їй спричинено моральної шкоди,
яка полягає у душевних стражданнях у
зв'язку із незаконним звільненням,
невизначеності на даний час в частині
її працевлаштування, зміни умов
проживання. Внаслідок незаконних дій
відповідача позивачкою втрачено
чимало свого вільного часу для
отримання відповідних документів,
виписок, довідок з приводу звільнення з
роботи, підготовки документів для
подання їх до суду тощо. Вартість такої
моральної шкоди позивачка оцінила у
сумі 3.000 тисяч грн., які слід і стягнути
із відповідача на користь ОСОБА_1 Щодо
пропуску позивачкою строку позовної
давності, представник позивачки
зазначив наступне. Згідно із ч.1 ст.261 ЦК
України перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила. Заява про захист
цивільного права або інтересу повинна
бути прийнята судом до розгляду
незалежно від спливу позовної
давності, а якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту, що
підтверджується положеннями ч.ч.2,5 ст.267
ЦК України. Крім того, у відповідності
до ч.2 ст.233 КЗпПУ у разі порушення
законодавства про оплату праці
працівник має право звернутися до суду
з позовом про стягнення належної йому
заробітної плати без обмеження
будь-яким строком. Згідно із статтею 234
цього ж Кодексу у разі пропуску з
поважних причин строків, установлених
статтею 233 цього Кодексу, районний,
районний у місті, міський чи
міськрайонний суд може поновити ці
строки. Враховуючи те, що позивачка
отримала 29.10.2013 року ухвалу
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 24.10.2013 року
про відмову у відкритті провадженні в
адміністративній справі № 807/3746/13-а, так
як юрисдикція адміністративних судів
не поширюється на дану категорію справ,
вважається, що позивачка саме 29.10.2013
року довідалася про порушення свого
права, у зв'язку із чим строк пропущено
з поважних причин, а дана позовна заява,
як заява про захист цивільного права
та інтересу позивачки має бути
прийнята судом до розгляду незалежно
від спливу позовної давності.

З посиланням на положення ст.237-1 КЗпП
України, ст.3, ст.27, ст.31, ст.44, ст.118, ст.119
ч.3, ч.8, ст.120, ч.1 ст.261, ч.ч.2,5 ст.267, ст.367 ЦПК
України, представник позивачки просив
збільшені позовні вимоги задовольнити.

В судовому засіданні позивачка та її
представник за угодою ОСОБА_2,
збільшені позовні вимоги підтримали та
показали суду. Згідно листа
Територіальної інспекції з питань
праці у Закарпатській області № 05-13/148
від 24.10.2013 року вбачається, що на
виконання пропозиції Закарпатського
обласного управління лісового та
мисливського господарства за листом
від 22.07.2013 року про оптимізацію
працюючих за рахунок зменшення
чисельності працівників, шляхом
об'єднання посад, що мають споріднені
організаційно-розпорядчі функції, ДП
«Великобичківське ЛМГ» скоротило 7
посад згідно додатку 1, де в тому числі,
вказана посада інженера по мисливству,
туризму та рекреації 1-ї категорії. В.о.
директора ДП «Великобичківське ЛМГ»
ОСОБА_5 письмово звернувся до голови
профспілкового комітету ДП
«Великобичківське ЛМГ» з пропозицією
розглянути на засіданні
профспілкового комітету питання щодо
скорочення зазначених у листі посад із
наданням відповідної на це згоди.
Згідно протоколу № 4 від 04.06.2013 року
профспілковий комітет ДП
«Великобичківське ЛМГ» надав згоду на
скорочення 7 посад, в тому числі, посади
інженера по мисливству,ю туризму та
рекреації 1-категорії, але при цьому,
голова профспілкового комітету ОСОБА_4
на засідання профспілкового комітету
осіб, посади яких підпадали під
скорочення, не запросив, засідання
профспілкового комітету відбулося у
відсутності цих осіб, а згоди від
останніх про проведення такого
засідання профспілковим комітетом
отримано не було. При видачі наказу № 156
від 31.07.2013 року щодо скорочення посад,
в.о. директора ДП «Великобичківське
ЛМГ» ОСОБА_5 не надав доказів про
розгляд переважного права на залишення
на роботі працівників, яких звільнено
на підставі п.1 ст.40 КЗпПУ (скорочення
штату), в тому числі, ОСОБА_1, чим було
порушено положення ст.42 КЗПП України.
Поряд з тим, що при проведенні
керівником підприємства скорочення
штату та звільнення працівників за п.1
ст.40 КЗпПУ за період з 23.08.2013 року по
01.10.2013 року було прийнято трьох
працівників на посаду єгеря,
приймальника деревини Лужанського
лісництва та водія легкового
автомобіля. При цьому, керівником
підприємства не було запропоновано
зазначені посади кожному із
працівників звільнених за п.1 ст.40
КЗпПУ, чим було порушено положення п.1
ст.40, ст.42-1, ст.49-2 КЗпПУ. Згідно листа
Закарпатського обласного управління
лісового та мисливського господарства
№ 05-15/1040 від 22.07.2013 року, який був
наданий суду представниками
відповідачів, Закарпатське обласне
управління лісового та мисливського
господарства проаналізувало штатні
розписи підвідомчих підприємств на
предмет оптимізації працюючих за
рахунок зменшення чисельності
працівників шляхом об'єднання посад, що
мають споріднені
організаційно-розпорядчі функції і
надало пропозиції по скороченню згідно
додатку № 1. Даний лист не підписаний
начальником управління Фізик І.В.,
однак завізований у ДП
«Великобичківське ЛМГ» директором
підприємства із зобов'язанням
відповідних посадових осіб
підприємства вчинити певні дії для
виконання цього листа. Аналогічний
лист Закарпатського обласного
управління лісового та мисливського
господарства № 05-15/1040 від 22.07.2013 року,
приєднано до матеріалів справи, де
згідно додатку до листа посади
інженера по мисливству, туризму та
рекреації 1-ї категорії, яка підлягає
скороченню, не має. Разом з тим,
представником відповідача в судовому
засіданні 27.12.2013 року додано до
матеріалів справи лист Закарпатського
обласного управління лісового та
мисливського господарства № 05-15/1040 від
22.07.2013 року, який, зі слів представника
відповідача, підписаний заступником
начальника управління по виробництву
п. Кий В.В. без належних на те
повноважень. З цих підстав, вважає
даний лист неналежним та допустимим
доказом, оскільки по матеріалах справи
наявні три листи Закарпатського
обласного управління лісового та
мисливського господарства однакового
змісту, за однаковим вихідним номером
та датою складання - № 05-15/1040 від 22.07.2013
року, з різними за текстом додатками,
однак не підписаними посадовою особою,
зазначеною в даних листах - начальником
управління Фізик І.В., а лист
Закарпатського обласного управління
лісового та мисливського господарства
№ 05-15/1040 від 22.07.2013 року за підписом
заступника начальника управління по
виробництву є неналежним доказом,
оскільки, не підписаний 22.07.2013 року, про
що не заперечував сам представник
відповідача, Микитенко І.В. Таким чином
вважають даний процесуальний документ
підробленим. Також посилаються на
незаконність акту, складеного 31.07.2013
року юрисконсультом ДП
«Великобичківське ЛМГ» Микитенко І.В.,
у присутності інженера з охорони лісу
ОСОБА_4 та системного адміністратора
Вайнагія О.М. про те, що інженер по
мисливству, туризму та рекреації І-ї
категорії ОСОБА_1 в їхній присутності
відмовилася ознайомлюватися під
розпис із наказом № 156 від 31.07.2013 року
«Про скорочення посад на
підприємстві». Як вбачається із даного
акту одним із підписантів являвся
інженер з охорони лісу ДП
«Великобичківське ЛМГ» ОСОБА_4, який
31.07.2013 року знаходився у черговій
відпустці. 29.11.2013 року в судовому
засіданні представник відповідача
Микитенко І.В. запитав чочу ОСОБА_4 не
може підписати документ, навіть
перебуваючи у черговій відпустці?
Доказом того, що ОСОБА_4, інженер з
охорони лісу ДП «Великобичківське ЛМГ»
перебував у черговій відпустці
свідчить табель обліку використання
робочого часу по ДП «Великобичківське
ЛМГ» по апарату управління за липень
місяць 2013 року (типова ф.№ П-12), згідно
якого вбачається у графі 31.07.2013 року -
відпустка. Згідно відомостей
нарахування заробітної плати за липень
місяць 2013 року по ДП «Великобичківське
ЛМГ» ОСОБА_4, інженеру з охорони лісу ДП
«Великобичківське ЛМГ» нараховано
заробітну плату за 10 відпрацьованих
людино-днів. З цих підстав вважають
незаконними як акт від 31.07.2013 року, за
яким ОСОБА_1 відмовилася
ознайомлюватися під розпис із наказом
№ 156 від 31.07.2013 року «Про скорочення
посад на підприємстві», так і наказ № 156
від 31.07.2013 року «Про скорочення посад на
підприємстві», оскільки ні перший, ні
другий документи не підписувалися
ОСОБА_4 саме 31.07.2013 року. Також позивачка
вважає, що наказ № 156 від 31.07.2013 року по
ДП «Великобичківське ЛМГ» «Про
скорочення посад» є незаконним, так як
у відповідності до статуту ДП
«Великобичківське ЛМГ» та посадової
інструкції головного лісничого, він же
заступник, обов'язки директора ДП
«Великобичківське ЛМГ» виконує його
заступник, в тому числі, з правом
підпису, заступник директора лише у
разі відсутності директора з підстав
його перебування у відпустці (черговій,
додатковій), перебування у відрядженні
чи на лікарняному. Відповідач в
судовому засіданні не довів факту
перебування 31.07.2013 року директора
підприємства ОСОБА_5 у відрядженні, на
лікарняному чи у відпустці, у зв'язку із
чим наказ № 156 від 31.07.2013 року по ДП
«Великобичківське ЛМГ» «Про
скорочення посад» по кадрам
уповноважений був 31.07.2013 року
підписувати саме директор
підприємства, а не інша посадова особа.
Про перебування інженера з охорони
лісу ДП «Великобичківське ЛМГ» ОСОБА_4
31.07.2013 року у відпустці, а отже
неможливості у відповідності до
чинного законодавства підписувати
будь-які процесуальні документи,
свідчить і той факт, що представником
відповідача до суду надано два окремі
накази по ДП «Великобичківське ЛМГ» за
№ 145/к від 24.07.2013 року про відкликання з
відпустки помічника лісничого
Кобилецько-Полянського лісництва
ОСОБА_7 та інженера з охорони лісу ДП
«Великобичківське ЛМГ» ОСОБА_4, та
інший наказ за тим же самим номером та
датою складання про відкликання лише
ОСОБА_4 із відпустки і даний наказ не
являється витягом з наказу, в текст
якого внесено і відносно ОСОБА_7 і
відносно ОСОБА_4 Про протиправність
наказу Державного підприємства
«Великобичківське лісомисливське
господарство» № 194/к від 01.10.2013 року про
звільнення з роботи ОСОБА_1, інженера по
мисливству, туризму та рекреації ДП
«Великобичківське ЛМГ» у зв'язку із
скороченням чисельності працівників
та посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП
України свідчить той факт, що
роботодавцем перед звільненням
працівника в порушення вимог частини 2
статті 40, частини 3 статті 49-2 КЗпПУ не
пропонувалася інша робота в цьому ж
підприємстві, не зважаючи, що вакантні
місця в той час на підприємстві у штаті
як в апараті управління, так і у
структурних підрозділах були. Просили
стягнути із відповідача середній
заробіток за час вимушеного прогулу, а
саме - з 01.10.2013 року по 27.12.2013 року у сумі
10.687,95 грн., а також моральну шкоду у
сумі 3.000 грн., яка полягає у душевних
стражданнях позивачки у зв'язку із її
незаконним звільненням,
невизначеності на даний час в частині
її працевлаштування, зміни умов
проживання, втрати чималого відрізку
свого вільного часу для отримання
відповідних документів, виписок,
довідок з приводу звільнення з роботи,
підготовки документів для подання їх
до суду, та судові витрати у сумі 1.500
грн., які складаються із наданої
правової допомоги.

Державне підприємство
«Великобичківське лісомисливське
господарство» заперечень проти позову
не подавало, представник відповідача
Микитенко І.В., діючи в інтересах
відповідача за дорученням, позовні
вимоги не визнав, вважаючи їх
необґрунтованими через наступне. Так,
посада інженера по мисливству, туризму
та рекреації була скорочена у
відповідності до вимог чинного
законодавства. Однією з підстав для
припинення трудових відносин з
ініціативи роботодавця є зміни в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації
скорочення чисельності штату
працівників у відповідності до п. 1 ст. 40
КЗпП України. Звільнення ОСОБА_1
проходило законно згідно до п. 13
протоколу наради Державного агенства
лісових ресурсів України № 26 від 29
травня 2013 року було прийнято рішення
про оптимізацію, був наданий лист за
підписом начальника управління
Закарпатського обласного управління
лісового та мисливського господарства
за № 05-15/1040 від 22.07.2013 року і були надані
пропозиції щодо скорочення штату
згідно Додатку 1, в тому числі, посади
інженера по мисливству, туризму та
рекреації 1-ї категорії, даний лист було
розглянуто профспілковим комітетом
підприємства, відповідно надано згоду
на проведення скорочення, про що
свідчить лист за підписом голови
профспілкового комітету ДП
«Великобичківське ЛМГ» ОСОБА_4
Відповідно наказом № 156 від 31.07.2013 року
було скорочено посаду інженера по
мисливству, туризму та рекреації.
Позивач ОСОБА_1 відмовилася підписати
даний наказ про те, що вона повідомлена
про скорочення посади інженера по
мисливству, туризму та рекреації, яку
вона займає та її буде звільнено через
два місяці після повідомлення.
Виходячи з даної ситуації був
складений акт юрисконсультом
Микитенко І.В. в присутності ОСОБА_4 та
ОСОБА_8 в тім, що інженер по мисливству,
туризму та рекреації ОСОБА_1 в їх
присутності відмовилася
ознайомлюватись під розпис з наказом
№ 156 від 31.07.2013 року про скорочення
посад на підприємстві. Отже вона знала
про факт скорочення та наслідки її
повідомлення, відповідна процедура
звільнення інженера по мисливству,
туризму та рекреації була повністю
витримана. Ніхто не може оспорювати
питання про доцільність проведення
скорочення штату на підприєсмтвах, в
установах, організаціях. Це право
належить виключно роботодавцю.
Оскаржити можна лише дотримання
законодавства про порядок звільнення.
Звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України
можливе лише за умови, якщо працівник
відмовився від переведення на іншу
роботу. Роботодавець зобов"язаний
одночасно з попереженням про
звільнення пропонувати працівникові
іншу роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації. За відсутності
роботи за відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві,
установі, організації працівник за
своїм розсудом звертається за
допомогою до державної служби
зайнятості або працевлаштовується
самостійно. Однак, на момент звільнення
інженера по мисливству, туризму та
рекреації ОСОБА_1 вакантних місць не
було підтвердженням чого є штатний
розпис підприємства. Що стосується
питання про правомірність підпису
ОСОБА_4 на акті від 31.07.2013 року, то ОСОБА_4
цей акт підписував в той момент коли
його було відізвано з відпустки з 30.07.2013
року по 01.08.2013 року ОСОБА_4 в цей період
приймав участь у слідчих діях, які
проводив слідчий Закарпатської
обласної прокуратури Киреленко
Димитро Павлович і постійно знаходився
на підприємтві. Свідками цього факту
є слідчий прокуратури Киреленко Д.П. та
члени комісії ОСОБА_11 та ОСОБА_12 Окрім
того, ОСОБА_4 підписував цей акт не як
посадова особа, а як свідок з
керівників підприємства, який на цей
момент знаходився в приміщенні
адміністративного будинку
"Великобичківське ЛМГ".Більше того, на
сьогоднішній день є вакантна посада
помічника лісничого Діловецького
лісництва, яка була запропонована
ОСОБА_1, однак вона відмовилась від
запропонованої їй посади. Напевно
ОСОБА_1 не потрібна робота і скоріш за
все це особисті амбіції та неприязні
відносини до керівництваДП
"Великобичківське ЛМГ". За таких
підстав просить відмовити у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Свідок Микитенко І.В., який був
допитаний в ходу судового розгляду,
пояснив суду наступне. Акт від 31.07.2013
року про відмову інженера по
мисливству, туризму та рекреації 1-ї
категорії ДП «Великобичківське ЛМГ»
складався ним особисто за участі осіб,
які його підписали, в тому числі, ОСОБА_4
та ОСОБА_8 і цей акт було складено саме
31.07.2013 року у робочий час у
адміністративному приміщенні.
Відомості щодо видачі наказу № 145/к від
24.07.2013 року по ДП «Великобичківське
ЛМГ» про відкликання з відпустки
помічника лісничого
Кобилецько-Полянського лісництва
ОСОБА_7 та інженера з охорони лісу ДП
«Великобичківське ЛМГ» ОСОБА_4 внесені
у книгу наказів, яка ведеться ним, однак
цю книгу він не прошиває, не нумерую та
не посвідчує належним чином, так як
вважає за не потрібне. Накази на
підприємстві готує і оформляє він
особисто. При звільненні ОСОБА_1 із
посади інша робота на підприємстві їй
не пропонувалася, бо не було вакантних
місць. Однак, підтверджує, що після
проведення скорочення посад на
підприємстві у кількості 7 чоловік,
було прийнято на роботу 5 осіб. На
запитання ОСОБА_1 чи не дублюється її
посада інженера п мисливству, туризму
та рекреації 1-ї категорії, відповів, що
не дублюється, а на запитання чи
ознайомлювалися ОСОБА_4 та ОСОБА_8 із
наказом про скорочення посад та актом
про відмову від підпису ОСОБА_1 із даним
наказом, сказав, що мисливський відділ
є великим відділом, акт складався у
присутності підписантів, а чи
ознайомлювалися вони з ним відповісти
не може.

Свідок ОСОБА_4, який був допитаний в
ході судового розгляду справи, пояснив
суду. Він, працює у Державному
підприємстві «Великобичківське ЛМГ»
на посаді інженера з охорони лісу. По
цій справі може показати суду, що у його
присутності та присутності ОСОБА_8
юрисконсульт Микитенко І.В.
запропонував ОСОБА_1 підписати акт про
ознайомлення з наказом про скорочення
її посади на підприємстві. Все це
дійство проходило в одному кабінеті.
Він був відкликаний із відпустки і десь
один тиждень був на роботі, в тому
числі, був відкликаний 31.07.2013 р. За час,
який був відкликаний із відпустки,
отримав заробітну плату і може дістати
відгули на його вибір. Микитенко його
спеціально до кабінету для засвідчення
підпису про відмову ОСОБА_1
ознайомитися із наказом не запрошував,
він йшов по коридору. На запитання
представника позивача ОСОБА_2 щодо
уточнення часу його відкликання з
відпустки, в тому числі, 31.07.2013 року,
точної відповіді не надав, пояснивши,
що його дуже часто відкликають із
відпусток, тому точно не пам'ятає.

Свідок, ОСОБА_8, який був допитаний в
ході судового розгляду справи, пояснив
суду наступне. Працює у Державному
підприємстві «Великобичківське ЛМГ»
на посаді системного адміністратора. В
той день знаходився на робочому місці,
в кабінеті мисливського відділу разом
із ОСОБА_1.В кабінет зайшов Микитенко
І.В. разом із ОСОБА_4, після чого
Микитенко І.В. зачитав наказ про
скорочення ОСОБА_1 Акт про відмову
ОСОБА_1 у ознайомленні під розпис із
наказом про скорочення посад при ньому
не складався.

Свідок, ОСОБА_5, який був допитаний в
ході судового розгляду справи, пояснив
суду. Він, працює у Державному
підприємстві «Великобичківське ЛМГ»
директором підприємства. Про
матеріали, які є у справі, йому відомо,
більше нічого сказати не може. Щодо
видачі наказу № 156 від 31.07.2013 року про
скорочення посад на підприємстві на
підставі листа ЗОУЛМГ № 05-15/1040 від
22.07.2013 року щодо оптимізації працюючих
за рахунок зменшення чисельності
працівників, який є не підписаний
відповідальною особою та завізовано
ним, пояснив, що для підприємства це
являється офіційним документом,
звільнено осіб згідно Додатку до листа.
31.07.2013 року був на робочому місці, не був
ні на лікарняному, ні у відпустці, однак
чому наказ № 156 від 31.07.2013 року не було
підписано ним, а його заступником,
пояснити не може, однак, якщо його
потрібно підписати, то він може це
зробити тут, у судовому засіданні. Щодо
наявності двох наказів за №№ 145/к від
24.07.2013 року по ДП «Великобичківське
ЛМГ» про відкликання з відпустки
інженера з охорони лісу ДП
«Великобичківське ЛМГ» ОСОБА_4, як
самостійного наказу та спільний наказ
про відкликання з відпустки помічника
лісничого Кобилецько-Полянського
лісництва ОСОБА_7 та інженера з охорони
лісу ДП «Великобичківське ЛМГ» ОСОБА_4,
пояснив, що обидва накази дійсні, їх
готував Микитенко І.В., а підписував
він. Чому таких наказів два і чому вони
різняться за текстом - пояснити не може.

Свідок, ОСОБА_11., який був допитаний в
ході судового розгляду справи, пояснив
суду. Він, являється майстром лісу ДП
«Великобичківське ЛМГ». На
підприємстві були перевірки і ОСОБА_4
на всіх перевірках був присутнім. Ці
перевірки провадилися у лісі у
Кобилецькополянському лісництві.
ОСОБА_4 був кожного дня на перевірках,
які провадилися у
Кобилецькополянському лісництві,
зранку до ночі, тобто, з 8 год. по 17 год.
Точно сказати, коли ці перевірки
провадилися, не може, бо то було давно і
він не пам'ятає, а він табель виходу на
роботу не веде.

Свідок, ОСОБА_12., який був допитаний в
ході судового розгляду справи, пояснив
суду наступне. ОСОБА_4 приймав участь у
всіх перевірках, був на робочому місці.
Чи був ОСОБА_4 31.07.2013 року на перевірці,
точно сказати не може, однак здається,
що був. Після закінчення перевірки всі
члени комісії направлялися на
лісництво, а коли це точно по часу було
не пам'ятає, могло бути і в робочий час,
і у позаробочий. Точно ствердити, що
саме в період 31.07.2013 року у ДП
«Великобичківське ЛМГ» провадилася
перевірка, сказати не може.

Заслухавши пояснення сторін, свідків,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступного висновку.

Судом достовірно встановлено, що
ОСОБА_1, працювала у Державному
підприємстві «Великобичківське
лісомисливське підприємство» на
посаді інженера по мисливству, туризму
та рекреації 1-ї категорії з 27.09.2010 року.

Відповідно до наказу № 156 від 31.07.2013
року Державного підприємства
«Великобичківське лісомисливське
господарство» «Про скорочення посад на
підприємстві», згідно листа ЗОУЛМГ №
05-15/1040 від 22.07.2013 року про надання
пропозиції про скорочення посад на
підприємстві за погодженням профкому
підприємства скорочено із 01.10.2013 року
наступні посади на підприємстві:
інженер по мисливству, туризму та
рекреації 1-ї категорії;

31.07.2013 року юрисконсультом Державного
підприємства «Великобичківське
лісомисливське господарство»
Микитенко І.В. у присутності інженера з
охорони лісу Державного підприємства
«Великобичківське лісомисливське
господарство» ОСОБА_4 та системного
адміністратора Державного
підприємства «Великобичківське
лісомисливське господарство» ОСОБА_8
складено акт про те, що інженер по
мисливству, туризму та рекреації 1-ї
категорії ОСОБА_1 у їх присутності
відмовилася ознайомлюватися під
розпис із наказом № 156 від 31.07.2013 року
«Про скорочення посад на
підприємстві». Даний наказ підписано
усіма особами, зазначеними в акті.

01.10.2013 року по Державному підприємству
«Великобичківське лісомисливське
господарство» було видано наказ № 194/к
про звільнення з роботи ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, інд. № НОМЕР_1, інженера по
мисливству, туризму та рекреації
Державного підприємства
«Великобичківське лісомисливське
господарство» з 01.10.2013 року у зв'язку із
скороченням чисельності працівників
та посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП
України.

У відповідності до пункту 1 статті 40
КЗПП України трудовий договір,
укладений на невизначений строк, а
також строковий трудовий договір до
закінчення строку його чинності можуть
бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом лише у
випадках: 1) змін в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідації, реорганізації, банкрутства
або перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників;

Звільнення з підстав, зазначених у
пунктах 1, 2 і 6 цієї статті,
допускається, якщо неможливо перевести
працівника, за його згодою, на іншу
роботу.

Згідно із статтею 49-2 КЗпПУ про наступне
вивільнення працівників персонально
попереджають не пізніше ніж за два
місяці. При вивільненні працівників у
випадках змін в організації
виробництва і праці враховується
переважне право на залишення на роботі,
передбачене законодавством. Одночасно
з попередженням про звільнення у
зв'язку із змінами в організації
виробництва і праці власник або
уповноважений ним орган пропонує
працівникові іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації.
При відсутності роботи за відповідною
професією чи спеціальністю, а також у
разі відмови працівника від
переведення на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації
працівник, за своїм розсудом,
звертається за допомогою до державної
служби зайнятості або
працевлаштовується самостійно.
Водночас власник або уповноважений ним
орган доводить до відома державної
служби зайнятості про наступне
вивільнення працівника із зазначенням
його професії, спеціальності,
кваліфікації та розміру оплати праці.
Державна служба зайнятості пропонує
працівникові роботу в тій же чи іншій
місцевості за його професією,
спеціальністю, кваліфікацією, а при її
відсутності - здійснює підбір іншої
роботи з урахуванням індивідуальних
побажань і суспільних потреб. При
необхідності працівника може бути
направлено, за його згодою, на навчання
новій професії (спеціальності) з
наступним наданням йому роботи.

Переважне право на залишення на роботі
при вивільненні працівників у зв'язку
із змінами в організації виробництва і
праці, відповідно до статті 42 КЗпПУ, при
скороченні чисельності чи штату
працівників у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
переважне право на залишення на роботі
надається працівникам з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці
і кваліфікації перевага в залишенні на
роботі надається: сімейним - при
наявності двох і більше утриманців;
особам, в сім'ї яких немає інших
працівників з самостійним заробітком;
працівникам з тривалим безперервним
стажем роботи на даному підприємстві, в
установі, організації; працівникам, які
навчаються у вищих і середніх
спеціальних учбових закладах без
відриву від виробництва; учасникам
бойових дій, інвалідам війни та особам,
на яких поширюється чинність Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту";
авторам винаходів, корисних моделей,
промислових зразків і
раціоналізаторських пропозицій;
працівникам, які дістали на цьому
підприємстві, в установі, організації
трудове каліцтво або професійне
захворювання; особам з числа
депортованих з України, протягом п'яти
років з часу повернення на постійне
місце проживання до України;
працівникам з числа колишніх
військовослужбовців строкової служби
та осіб, які проходили альтернативну
(невійськову) службу, - протягом двох
років з дня звільнення їх зі служби.

Перевага в залишенні на роботі може
надаватися й іншим категоріям
працівників, якщо це передбачено
законодавством України.

Відповідно до статті 43 КЗпПУ
розірвання трудового договору з
підстав, передбачених пунктами 1 (крім
випадку ліквідації підприємства,
установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і
пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу,
може бути проведено лише за
попередньою згодою виборного органу
(профспілкового представника),
первинної профспілкової організації,
членом якої є працівник.

У відповідності до п.19 постанови
Пленуму Верховного Суду України N 9 від
06.11.1992 р. Про практику розгляду судами
трудових спорів ( Із змінами, внесеними
згідно з Постановами Пленуму
Верховного Суду України), розглядаючи
трудові спори, пов'язані зі
звільненням за п.1 ст.40 КЗПП,
суди зобов'язані з'ясувати, чи
дійсно у відповідача мали місце зміни
в організації виробництва і праці,
зокрема, ліквідація,
реорганізація або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників,
чи додержано власником або
уповноваженим ним органом норм
законодавства, що регулюють
вивільнення працівника, які є докази
щодо змін в організації виробництва і
праці, про те, що працівник відмовився
від переведення на іншу роботу або
що власник або уповноважений ним
орган не мав можливості перевести
працівника з його згоди на іншу роботу
на тому ж підприємстві, в установі,
організації, чи не користувався
вивільнюваний працівник переважним
правом на залишення на роботі та чи
попереджувався він за 2 місяці про
наступне вивільнення.

Як вбачається із наказу Державного
підприємства «Великобичківське ЛМГ» №
156 від 31.07.201 3 року «Про скорочення посад
на підприємстві», останній винесений
директором підприємства на підстав
листа ЗОУЛМГ № 05-15/1040, згідно якого
Закарпатське обласне управління
лісового та мисливського господарства
проаналізувало штатні розписи
підвідомчих підприємств на предмет
оптимізації працюючих за рахунок
зменшення чисельності працівників
шляхом об'єднання посад, що мають
споріднені організаційно розпорядчі
функції та надало пропозиції по
скороченню згідно додатку 1.

Згідно цього Додатку під скорочення
пропонувалася посада інженера по
мисливству, туризму та рекреації 1-ї
категорії.

Однак, як встановлено судом під час
огляду в судовому засіданні оригіналу
зазначеного листа, такий не є
підписаним начальником управління
Фізик І.В., додаток також не є
підписаним, отже цей документ не має
юридичної сили. Натомість позивачкою
було надано такий же лист із таким же
текстом, реквізитами, однак із іншим
додатком, де посади інженера по
мисливству, туризму та рекреації 1-ї
категорії, яка б підпадала під
скорочення, зазначено не було.

З урахуванням наведеного суд, в силу
положень статей 58-59 ЦПК України, визнає
такі докази неналежними та
недопустимими, не приймаючи їх до уваги
як докази при вирішенні справи.

Судом встановлено, що посада інженера
по мисливству, туризму та рекреації 1-ї
категорії, являється самостійною
посадою в штатно-посадовому розписі ДП
«Великобичківське ЛМГ», вона не
дублюється та не носить споріднених
організаційно-розпорядчих функцій із
іншими посадами штатно-посадового
розпису підприємства.

Суд критично оцінює лист ЗОУЛМГ №
05-15/1040 від 22.07.2013 року, виконавцем якого
являвся Зубач, де замість підпису
начальника управління проставлений
підпис, згідно показів представника
відповідача, заступника начальника
управління по виробництву п. Кий В.В..

Суд вважає, що такий підпис
проставлений іншою посадовою особою,
не начальником управління, як
зазначено у листі, без належних на те
повноважень, крім того, перший лист без
підпису було додано суду як доказ -
17.12.2013 року, а інший лист за підписом
заступника начальника - 27.12.2913 року, у
зв'язку із чим суд констатує, що даний
лист підписано посадовою особою ЗОУЛМГ
не 22.07.2013 року, як зазначено у
реквізитах цього листа, а набагато
пізніше.

Крім того, суд зазначає, що наказ № 156
від 31.07.2013 року «Про скорочення посад на
підприємстві» підписано не виконуючим
обов'язки директора ОСОБА_5, а іншою
особою. Дані обставини підтвердив у
судовому засіданні як свідок сам в.о.
директора ОСОБА_5 та юрисконсульт
Микитенко І.В.

Згідно посадової інструкції головного
лісничого (т. 1 , а.с. 86-87) підриємства,
Який являється першим заступником
директора держлісгоспу. У разі
відсутності директора (відпустка,
хвороба, ін..) виконує його обов'язки, з
усіма відповідними повноваженнями,
правами та обов"язками.

В судовому засіданні в.о. директора ДП
«Великобичківське ЛМГ» ОСОБА_5
підтвердив, що 31.07.2013 року, в день, коли
було підписано наказ про скорочення
посад на підприємстві, він перебував на
робочому місці, однак чому наказ
підписано не ним,точно пояснити не
може, а якщо потрібно він його підпише у
судовому засіданні.

Суд критично відноситься до пояснень
представника відповідача Микитенка
І.В., свідків - Микитенка І.В., ОСОБА_4,
ОСОБА_8 щодо підписання інженером з
охорони лісу ДП «Великобичківське ЛМГ»
ОСОБА_4 31.07.2013 року акту про відмову
інженера по мисливству, туризму та
рекреації 1-ї категорії ОСОБА_1 під
розпис ознайомлюватися із наказом № 156
від 31.07.2013 року «Про скорочення посад на
підприємстві», оскільки вважає про
існування достатніх доказів того, що
інженер з охорони лісу ДП
«Великобичківське ЛМГ» ОСОБА_4 31.07.2013
року перебував у черговій відпустці,
про що свідчать самі покази ОСОБА_4,
табель обліку використання робочого
часу працівниками апарату управління
ДП «Великобичківське ЛМГ» за липень
місяць 2013 року, де у графі 30-31.07.2013 року
зазначені відомості щодо ОСОБА_4,
інженера ЛГВ про перебування його у
відпустці, та відомості щодо
нарахування ОСОБА_4 заробітної плати за
липень місяць 2013 року у кількості 10
днів, що збігається із табелем обліку
використання робочого часу
працівниками апарату управління за
липень місяць 2013 року, де зазначена
така ж кількість відпрацьованих ОСОБА_4
днів у липні місяці 2013 року.

Доказом того, що ОСОБА_4 31.07.2013 року у
робочий час не перебував на території
ДП «Великобичківське ЛМГ» являються
покази свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12, якими
в суді пояснено, що під час перевірок
ОСОБА_4 перебував повний день на
території Кобилецькополянського
лісництва, однак свідок Микитенко І.В.,
який складався акт про відмову віл
ознайомлення під розпис ОСОБА_1 із
наказом про скорочення її посади,
зазначено, що такі дії мали місце у
приміщенні мисливського відділу ДП
«Великобичківське ЛМГ» у робочий час.

Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 заявили, що
вони точно не пам'ятають, коли
відбувалися перевірки на підприємстві,
в яких брав участь ОСОБА_4, скільки було
таких перевірок і чи була одна із них
саме 31.07.2013 року.

Підсумовуючи наведене інженер з
охорони лісу ОСОБА_4 знаходився на
перевірці у Кобилецькополянському
лісництві, отже не міг фізично
підписати 31.07.2013 року як посадова особа
ДП «Великобичківське ЛМГ» акт про
відмову інженера по мисливству,
туризму та рекреації 1-ї категорії
ОСОБА_1 від ознайомлення із наказом № 156
від 31.07.2013 року про скорочення посад на
підприємстві.

Крім того, суд критично відноситься до
наявності двох однакових наказів № 145/к
від 24.07.2013 року по ДП «Великобичківське
ЛМГ» про відкликання з відпустки
помічника лісничого
Кобилецько-Полянського лісництва
ОСОБА_7, відкликання із відпустки
інженера з охорони лісу ДП
«Великобичківське ЛМГ» ОСОБА_4 та
спільного наказу про відкликання з
відпустки помічника лісничого
Кобилецько-Полянського лісництва
ОСОБА_7 та відкликання із відпустки
інженера з охорони лісу ДП
«Великобичківське ЛМГ» ОСОБА_4

Суд критично відноситься до показів
представника відповідача та свідків зі
сторони відповідача про те, що 31.07.2013
року ОСОБА_4 офіційно перебував на
роботі, а отже міг виконувати свої
функціональні обв'язки, в тому числі,
міг підписати акт від 31.07.2013 року.

Про те, що ОСОБА_4 на час складання акту
від 31.07.2013 року про відмову інженера по
мисливству, туризму та рекреації 1-ї
категорії ОСОБА_1 від ознайомлення із
наказом № 156 від 31.07.2013 року про
скорочення посад на підприємстві,
свідчить саме перше пояснення
представника відповідача Микитенка
І.В., згідно якого в судовому засіданні
останній пояснив, що дійсно не знав, що
особа, яка перебуває у відпустці, не
може підписувати певні документи, які
стосуються організаційної роботи
підприємства.

Зважаючи на наведене, суд вважає
достатньо доказів того, що саме 31.07.2013
року, коли згідно реквізитів даного
документа було складено та підписано
акт про відмову інженера по мисливству,
туризму та рекреації 1-ї категорії
ОСОБА_1 від ознайомлення із наказом № 156
від 31.07.2013 року про скорочення посад на
підприємстві, інженер з охорони лісу
ОСОБА_4 перебував у черговій відпустці,
а відомості щодо його відкликання із
відпустки у зв'язку із виробничою
необхідністю не відповідають
дійсності.

У зв'язку із наведеними правовими
нормами та обставинами справи суд
вважає, що змін в організації
виробництва і праці, в тому числі,
скорочення чисельності або штату
працівників на Державному
підприємстві «Великобичківське ЛМГ»
не було, посада інженера по мисливству,
туризму та рекреації 1-ї категорії під
скорочення не підпадала, наказ № 156 від
31.07.2013 року по Державному підприємству
«Великобичківське ЛМГ» є незаконним,
звільнення ОСОБА_1 із займаної посади -
протиправним.

Крім того, суд критично відноситься до
пояснень представника відповідача
щодо відсутності на час звільнення
позивача із займаної посади вакантних
місць у зв'язку із чим працівнику не
було запропоновано роботу на тому ж
підприємстві в іншому місці, оскільки
згідно листа Територіальної інспекції
з питань праці у Закарпатській області
№ 05-13/148 від 24.10.2013 року вбачається, що
при проведенні керівником
підприємства скорочення штату та
звільнення працівників за п.1 ст.40 КЗпПУ
за період з 23.08.2013 року по 01.10.2013 року
було прийнято трьох працівників на
посаду єгеря, приймальника деревини
Лужанського лісництва та водія
легкового автомобіля. При цьому,
керівником підприємства не було
запропоновано зазначені посади
кожному із працівників звільнених за
п.1 ст.40 КЗпПУ, чим було порушено
положення п.1 ст.40, ст.42-1, ст.49-2 КЗпПУ.

Разом з тим, при видачі наказу № 156 від
31.07.2013 року щодо скорочення посад, в.о.
директора ДП «Великобичківське ЛМГ»
ОСОБА_5 не надав доказів про розгляд
переважного права на залишення на
роботі працівників,яких звільнено на
підставі п.1 ст.40 КЗпПУ (скорочення
штату), в тому числі, ОСОБА_1, чим було
порушено положення ст.42 КЗпП України.

Враховуючи наведене, суд констатує, що
акт від 31.07.2013 року про відмову інженера
по мисливству, туризму та рекреації
ОСОБА_1 від ознайомлення під розпис із
наказом № 156 від 31.07.2013 року «Про
скорочення посад на підприємстві» є
недійсним, а отже звільнення ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, інженера по мисливству,
туризму та рекреації ДП
«Великобичківське ЛМГ» у зв'язку із
скороченням чисельності працівників
та посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП
України є незаконним у зв'язку із
порушенням відповідачем положень
частини 2 статті 40, статті 49-2 КЗпП
України.

Відповідно до листа Територіальної
інспекції з питань праці у
Закарпатській області № 05-13/148 від
24.10.2013 року, на виконання пропозиції
Закарпатського обласного управління
лісового та мисливського господарства
за листом від 22.07.2013 року про
оптимізацію працюючих за рахунок
зменшення чисельності працівників,
шляхом об'єднання посад, що мають
споріднені організаційно-розпорядчі
функції, ДП «Великобичківське ЛМГ»
скоротило 7 посад згідно додатку 1, де в
тому числі, вказана посада інженера по
мисливству, туризму та рекреації 1-ї
категорії.

В.о. директора ДП «Великобичківське
ЛМГ» ОСОБА_5 письмово звернувся д
голови профспілкового комітету ДП
«Великобичківське ЛМГ» відповідно д
листа № 277 від 31.05.2013 року з пропозицією
розглянути на засіданні
профспілкового комітету питання щодо
скорочення зазначених у листі посад із
наданням відповідної на це згоди.

Згідно протоколу № 4 від 04.06.2013 року
профспілковий комітет ДП
«Великобичківське ЛМГ» надав згоду на
скорочення 7 посад, в тому числі, посади
інженера по мисливству,ю туризму та
рекреації 1-категорії, але при цьому,
голова профспілкового комітету ОСОБА_4
на засідання профспілкового комітету
осіб, посади яких підпадали під
скорочення, не запросив, засідання
профспілкового комітету відбулося у
відсутності цих осіб, а згоди від
останніх про проведення такого
засідання профспілковим комітетом
отримано не було, що не відповідає
вимогам ст.43 ч.3 КЗпПУ.

При видачі наказу № 156 від 31.07.2013 року
щодо скорочення посад, в.о. директора ДП
«Великобичківське ЛМГ» ОСОБА_5 не надав
доказів про розгляд переважного права
на залишення на роботі
працівників,яких звільнено на підставі
п.1 ст.40 КЗпПУ (скорочення штату), в тому
числі, ОСОБА_1, чим було порушено
положення ст.42 КЗПП України.

Поряд з тим, що при проведенні
керівником підприємства скорочення
штату та звільнення працівників за п.1
ст.40 КЗпПУ за період з 23.08.2013 року по
01.10.2013 року було прийнято трьох
працівників на посаду єгеря,
приймальника деревини Лужанського
лісництва та водія легкового
автомобіля. При цьому, керівником
підприємства не було запропоновано
зазначені посади кожному із
працівників звільнених за п.1 ст.40
КЗпПУ, чим було порушено положення п.1
ст.40, ст.42-1, ст.49-2 КЗпПУ. За допущені
порушення трудового законодавства
керівника підприємства притягнуто до
адміністративної відповідальності та
видано припис про усунення допущених
порушень трудового законодавства.

У відповідності до положень статті 235
КЗПП України у разі звільнення без
законної підстави або незаконного
переведення на іншу роботу працівник
повинен бути поновлений на попередній
роботі органом, який розглядає
трудовий спір. При винесенні рішення
про поновлення на роботі орган, який
розглядає трудовий спір, одночасно
приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу або різниці в
заробітку за час виконання нижче
оплачуваної роботи, але не більш як за
один рік. Якщо заява про поновлення на
роботі розглядається більше одного
року, не з вини працівника, орган, який
розглядає трудовий спір, виносить
рішення про виплату середнього
заробітку за весь час вимушеного
прогулу.

Згідно із положеннями п.32 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 06
листопада 1992 р. № 9 «Про практику
розгляду судами трудових спорів», у
випадках стягнення на користь
працівника середнього заробітку за час
вимушеного прогулу у зв'язку з
незаконним звільненням або
переведенням, відстороненням від
роботи, невиконанням рішення про
поновлення на роботі, затримкою видачі
трудової книжки або розрахунку він
визначається за загальними правилами
обчислення середнього заробітку,
виходячи із заробітку за останні два
календарних місяці роботи.

Нарахування виплат, що обчислюються із
середньої заробітної плати за останні
два місяці роботи, провадяться шляхом
множення середньоденного (годинного)
заробітку на число робочих днів/годин,
а у випадках, передбачених чинним
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком. Середньоденна (годинна)
заробітна плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
днів за цей період (пункти 2,4 Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року
№ 100, з подальшими змінами та
доповненнями).

Відповідно до довідки ДП
«Великобичківське ЛМГ» від 27.11.2013 року
про заробітну плату та інші прибутки за
2013 р., середньоденна заробітна плата
позивачки, яка розрахована, в тому
числі, відповідно до Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 08.02.1995 року за №
100 (з послідуючими змінами та
доповненнями), становить 169,65 (сто
шістдесят дев'ять грн. 65 коп.), яка
вираховується, виходячи із наступного
розрахунку - 6.956 грн. - заробітна
плата/ставка за два останні календарні
місяці роботи у 2013 році/41 день -
відпрацьовані дні у червні-липні 2013
року, вираховує грошову суму, яка
повинна бути стягнути із відповідача
на користь позивачки, як середній
заробіток за весь час вимушеного
прогулу, у сумі - 10.687,95 грн. 95 коп.

З часу звільнення позивачки по день
розгляду справи в суді (01..10.2013 року по
27.12.2013 року), кількість робочих днів, які
позивачка повинна була б відпрацювати,
становлять 63 (шістдесят три) дні, у
зв'язку із чим середній заробіток за
час вимушеного прогулу з дня
звільнення позивачки по день розгляду
справи судом, становить 10.687,95 грн. 95
коп., яка вираховується за формулою: 63
дні х 169,65 грн.

У відповідності до статті 237-1 КЗпПУ
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Порядок
відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Суд погоджується. з тим, що незаконними
діями відповідача в частині звільнення
позивачки із займаної посади останній
було спричинено моральної шкоди, яка
полягає у душевних стражданнях у
зв'язку із її незаконним звільненням,
невизначеності на даний час в частині
її працевлаштування, зміни умов її
проживання. Внаслідок незаконних дій
відповідача позивачкою втрачено
чимало свого вільного часу для
отримання відповідних документів,
виписок, довідок з приводу звільнення з
роботи, підготовки документів для
подання їх до суду тощо, однак, вважає,
що з огляду обставин справи, часу її
розгляду, витрати сил та часу
позивачкою, моральна шкода підлягає до
часткового задоволення у сумі 1.000 грн.,
які слід стягнути із відповідача на її
користь.

Згідно із ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила. Заява
про захист цивільного права або
інтересу має бути прийнята судом до
розгляду незалежно від спливу позовної
давності. Якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту у
відповідності до ч.ч.2,5 ст.267 ЦК України.

У відповідності до ч.2 ст.233 КЗпПУ у разі
порушення законодавства про оплату
праці працівник має право звернутися
до суду з позовом про стягнення
належної йому заробітної плати без
обмеження будь-яким строком.

Згідно із статтею 234 цього ж Кодексу у
разі пропуску з поважних причин
строків, установлених статтею 233 цього
Кодексу, районний, районний у місті,
міський чи міськрайонний суд може
поновити ці строки.

Із матеріалів справи вбачається, що
позивачка 29.10.2013 року отримала ухвалу
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 24.10.2013 року
про відмову у відкритті провадженні в
адміністративній справі № 807/3746/13-а, так
як юрисдикція адміністративних судів
не поширюється на дану категорію справ.
Після цього позивачка звернулася до
Рахівського районного суду
Закарпатської області, як предметного
суду, із відповідним позовом.

Отже, позивачка довідалася саме 29.10.2013
року про порушення свого права та
інтересу, у зв'язку із чим строк
пропущено з поважних причин, дана
позовна заява, як заява про захист
цивільного права та інтересу позивачки
має бути прийнята судом до розгляду
незалежно від спливу позовної
давності, тому строк позовної давності
підлягає поновленню.

У відповідності із положеннями п.1 ч.1
ст.5 Закону України «Про судовий збір»
(із змінами, внесеними згідно із
Законом № 3828-VI від 06.10.2011 р.) позивачка
звільнена від сплати судового збору, як
особа, що заклала позов про стягнення
заробітної плати та поновлення на
роботі, у зв'язку із чим судові витрати
слід стягнути в дохід Держави із
відповідача.

Згідно із положеннями ст. 79, ст.8 ЦПК
України, стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. Отже, до задоволення позовні
вимоги щодо стягнення на користь
відповідачки із позивача судових
витрат, які складаються із витрат на
правову допомогу в розмірі 1500 гривень (
квитанції додаються).

У відповідності до п. ч. 1 ст. 367 ЦПК
України суд допускає негайне виконання
рішень у справах про поновлення на
роботі незаконно звільненого або
переведеного на іншу роботу
працівника.

Зважаючи на всі обставини справи, в
тому числі, матеріали та докази, додані
сторонами в судовому засіданні, суд
вважає за можливе збільшені позовні
вимоги задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 10,59,60,88, 212,223, 367 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Збільшені позовні вимоги ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 строк позовної
давності.

Визнати протиправним та скасувати
наказ Державного підприємства
"Великобичківське лісомисливське
господарство" № 194/к від 01.10.2013 року про
звільнення з роботи ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1, інженера по мисливству,
туризму та рекреації ДП
"Великобичківське ЛМГ" у зв"язку із
скороченням чисельності працівників
та посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП
України.

Визнати протиправним та скасувати
наказ Державного підприємства
"Великобичківське лісомисливське
господарство № 156 від 31.07 2013 року "Про
скорочення посад на підприємстві в
частині скорочення посади інженера по
мисливству, туризму та рекреації 1-ї
категорії та зобовязання головного
економіста вивести із штатного розпису
підприємства із 01.10.2013 року зазначеної
посади у Державному підприємстві
"Великобичківське лісомисливське
господарство"

Визнати недійсним акт від 31.07.2013 року
про відмову інженера по мисливству,
туризму та рекреації ОСОБА_1 від
ознайомлення під розпис із наказом № 156
від 31.07.2013 року "Про скорочення посад на
підприємстві".

Поновити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканку
АДРЕСА_1 на посаді інженера по
мисливству, туризму та рекреації 1-ї
категорії у Державному підприємстві
"Великобичківське лісомисливське
господарство".

Стягнути із Державного підприємтва
"Великобичківське лісомисливське
господарство" на користь ОСОБА_1
середній заробіток за час вимушеного
прогулу в сумі 10 тисяч 687 гривень 95
копійок.

Стягнути із Державного підприємтва
"Великобичківське лісомисливське
господарство" на користь ОСОБА_1
моральну шкоду в сумі 1 (одна) тисяча
гривень.

Стягнути із Державного підприємтва
"Великобичківське лісомисливське
господарство" на користь ОСОБА_1
понесені нею судові витрати в сумі 1500
(одна тисяча п"ятсот) гривень.

Стягнути із Державного підприємтва
"Великобичківське лісомисливське
господарство" в спеціальний фонд
Державного бюджету України в особі
Рахівського районного суду
Закарпатської області 229 гривень 40
копійок судового збору № доходного
рахунку 0211, код класифікації
доходів бюджету 22030001.

Допустити негайне виконання рішення в
частині поновлення на роботі.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Закарпатської області через
Рахівський районний суд. Апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:
Марусяк М.О.