АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/7520/13 Справа: № 642/3132/13-ц Категорія: «позадоговірні зобов'язання» Головуючий 1 інстанції: Гримайло А.М. Доповідач: Малінська С.М.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2013 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

Головуючого судді - Малінської С.М.,

Суддів - Швецової Л.А.,

Тичкової О.Ю.,

при секретарі - Лотох І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, у зв'язку із втратою годувальника,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з названим позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 13 квітня 2006 року ОСОБА_3, керуючи автомобілем «Форд-Транзіт», державний номер НОМЕР_1 порушив вимоги п.п.1.5, 12.3 Правил дорожнього руху України, в результаті чого батьку позивача були спричинені тяжкі тілесні ушкодження. Від отриманих травм ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер в лікарні. На той час (у 2006 році) позивач був студентом третього курсу денного відділення Харківської державної академії дизайну та мистецтва на контрактній формі навчання та самостійного заробітку не мав. Вартість його навчання складала 3800 грн. на рік або 1900 грн. за семестр. В добровільному порядку ОСОБА_4 надавав позивачу матеріальну допомогу в розмірі 500 грн. щомісячно та зобов'язався її надавати по липень 2010 року, тобто до закінчення навчання. Крім того, його батько щорічно оплачував 1900 грн. за навчання, строк якого закінчувався в липні 2010 року. У зв'язку з цим, ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь матеріальний збиток у сумі 56410 грн. 70 коп. та у відшкодування моральної шкоди в сумі 96100 грн. з урахуванням індексу інфляції.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди - 20000 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення змінити та стягнути з відповідача на його користь матеріальні збитки у розмірі 56410 грн. 70 коп., а також у відшкодування моральної шкоди - 96100 грн.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Постановляючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що смертю батька позивача, яка настала від травм, отриманих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_2 завдано моральної шкоди, яку відповідач, як володілець джерела підвищеної небезпеки в силу ст. ст. 1187, 1188 ЦК України зобов'язаний відшкодувати незалежно від його вини у розмірі 20000 грн.

Судова колегія погоджується із вказаним висновком суду з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 13 квітня 2006 року сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої ОСОБА_5 - батьку позивача, були спричинені тяжкі тілесні ушкодження та від отриманих внаслідок цього травм ІНФОРМАЦІЯ_1 він помер у лікарні. Винним у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України встановлено відповідача ОСОБА_3, але кримінальну справу щодо нього закрито постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2013 року (а.с.15) на підставі ЗУ «Про амністію» від 19.04.2007р.

За правилами ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утримання або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується дитині до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).

За правилами ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у справі, виникає спір.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Позивачем ОСОБА_2 не надано суду доказів на підтвердження того, що він знаходився на утриманні свого батька та, що відповідно до ст.199 СК України останній сплачував аліменти у зв'язку з навчанням.

Більш того, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_4 тривалий час не працював, знаходився на обліку в центрі зайнятості, інших джерел прибутку не мав.

У зв'язку з викладеним, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність доводів позивача про стягнення матеріальної шкоди з ОСОБА_3, оскільки такі вимоги ним не доведені.

Рішення судом першої інстанції в частини відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальних збитків постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування судова колегія не вбачає.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 317 ЦПК України судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -