АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 538/1891/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/4256/2013 Головуючий у 1-й інстанції Савинський Г.Б.
Доповідач Кузнєцова О. Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2013 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого - судді: Кузнєцової О.Ю.,

суддів: Хіль Л.М.. Чічіля В.А.,

за участю секретаря Самойлової М.Д.

за участю відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3

розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним, -

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 29 жовтня 2013 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що в квітні 2013 року між нею та ОСОБА_2, укладено договори дарування житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки, 0.0400 га за цією ж адресою, під впливом обману. Тому просила визнати договори дарування вищевказаного будинку та земельної ділянки недійсними з підстав, передбачених ч.1 ст. 230 ЦК України.

Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 29 жовтня 2013 року позовні вимоги задоволено повністю.

Визнано недійсним від часу його укладення договір дарування від 10.04.2013 року, укладений у м. Червонозаводське Лохвицького району Полтавської області між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, згідно з яким було безоплатно передано у власність обдарованому житловий будинок приватного житлового фонду з допоміжними господарчими побудовами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який розташований на земельній ділянці розміром 0,0400 га.

Визнано недійсним від часу його укладення договір дарування від 10.04.2013 року, укладений у м. Червонозаводське Лохвицького району Полтавської області між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, згідно з яким було безоплатно передано у власність обдарованому земельну ділянку розміром 0,0400 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В апеляційному порядку рішення оскаржив ОСОБА_2 Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування всіх обставин справи, що мають суттєве значення для справи просить рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 29 жовтня 2013 року скасувати та ухвали нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Вважає, що в ході судового розгляду жодних підстав для розірвання обох договорів на вимогу дарувальника здобуто не було. Крім того, зазначає, що суд самостійно змінив підставу позову.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з позовної заяви ОСОБА_4, вона звернулася до суду з позовом про визнання договору дарування житлового будинку та договору дарування земельної ділянки, укладених між нею та ОСОБА_2 недійсними. Підставою визнання вказаних договорів недійсними позивачка вказала те, що відповідач ввів її в оману внаслідок чого вона вважала, що обдарований стане власником будинку та земельної ділянки лише після її смерті. За таких обставин позивачка ОСОБА_4 просила визнати договір дарування недійсним, оскільки правочин вчинений під впливом обману ( ч. 1 ст. 230 ЦК України).

Згідно ч.2 ст. 31 ЦПК України позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнавати позов повністю чи частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов.

З матеріалів справи не вбачається, що позивачка, звернулася до суду з письмовою заявою та змінила свої позовні вимоги чи підставу цих позовних вимог.

Суд першої інстанції в порушення вимог ст.. 11 ЦПК України, розглядаючи позовні вимоги самостійно змінив їх підставу, ухвалив рішення про їх задоволення, посилаючись на те, що позивачка помилялася укладаючи договір дарування, оскільки не усвідомлювала всіх наслідків укладення договору дарування, а тому цей правочин визнаний недійсним, як такий, що вчинений під впливом помилки ( ст. 229 ч. 1 ЦК України).

При цьому, судом першої інстанції зовсім не вирішувалося питання щодо обґрунтованості позовних вимог в частині визнання спірних договорів дарування недійсним відповідно до ст. 230 ЦК України внаслідок заведення відповідачем ОСОБА_2 в оману позивача ОСОБА_4

Відповідно ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним

Як вбачається з матеріалів справи, 10 квітня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір дарування належного ОСОБА_4 житлового будинку з допоміжними господарчими побудовами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ( а. с. 4-5).

Крім того, 10 квітня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір дарування земельної ділянки площею 0,0400 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 ( а. с. 55).

Зі змісту вказаних договорів дарування вбачається, що при їх укладенні сторони попередньо були ознайомлені з вимогами чинного законодавства щодо недійсності угод, обізнані із загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину, згідно із вільним волевиявленням, котре відповідає внутрішній волі учасників цього правочину, маючи на меті реальне настання правових наслідків.

Доводи позивачки ОСОБА_4 про те, що вона вважала, що право власності на будинок і землю перейдуть до обдарованого після її смерті спростовується п. 4.1 договору дарування житлового будинку та п. 5.2 договору дарування земля, які передбачають, що право власності у обдарованого виникає з моменту прийняття будинку і землі в дар.

Відповідно до положень Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, яка діяла на час укладення оспорюваних угод, перед підписанням документа нотаріус зобов'язаний забезпечити ознайомлення зі змістом документа сторін (учасників), роз'яснити зміст угод, що посвідчуються і перевірити, чи відповідає зміст угод, що посвідчуються, вимогам закону та дійсним намірам сторін. Нотаріус зобов'язаний прочитати текст документу у випадку, якщо громадянин, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії, є неписьменним або сліпим. З тексту договорів на а.с.5, 56 вбачається, що договори дарування нотаріально посвідчені, підписані обома сторонами у присутності нотаріуса.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 постанови № 9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

За результатами перегляду справи в апеляційному порядку, колегія суддів приходить до висновку, що позивачкою ОСОБА_4 всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України не надано доказів на підтвердження своїх позовних вимог про визнання договору дарування недійсним внаслідок обману.

Крім того, договір дарування є одностороннім правочином, а тому норми статті 230 ЦК України до нього не застосовуються.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним з підстав ч. 1 ст. 230 ЦК України слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 29 жовтня 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя : О.Ю. Кузнєцова

Судді: Л.М. Хіль

В.А. Чічіль