справа № 208/9108/13-ц
№ провадження 2/208/2767/13
РІШЕННЯ

Іменем
України

18 грудня 2013 р.
м. Дніпродзержинськ

Заводський районний суд м.
Дніпродзержинська, Дніпропетровської
області у складі: головуючого, судді
Ізотова В. М., при секретарі Кушта І. О.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпродзержинську
цивільну справу за позовом Приватного
підприємства «Світлана-2000» до ОСОБА_1,
Дніпродзержинської міської ради, третя
особа Реєстраційна служба
Дніпродзержинського міського
управління юстиції про визнання права
власності та витребування майна з
чужого незаконного володіння,

встановив:

15.11.2013 року позивач звернувся з
зазначеним позовом в якому посилається
на те, що в період 2007-2008 років, ПП
«Світлана-2000» здійснило будівництво
об'єкта нерухомого майна, а саме
комплексу торгівельних павільйонів
(літ.А-3), загальною площею 240,8 м.кв. за
адресою: АДРЕСА_1.

Будівництво виконано підприємством у
встановленому законом порядку, з
оформленням всіх необхідних для цього
документів, та на підставі дозволу на
виконання будівельних робіт № 61 від
16.07.2007 р.

Станом на 2013 рік у відповідності до
виготовленого технічного паспорту на
об'єкт нерухомого майна - комплекс
торговельних павільйонів (літ.А-3),
загальною площею 240,8 м.кв. за адресою:
АДРЕСА_1, - об'єкт будівництва готовий
на 100 %.

02.04.2008 року між ПП «Світлана-2000» та
Відповідачкою, ОСОБА_1, було в довільній
письмовій формі складено та підписано
договір купівлі-продажу комплексу
торговельних павільйонів (літ.А-3),
загальною площею 240,8 м.кв. за адресою:
АДРЕСА_1, який в подальшому сторони мали
намір посвідчити нотаріально. Проте
внаслідок того, що нотаріальне
посвідчення останнього не відбулось,
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом
про визнання дійсним цього договору
купівлі-продажу нерухомого майна та
визнання за нею права власності на
зазначене у договорі нерухомого майна.

23.04.2008 року, Заводським районним судом
м. Дніпродзержинська було розглянуто
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПП
«Світлана-2000» () про
визнання права власності на комплекс
торгових павільйонів, які розташовані
за адресою: АДРЕСА_1.

За результатами розгляду, по справі за
позовом ОСОБА_1 - було постановлене
судове рішення, яким задоволено
позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі,
та визнано договір купівлі-продажу
дійсним, і визнано право власності
ОСОБА_1 на спірне нерухоме майно.

На підставі рішення Заводського
районного суду від 23.04.2008 року, в
Єдиному державному реєстрі прав
власності на нерухоме майно, зроблено
відповідний реєстраційний запис №
23253926 про реєстрацію права власності
ОСОБА_1, на комплекс торговельних
павільйонів (літ.А-3), загальною площею
240,8 м.кв. за адресою: АДРЕСА_1, що
вбачається з витягу долученого до
матеріалів справи.

16.10.2012 року, за наслідками перегляду
рішення Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська від 23.04.2008 року, в
порядку апеляційного провадження,
останнє було скасоване, та судом
апеляційної інстанції постановлене
нове рішення в цивільній справі за
позовом ОСОБА_1 до ПП «Світлана-2000» про
визнання договору купівлі-продажу
нерухомого майна від 02.04.2008 року
дійсним, та визнання права власності на
комплекс торгових павільйонів, які
розташовані за адресою: АДРЕСА_1 - яким
вирішено відмовити ОСОБА_1 в
задоволенні позовних вимог до ПП
«Світлана-2000», треті особи Обласне
комунальне підприємство
«Дніпродзержинське бюро технічної
інвентаризації», Дніпродзержинське
регіональне відділення інспекції
державного архітектурно будівельного
контролю в Дніпропетровській області
в повному обсязі.

Таким чином фактично підстави з яких
було зареєстровано право власності
ОСОБА_1 , а саме договір купівлі-продажу
майна, відпали, й відповідно їх не
можна вважати законними та дійсними,
оскільки не відповідають вимогам
закону. А договір купівлі-продажу
нерухомого майна від 02.04.2008 року, між
ОСОБА_1 та ПП «Світлана-2000», який був
предметом судового розгляду в справі
№ 2-1563-08 фактично - є нікчемним
правочином.

Позивачка в судове засідання не
з'явилася надавши суду заяву в якій
просила позов задовольнити, та
провести судовий розгляд за її
відсутності.

Представник відповідача:
Дніпродзержинської міської ради та
представник третьої особи:
Реєстраційна служба
Дніпродзержинського міського
управління юстиції у судове засідання
не з'явилися, надавши суду письмові
пояснення в яких просили провести
розгляд справи за їх відсутності,
зазначивши, що спір про визнання права
власності просять вирішити згідно
вимог чинного законодавства.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає,
що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що ПП «Світлана-2000»
протягом 2007-2008 року у встановленому
законом порядку з оформленням
необхідної дозвільної документації, в
т.ч. на підставі дозволу на виконання
будівельних робіт № 61 від 16.07.2007 року,
здійснило будівництво комплексу
торговельних павільйонів (літ.А-3),
загальною площею 240,8 м.кв. за адресою:
АДРЕСА_1.

Станом на 19.08.2013 року готовність об'єкта
100 %, що підтверджується копією
технічного паспорту на об'єкт
нерухомого майна, виготовленого 19.08.2013
року, наявного в матеріалах справи (а.с.
38-43).

Встановлено, що 02.04.2008 року між ПП
«Світлана-2000» та ОСОБА_1, було в
довільній письмовій формі складено
договір купівлі-продажу комплексу
торговельних павільйонів (літ.А-3),
загальною площею 240,8 м.кв. за адресою:
АДРЕСА_1, який за домовленістю сторін,
та у відповідності до чинного
законодавства підлягав нотаріальному
посвідченню.

В подальшому даний договір
купівлі-продажу нерухомого майна від
02.04.2008 року, був предметом судового
розгляду в справі №2-1563-08 за позовом
ОСОБА_1, до ПП «Світлана-2000» ( ), треті особи Обласне комунальне
підприємство «Дніпродзержинське бюро
технічної інвентаризації»,
Дніпродзержинське регіональне
відділення інспекції державного
архітектурно будівельного контролю в
Дніпропетровській області.

За наслідками розгляду цивільної
справи № 2-1563-08 за позовом ОСОБА_1, до ПП
«Світлана-2000», треті особи Обласне
комунальне підприємство
«Дніпродзержинське бюро технічної
інвентаризації», Дніпродзержинське
регіональне відділення інспекції
державного архітектурно будівельного
контролю в Дніпропетровській області
про визнання дійсним договору
купівлі-продажу нерухомого майна від
02.04.2008 року, та визнання права власності
- Заводським районним судом м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області 23.04.2008 року було постановлене
судове рішення, яким позовні вимоги
задоволено в повному обсязі, та визнано
договір купівлі-продажу дійсним, і
визнано право власності ОСОБА_1 на
комплекс торговельних павільйонів
(літ.А-3), загальною площею 240,8 м.кв. за
адресою: АДРЕСА_1.

На цій підставі за ОСОБА_1 було
зареєстровано право власності на
комплекс торговельних павільйонів
(літ.А-3), загальною площею 240,8 м.кв. за
адресою: АДРЕСА_1, про що внесено
відповідний реєстраційний запис до
єдиного реєстру прав власності на
нерухоме майно №23253926, і це
підтверджується копією витягу з
Єдиного реєстру прав власності на
нерухоме майно наявного в матеріалах
справи.

Також встановлено що 16.10.2012 року,
внаслідок перегляду Апеляційним судом
Дніпропетровської області по справі
№22-ц/490/10007/12, рішення Заводського
районного суду м. Дніпродзержинська
від 23.04.2008 року - було скасоване. Та
судом апеляційної інстанції
постановлене нове рішення по справі,
яким вирішено відмовити ОСОБА_1 в
задоволенні позовних вимог до
Приватного підприємства «Світлана-2000»,
треті особи Обласне комунальне
підприємство «Дніпродзержинське бюро
технічної інвентаризації»,
Дніпродзержинське регіональне
відділення інспекції державного
архітектурно будівельного контролю в
Дніпропетровській області в повному
обсязі (а.с. 34-36).

Правовідносини, які виникли між
сторонами урегульовані нормами
Цивільного кодексу України та умовами
укладеного між сторонами договору.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право
власності набувається на підставах,
що не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Згідно ст. 331 ЦК України, право на нову
річ, яка виготовлена (створена) особою,
набувається нею, якщо інше не
встановлено договором або законом.

До завершення будівництва (створення
майна) особа вважається власником
матеріалів, обладнання тощо, які були
використані в процесі цього
будівництва (створення майна). Проте у
разі необхідності зазначена особа,
може укласти договір щодо об'єкта
незавершеного будівництва, право
власності на який реєструється
органом, що здійснює державну
реєстрацію прав на нерухоме майно на
підставі документів, що підтверджують
право власності або користування
земельною ділянкою для створення
об'єкта нерухомого майна, дозволу на
виконання будівельних робіт, а також
документів, що містять опис об'єкта
незавершеного будівництва.

Таким чином суд приходить до висновку,
про наявність прав й інтересів
Приватного підприємства «Світлана-2000»,
що підлягають захисту в судовому
порядку, з огляду на те, що ОСОБА_1,
своїми діями фактично позбавляє
Приватне підприємство «Світлана-2000»,
яке здійснило будівництво (створення)
майна, можливості здійснювати свої
правомочності по відношенню до цього
нерухомого майна.

Згідно до ст. 15 ЦК України передбачено,
що кожна сторона має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України
визначено, що кожна особа має право
звернутись до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

У відповідності до ч. 1. ст. 215 ЦК України
визначено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин).

У цьому разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається.

Спеціальною нормою ст. 657 ЦК України, в
редакції від 12.04.2008 року, що діяла на час
виникнення правовідносин між ПП
«Світлана-2000» та ОСОБА_1, за договором
купівлі-продажу від 02.04.2008 року,
передбачалось, що - договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

Аналогічна норма наведена і у ст. 220 ЦК
України, та приписами цієї статті
встановлено, що у разі недодержання
сторонами вимог закону про нотаріальне
посвідчення договору такий договір є
нікчемним.

В роз'ясненнях наданих в Постанові
пленуму Верховного суду України №9 від
06.11.2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», визначено що
- нікчемний правочин - є недійсним
через невідповідність його вимогам
закону, та не потребує визнання його
таким судом.

Вимога про застосування наслідків
недійсності правочину може бути
заявлена як одночасно з вимогою про
визнання оспорюванного правочину
недійсним, так і у вигляді самостійної
вимоги в разі нікчемності правочину.

Якщо позивач посилається на
нікчемність правочину для
обґрунтування іншої заявленої вимоги,
суд не вправі посилатися на
відсутність судового рішення про
встановлення нікчемності правочину, а
повинен дати оцінку таким доводам
позивача.

Окрім того відповідно до роз'яснень
наданих в Постанові пленуму Верховного
суду України №9 від 06.11.2009 року «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» роз'ясненнями, зокрема, не
є укладеними правочини (договори), у
яких відсутні встановлені
законодавством умови, необхідні для їх
укладення (відсутня згода за всіма
істотними умовами договору; не
отримано акцепт стороною, що направила
оферту; не передано майно, якщо
відповідно до законодавства для
вчинення правочину потрібна його
передача тощо).

Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є
вчиненим також правочин у разі
нездійснення його державної
реєстрації, нотаріального посвідчення,
якщо правочин підлягає такій
реєстрації.

Встановивши ці обставини, суд
відмовляє в задоволенні позову про
визнання правочину недійсним, та
наслідки недійсності правочину не
застосовуються до правочину, який не
вчинено.

Аналогічна позиція доведена в Листі
ВСС України з розгляду цивільних і
кримінальних справ N 24-150/0/4-13 від 28.01.2013
р., - «Про практику застосування судами
законодавства під час розгляду
цивільних справ про захист права
власності та інших речових прав» - де
зауважено на тому, що вирішуючи спір
про визнання дійсним правочину, який
підлягає нотаріальному посвідченню, не
всі суди звертали увагу на те, що норма
частини другої статті 220 ЦК не
застосовується щодо правочинів, які
підлягають і нотаріальному
посвідченню, і державній реєстрації,
оскільки момент вчинення таких
правочинів відповідно до статей 210 та 640
ЦК пов'язується з державною
реєстрацією, тому вони не є укладеними,
а отже, не створюють прав та обов'язків
для сторін.

Суд приходить до висновку про
невідповідність вимогам закону
договору купівлі-продажу нерухомого
майна від 02.04.2008 року.

Даний факт встановлений рішенням
Апеляційного суду Дніпропетровської
області в цивільній справі №
22-ц/490/10007/12, і підтверджується доданою
до матеріалів справи копією цього
рішення суду, й відповідно він не
потребує доведення.

Згідно до ст. 61 ЦПК України, обставини,
визнані судом загальновідомими, не
потребують доказування.

Обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Так рішенням Апеляційного суду
Дніпропетровської області в справі №
22-ц/490/10007/12, (абз.1. арк..3 рішення),
встановлено - що договір між ОСОБА_1, та
ПП «Світлана-2000» від 02.04.2008 року, щодо
купівлі продажу нерухомого майна,
комплексу торговельних павільйонів
(літ.А-3), загальною площею 240,8 м.кв. за
адресою: АДРЕСА_1 - не укладений,
оскільки відповідно до роз'яснень
наданих Постановою Пленуму ВСУ №9 від
06.11.2009 року - «…. момент вчинення таких
правочинів відповідно до ст.. 210 й 640 ЦК
України пов'язується з державною
реєстрацією, тому вони не є укладеними
і не створюють прав та обов'язків для
сторін».

У зв'язку з наведеним суд приходить до
висновку що фактично договір
купівлі-продажу нерухомого майна від
02.04.2008 року в силу закону є нікчемним
договором, та окрім того через
невідповідність його основним вимогам
закону щодо його нотаріального
посвідчення та державної реєстрації - є
фактично неукладеним. Та внаслідок
скасування рішення Заводського
районного суду м. Дніпродзержинська,
від 23.04.2008 року, яким було задоволено
позов ОСОБА_1, про визнання дійсним
договору купівлі-продажу нерухомого
майна від 02.04.2008 року, правові підстави
з яких ОСОБА_1 набула майно у власність -
відпали.

У відповідності до ст. 1212 ЦК України -
особа, яка набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно.

Особа зобов'язана повернути майно і
тоді, коли підстава, на якій воно було
набуте, згодом відпала.

Згідно до ч.2. ст.. 1212 - ці положення
застосовуються незалежно від того, чи
безпідставне набуття або збереження
майна було результатом поведінки
набувача майна, потерпілого, інших осіб
чи наслідком події.

Згідно до ч.1. ст. 1213 ЦК України, набувач
зобов'язаний повернути потерпілому
безпідставно набуте майно в натурі.

Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник
має право витребувати своє майно від
особи, яка незаконно, без відповідної
правової підстави заволоділа ним.

Та як визначено абз.5 п.10 Постанови
Пленуму Верховного суду України №9 від
06.11.2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», рішення суду
про задоволення позову про
повернення майна, переданого за
недійсним правочином, чи
витребування майна із чужого
незаконного володіння є підставою для
здійснення державної реєстрації права
власності на майно за власником.

В данім випадку суд встановив, що
нерухоме майно (комплекс торговельних
павільйонів павільйонів (літ.А-3),
загальною площею 240,8 м.кв. за адресою:
АДРЕСА_1) - було створене (збудоване)
Позивачем (ПП «Світлана-2000»), з власних
матеріалів та за власний кошт, на
земельній ділянці відведеній для цієї
мети, та за наявності всіх необхідних
дозвільних документів на будівництво.

Також судом встановлено, що Позивач (ПП
«Світлана-2000») не може в повному обсязі
здійснювати свої правомочності щодо
вказаного майна, в т.ч. не змогло
належним чином оформити введення в
експлуатацію майна та зареєструвати
своє право власності на майно з
незалежних від волі особи підстав.
Зокрема з тих підстав, що майно,
комплекс торговельних павільйонів по
АДРЕСА_1, вибуло у власність іншої
особи, ОСОБА_1, без згоди ПП
«Світлана-2000», та поза волею особи, з
підстав які згодом відпали, а саме
внаслідок скасування Апеляційним
судом Дніпропетровської області
рішення Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська від 23.04.2008 року, яким
було визнано дійсним договір
купівлі-продажу нерухомого майна від
02.04.2008 року, та визнано право власності
ОСОБА_1, на комплекс торговельних
павільйонів.

Право власності на спірне нерухоме
майно фактично було помилково, з
підстав, які згодом відпали ( в т.ч.
через неукладений, не вчинений
правочин), зареєстроване в єдиному
державному реєстрі прав власності на
нерухоме майно, за іншою особою, не
володільцем, а саме ОСОБА_1

Тому суд приходить до висновку, що
цілком правомірною буде вимога
витребування майна з чужого
незаконного володіння та визнання
права власності на спірне нерухоме
майно за ПП «Світлана-2000». Оскільки ПП
«Світлана-2000», було обмежено у
здійсненні своїх прав, та фактично
позбавлено права здійснювати
правомочності власника, через те що
останнє було зареєстроване за ОСОБА_1, з
підстав, які згодом відпали.

Виходячи із загальних засад та
принципів цивільного законодавства,
слід зазначити, що в цим випадку слід
виходити з аналогії права, оскільки
згідно до ст. 318 ЦК України, усі суб'єкти
права власності є рівними перед
законом.

Відповідно ст. 321 ЦК України, право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 392 ЦК України, визначено, що
«Власник майна може пред'явити позов
про визнання його права власності, якщо
це право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності».

Враховуючи наведене, а також, те що
Відповідно до частини 1 статті 182,
частин 1,2 статті 331 Цивільного
кодексу України право власності на
новостворене нерухоме майно виникає у
особи, яка створила це майно - суд
приходить до висновку про задоволення
позовних вимог ПП «Світлана-2000».

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої
сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати.

На підставі всього вищевикладеного, та
керуючись ст.. 15,16, 182, 331, 387, 1212, 1213 ЦК
України, та ст. 10, 60, 61, 213,215, 224, 226 ЦПК
України, Постановою Пленуму
Верховного суду України №9 від 06.11.2009
року «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», суд,

вирішив:

Позовну заяву Приватного підприємства
«Світлана-2000» () до ОСОБА_1,
Дніпродзержинської міської ради, третя
особа Реєстраційна служба
Дніпродзержинського міського
управління юстиції про визнання права
власності та витребування майна з
чужого незаконного володіння,
задовольнити повністю.

Витребувати з чужого незаконного
володіння ОСОБА_1, комплекс
торговельних павільйонів (літ.А-3),
загальною площею 240,8 м.кв. за адресою:
АДРЕСА_1 на користь Приватного
підприємства «Світлана-2000».

Визнати право власності Приватного
підприємства «Світлана-2000» () на комплекс торговельних
павільйонів (літ.А-3), загальною площею
240,8 м.кв. за адресою: АДРЕСА_1, з
подальшою відповідною реєстрацією цих
прав у єдиному державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Приватного підприємства «Світлана-2000»
() судовий збір - 1700,00 (тисяча
сімсот) гривень 00 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмової
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя
Ізотов В. М.