Справа № 212/7463/2012 Провадження №
22-ц/772/164/2013Головуючий в суді першої
інстанції:Іщук Т.П.Категорія:
24Доповідач: Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2013 року
м. Вінниця Колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Вінницької області в
складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Міхасішина І.В., Войтко Ю.Б.

при секретарі Яблонській І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду справу за
апеляційною скаргою позивача
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія
«Бізнесторгінвест»

на заочне рішення Вінницького міського
суду Вінницької області від 03 грудня 2012
року в справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Компанія
«Бізнесторгінвест»до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог -ОСОБА_5 про визнання договору
купівлі-продажу недійсним, -

встановила:

ТОВ «Компанія
«Бізнесторгінвест»звернулося в суд з
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
договору купівлі-продажу недійсним. В
обґрунтування позову посилається на
те, що укладений 2 липня 2009 року та
посвідчений приватним нотаріусом
Вінницького міського нотаріального
округу ОСОБА_6 договір купівлі продажу
6/25 часток торгівельного комплексу та
офісу, розташованого в АДРЕСА_1 є
недійсним, оскільки в момент його
укладення сторонами не було дотримано
вимог статті 658 ЦК України.

Так, ОСОБА_4 як продавець за вказаним
договором, продала нерухоме майно на
підставі рішення Ленінського
районного суду м. Вінниці від 17.10.2008
року у справі №2-7333/08, яке на даний час
скасоване.

Проте на думку позивача нерухоме майно,
що є предметом спірного договору,
належить ТОВ «Компанія
«Бізнесторгінвест», як замовнику
будівельних робіт за договором підряду
№20/09-001, укладеним 20 вересня 2006 року між
зазначеним товариством і ТОВ
«Виробничо-торгівельна фірма
«ДЛД»(генеральний підрядник), та ТОВ
«НБК»(субпідрядник).

Оскільки предметом оскаржуваного
договору є об'єкт власності позивача,
на підставі частини 3 статті 215 ЦК
України ТОВ «Компанія
«Бізнесторгінвест» просило визнати
недійсним договір купівлі-продажу від 2
липня 2009 року, укладений між ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 та посвідчений приватним
нотаріусом Вінницького міського
нотаріального округу ОСОБА_6 та
зареєстрований в реєстрі за №1158.

Ухвалою суду від 27 серпня 2012 року до
участі в даній справі як третю особу,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору залучено ОСОБА_5, яка
згідно з договором купівлі-продажу від
20 серпня 2010 року придбала 19/200 часток
торгівельного комплексу та офісу, що
розташовані в АДРЕСА_1в ОСОБА_3.

Заочним рішенням Вінницького міського
суду Вінницької області від 3 грудня 2012
року у задоволенні позову відмовлено
повністю.

Не погодившись із рішенням позивач ТОВ
«Компанія «Бізнесторгінвест»подало
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на неповне з'ясування судом першої
інстанції обставин справи, порушення
норм матеріального і процесуального
права, просило скасувати рішення і
ухвалити нове про задоволення позовних
вимог в повному обсязі.

Позивач та відповідачі, повідомлені в
установленому порядку про дату, час і
місце судового засідання, до суду не
з'явилися, що відповідно до статті 305
ЦПК України не перешкоджає
апеляційному розглядові справи.

Представник третьої особи ОСОБА_5
-ОСОБА_7 проти вимог апеляційної скарги
заперечує, просить залишити в силі
рішення суду першої інстанції як
законне і обґрунтоване.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника третьої особи,
вивчивши матеріали справи та
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляції та вимог, заявлених у
суді першої інстанції, колегія суддів
прийшла до висновку про відхилення
апеляційної скарги з наступних
підстав.

Згідно з статтею 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Статтею 204 ЦК України встановлена
презумпція правомірності правочину,
відповідно до якої правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Згідно з статтею 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу: зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам; особа, яка
вчиняє правочину, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним; правочин, що
вчиняється батьками (усиновлювачами),
не може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 7 Постанови від 06.11.2009 року
№9 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними»правочин може
бути визнаний недійсним лише з підстав,
визначених законом, та із застосування
наслідків недійсності, передбачених
законом.

Судом встановлено, що 2 липня 2009 року
між ОСОБА_4 (продавець) та ОСОБА_3
(покупець) було укладено договір
купівлі-продажу, відповідно до якого
продавець продав, а покупець -купила 6/25
часток торгівельного комплексу та
офісу, що розташовані в АДРЕСА_1.
Відчужувана частка торгівельного
комплексу та офісу складається з
приміщень в будівлі літ. «А»: підвал,
приміщення з 1-1 по 1-20, площею 277, кв. м.
Зазначений договір посвідчено ОСОБА_6,
приватним нотаріусом Вінницького
міського нотаріального округу та
зареєстрований в реєстрі за №1158.

Оскаржуючи даний правочин позивач ТОВ
«Компанія
«Бізнесторгінвест»стверджував про те,
що при його укладено без дотримання
вимог статті 658 ЦК України та з
порушенням його прав на зазначене
нерухоме майно.

Суд першої інстанції прийшов до
вірного висновку про те, що позивач ТОВ
«Компанія «Бізнесторгінвест»не довів
виникнення у нього права власності на
спірне приміщення
торгівельно-офісного центру, а право
ОСОБА_4 відчужувати дану нерухомість на
момент вчинення договору
купівлі-продажу підтверджувалося
належними правовстановлюючими
документами.

Так, згідно з статтею 658 ЦК України
право продажу товару, крім випадків
примусового продажу та інших випадків,
встановлених законом, належить
власникові товару. Якщо продавець
товару не є його власником, покупець
набуває право власності лише у випадку,
якщо власник не має права вимагати його
повернення.

Право власності на торгівельний
комплекс, який знаходиться у м. Вінниці,
по вул. Воїнів Інтернаціоналістів
визнано за ОСОБА_4 рішенням Ленінського
районного суду м. Вінниці від 17 жовтня
2008 року, справа №2-7333/08.

Відповідно до пункту 9 статті 129
Конституції України, статті 14 ЦПК
України однією із основних засад
судочинства є обов'язковість судових
рішень. Судові рішення, що набрали
законної сили, обов'язкові для всіх
органів державної влади і органів
місцевого самоврядування, підприємств,
установ, організацій, посадових чи
службових осіб та громадян і
підлягають виконанню на всій території
України, а у випадках, встановлених
міжнародними договорами, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, - і за її межами.

Судові рішення, які набрали законної
сили, відповідно до пункту 9 статті 129
Конституції України, статті 14 ЦПК
України, обов'язкові для всіх органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України.

Право власності ОСОБА_4 на дане
приміщення було зареєстроване в
електронному реєстрі прав власності на
нерухоме майно КП «Вінницьке міське
бюро технічної інвентаризації»11.11.2008
року за реєстром №102, що
підтверджувалося відповідним витягом.

Згідно з частиною 1 статті 182, частиною 4
статті 334 ЦК України на момент
укладення оскаржуваного правочину
-договору купівлі-продажу від 2 липня 2009
року ОСОБА_4 була власником вказаного
приміщення торгівельного комплексу та
офісу, а тому відповідно до статті 658 ЦК
України мала право його продажу.

Скасування рішення Ленінського
районного суду м. Вінниці від 17 жовтня
2008 року рішенням апеляційного суду
Вінницької області від 22 лютого 2012
року, а після скасування останнього
-рішенням апеляційного суду Вінницької
області від 22 листопада 2012 року не може
бути підставою для визнання недійсним
правочину, який вчинений відповідно до
закону в період його дії.

Вірним є висновок суду першої
інстанції і про те, що позивач ТОВ
«Компанія «Бізнесторгінвест»не довів
виникнення у нього права власності на
спірний об'єкт нерухомості, а відтак
-права на пред'явлення позову про
визнання недійсним правочину з
відчуження його частини.

При цьому посилання позивача як на
доказ виникнення у нього права
власності на нерухоме майно на договір
від 20.09.2006 року №20/09-001 не можуть бути
прийняті до уваги.

Так, вказаний договір укладений між
юридичними особами: ТОВ
«Виробничо-будівельна фірма
«ДЛД»(генеральний підрядник), ТОВ
«Компанія
«Бізнесторгінвест»(замовник) і ТОВ
«НБК»(субпідрядник). Предметом даного
договору дійсно є будівництво
Торговельно-офісного центру по вулиці
Воїнів-Інтернаціоналістів у місті
Вінниці з інженерними мережами та
благоустроєм земельної ділянки,
відповідно до проектно-кошторисної
документації. Загальна площа забудови
(будівельний об'єм) орієнтовно складає
1200 кв. м.

Згідно з статтею 875 ЦК України за
договором будівельного підряду
підрядник зобов'язується збудувати і
здати у встановлений строк об'єкт або
виконати інші будівельні роботи
відповідно до проектно-кошторисної
документації, а замовник
зобов'язується надати підрядникові
будівельний майданчик (фронт робіт),
передати затверджену
проектно-кошторисну документацію, якщо
цей обов'язок не покладається на
підрядника, прийняти об'єкт або
закінчені будівельні роботи та
оплатити їх.

Відповідно до статті 876 ЦК України
власником об'єкта будівництва або
результату інших будівельних робіт є
замовник, якщо інше не передбачено
договором.

Разом з тим, вищевказаний договір не
було виконано, у зв'язку з чим 17 жовтня
2011 року ТОВ «Компанія
«Бізнесторгінвест»звернулося до
Господарського суду Вінницької
області із позовною заявою до ТОВ
«Виробничо-торгівельна фірма «ДЛД»про
зобов'язання виконання умов договору
будівельного підряду від 20.09.2006 року
№20/09-001 -зобов'язання відповідача
передати документи, необхідні для
оформлення права власності на
торгівельно-офісний центр.

Водночас ТОВ «Компанія
«Бізнесторгінвест»не перебувало і не
перебуває в будь-яких договірних
відносинах із відповідачами по справі,
в нього відсутні не лише
правовстановлюючі документи на
приміщення торгівельно-офісного
центру по АДРЕСА_1, а й документи про
відведення замовнику земельної
ділянки під його будівництво.

По суті ТОВ «Компанія
«Бізнесторгінвест»обґрунтовує
наявність і порушення його речового
права відповідачами -фізичними особами
ОСОБА_4 і ОСОБА_3 перебуванням в
зобов'язально-правових, договірних
відносинах з юридичними особами: ТОВ
«Виробничо-торгівельною фірмою «ДЛД»і
ТОВ «НБК».

Згідно з ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Отже колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують, суд
першої інстанції повно та об'єктивно
дослідивши обставини справи, надавши
належну оцінку наявним у справі
доказам, ухвалив рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, що відповідно до ст. 308 ЦПК
України є підставою для відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

На підставі викладеного вище,
керуючись ст. 304, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Компанія
«Бізнесторгінвест»відхилити, а заочне
рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 03 грудня 2012 року
- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте протягом
двадцяти днів з цього часу може бути
оскаржена в касаційному порядку шляхом
подання касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий: Стадник І.М.Судді:
Міхасішин І.В. Войтко Ю.Б.