Справа № 490/2037/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

резолютивна частина

18 лютого 2014 року
м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у
складі:

головуючого судді
Подзігун Г.В.

при секретарі
Крикливенко О.І.

за участю позивача
ОСОБА_1

ОСОБА_2

представника позивачів
ОСОБА_3

представників відповідачів
ОСОБА_4

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Миколаєві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання
договору купівлі-продажу недійсним,

зустрічним позовом ОСОБА_7 до
ОСОБА_6, треті особи ОСОБА_1, ОСОБА_2,
Міжнаціональна Універсальна
Товарно-Сировинна Біржа "Епсілон", про
визнання договору купівлі-продажу
дійсним та визнання права власності.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК
України , суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2
до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання договору
купівлі-продажу недійсним - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_7 до ОСОБА_6, треті особи ОСОБА_1,
ОСОБА_2, Міжнаціональна універсальна
товарно-сировинна біржа "Епсілон" про
визнання договору купівлі-продажу
дійсним та визнання права власності -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене через
суд першої інстанції до апеляційного
суду Миколаївської області шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів.

Суддя
Подзігун Г.В.

№490/2037/13-ц

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2014 року
м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у
складі:

головуючого судді
Подзігун Г.В.

при секретарі
Крикливенко О.І.

за участю позивача
ОСОБА_1

ОСОБА_2

представника позивачів
ОСОБА_3

представників відповідачів
ОСОБА_4

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Миколаєві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання
договору купівлі-продажу недійсним,

зустрічним позовом ОСОБА_7 до
ОСОБА_6, треті особи ОСОБА_1, ОСОБА_2,
Міжнаціональна Універсальна
Товарно-Сировинна Біржа "Епсілон", про
визнання договору купівлі-продажу
дійсним та визнання права власності.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду
із позовом до ОСОБА_6, в якому просять
визнати недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 та
магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться
за вищевказаною адресою, який був
укладений 23.11.2003 року між ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 та посвідчений на
Міжнаціональній універсальній
товарно-сировинній біржі «Епсіол» за
реєстровим №200/1.

Ухвалою суду від 22.04.2013 року за
клопотанням позивачів в якості
співвідповідача залучено ОСОБА_7

При цьому в той же день судом прийнятий
та об'єднаний з первісним позовом
зустрічний позов ОСОБА_7 про визнання
дійсним договору купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 та нежитлового
приміщення магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» за
вищевказаною адресою та визнання за
нею права власності на нежитлові
приміщення магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» за
адресою: АДРЕСА_2.

В судовому засіданні ОСОБА_1., ОСОБА_2 та
їх представник ОСОБА_3 вимоги
первісного позову підтримали,
посилаючись на невідповідність
договору купівлі-продажу вимогам ч.3
ст. 203 ЦК України, оскільки квартира та
магазин були придбані за час шлюбу
ОСОБА_6 з ОСОБА_8, який не надавав згоду
на продаж вищевказаного нерухомого
майна, що у відповідності до ч.1 ст.215 ЦК
України є підставою для недійсності
даного договору. Також вказували, що
договір не посвідчений нотаріально,
оскільки укладався на біржі. При цьому
просили в задоволені зустрічного
позову відмовити.

Представник ОСОБА_6 ОСОБА_4 проти
задоволення первісних позовних вимог
заперечувала, вимоги зустрічного
позову підтримала, посилаючись на
відповідність оспорюваного договору
вимогам діючого законодавства. При
цьому просила застосувати наслідки
спливу позовної давності. Вимоги
зустрічного позову визнала.

Представник ОСОБА_7 ОСОБА_5 вимоги
первісного позову не визнала, вимоги
зустрічного позову підтримала та суду
пояснила, що при укладанні
оспорюваного договору ОСОБА_6 та
ОСОБА_9 дійшли згоди щодо всіх істотних
умов та відбулося їх повне виконання,
однак посвідчити договір нотаріально
не уявляється можливим, оскільки
внаслідок реконструкції квартир
АДРЕСА_1 виникла трикімнатна квартира
№3 загальною площею 129,8 кв.м., яка була
прийнята в експлуатацію
розпорядженням Адміністрації
Центрального району виконкому
Миколаївської міської ради №1003-р,
після чого ОСОБА_9 отримала у
передбаченому законом порядку
свідоцтво про право власності на
вказане нерухоме майно.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, надав суду заяву
про розгляд справи за його відсутності.

Вислухавши пояснення учасників
процесу, вивчивши доводи позову,
дослідивши письмові докази, судом
встановлене наступне.

З 11.01.1995 року ОСОБА_8 перебував у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є дітьми ОСОБА_8 від
першого шлюбу.

За час шлюбу на ім'я ОСОБА_6 був
придбаний нежитлове приміщення
магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_2, а
також кв. №2, що розташована в цьому
будинку.

В подальшому право власності на
вказане нерухоме майно було
зареєстроване на ім'я ОСОБА_6 в КП ММБТІ.

23.11.2003 року ОСОБА_6 продала вищевказану
квартиру та нежитлові приміщення
магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» своїй сестрі
ОСОБА_7 Договір посвідчений на
Міжнаціональній універсальній
товарно-сировинній Біржі «Епсілон» за
реєстровим №200/1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 помер та після його
смерті відкрилася спадщина, яку в
передбаченому законом порядку
прийняли спадкоємці першої черги:
дружина ОСОБА_6 та діти ОСОБА_1 та ОСОБА_2

У зв'язку з відсутністю домовленості
щодо розподілу спадкового майна 29.03.2006
року ОСОБА_6 звернулася до суду із
позовом про визнання права власності в
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_8 на 2/3 частини житлового
будинку по АДРЕСА_3 та земельної
ділянки за вказаною адресою,
нежитлових приміщень по АДРЕСА_4.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 надали до суду
зустрічний позов про визнання права
власності на 1/3 частину за кожною на
підвальний та перший поверхи будинку
АДРЕСА_3, на земельну ділянку площею 1000
кв.м за цією ж адресою, визнання за
ОСОБА_10 права власності на другий та
мансардний поверхи житлового будинку
АДРЕСА_3 та визнання права власності на
1/6 частину складських і підсобних
приміщень по АДРЕСА_4, нежитлових
приміщень магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» по
АДРЕСА_2, а також квартири №2, що
розташована в цьому будинку.

Рішенням Центрального районного суду
м.Миколаєва від 21.11.2012 року позов ОСОБА_6
задоволено частково, визнано за ОСОБА_6
право власності на 18/25 частин
будівельних робіт та матеріалів,
використаних при будівництві будинку
АДРЕСА_5 та переведено на ОСОБА_6 права
та обов'язки забудовника, визнано за
ОСОБА_6 право власності на 18/25 частин
земельної ділянки по АДРЕСА_3. В
задоволені зустрічного позову було
відмовлено.

21.01.2013 року додатковим рішенням
Центрального районного суду
м.Миколаєва було також відмовлено в
задоволені позовних вимог ОСОБА_2,
ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про визнання права
власності на 1/6 частину магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_2 та 1/6 частину
квартири АДРЕСА_1 було відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 05.03.2013 року,
рішення Центрального районного суду
м.Миколаєва від 21.11.2012 року було
скасоване в частині вирішення позовних
вимог ОСОБА_6 про визнання права
власності на частку житлового будинку
та земельної ділянки АДРЕСА_3, визнання
права власності на ? частину
будівельних матеріалів та робіт,
вкладених в самочинні добудови та
господарські споруди до житлового
будинку по АДРЕСА_3 та переведення на
неї прав та обов'язків забудовника
житлового будинку по АДРЕСА_3 та
ухвалено в цій частині нове рішення
яким відмовлено у задоволені позовних
вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про
визнання права власності на частку
житлового будинку та земельної ділянки
АДРЕСА_3, визнання права власності на ?
частину будівельних матеріалів та
робіт, вкладених в самочинні добудови
та господарські споруди до житлового
будинку по АДРЕСА_3 та переведення на
неї прав та обов'язків забудовника
житлового будинку по АДРЕСА_3. В іншій
частині рішення суду від 21.11.2012 року
залишено без змін.

При цьому рішенням суду встановлено, що
магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1» та квартира
АДРЕСА_1 не належало на час смерті
ОСОБА_8 подружжю ОСОБА_8 та ОСОБА_6, за
такого це нерухоме майно не увійшло до
складу спадщини.

Як пояснили в судовому засіданні
позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 та
магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» за цією же
адресою є недійсним, оскільки по перше
на відчуження цього майна не була
надана згода чоловіка продавця ОСОБА_8,
крім того даний договір не був
посвідчений нотаріально. Однак з також
позицією погодитись не можна виходячи
з наступного.

Згідно ст.22 КпШС України (який діяв на
час укладання спірних відносин) майно,
нажите подружжям за час шлюбу, є його
спільною сумісною власністю. Кожен з
подружжя має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном.

Згідно ст.23 вищевказаного кодексу,
майном, нажитим за час шлюбу, подружжя
розпоряджається за спільною згодою.
При укладенні угод одним з подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя. Для укладення угод
по відчуженню спільного майна
подружжя, що потребують обов'язкового
нотаріального засвідчення, згода
другого з подружжя повинна бути
висловлена у письмовій формі.

Як вбачається із наданих до суду біржею
документів, при укладанні спірного
договору купівлі-продажу ОСОБА_6 її
чоловік ОСОБА_8 надав згоду на
відчуження квартири АДРЕСА_1 та
нежитлового приміщення магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_1» за цією ж адресою.

Згідно зі ст.224 ЦК України (який
діяв на час виникнення спірних
відносин) вбачається, що за договором
купівлі-продажу продавець
зобов'язується передати майно у
власність покупцеві, а покупець
зобов'язується прийняти майно і
сплатити за нього певну грошову суму.

При цьому підстави недійсності угоди
чітко зазначені в ст.48-58 вказаного
кодексу.

Однак жодна з цих підстав не передбачає
таку підставу не дійсності договору,
як укладання його на біржі.

На підставі вищевикладеного, суд
дійшов висновку, що вимоги первісного
позову задоволенню не підлягають у
зв'язку з їх безпідставністю.

При цьому також слід зазначити, що
позивачі пропустили встановлений
законом строк для звернення до суду з
даним позовом, оскільки, як встановлено
в судовому засіданні, оспорюваний
позивачами договір-купівлі продажу
нерухомого майна був наданий ОСОБА_6
суду та долучений до матеріалів справи
за її позовом про визнання права
власності в листопаді 2008 року, однак з
позовом про визнання договору
купівлі-продажу недійсним ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 звернулися до суду лише 22.11.2013
року.

Оскільки діючим законодавством не
передбачена відмова в задоволені
позову із підстав безпідставності і за
пропуском позовної давності, суд
вважає за необхідним відмовити у
задоволені первісного позову за
безпідставністю його вимог.

Щодо вимог зустрічного позову, суд
також вважає їх такими, що не
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до вимог ст.220 ЦК України у
разі недодержання сторонами вимоги
закону про нотаріальне посвідчення
договору такий договір є нікчемним.
Якщо сторони домовилися щодо усіх
істотних умов договору, що
підтверджується письмовими доказами, і
відбулося повне або часткове виконання
договору, але одна із сторін ухилилася
від його нотаріального посвідчення,
суд може визнати такий договір дійсним.
У цьому разі наступне нотаріальне
посвідчення договору не вимагається.

Однак суду не надано доказів ухилення
жодної із сторін від нотаріального
посвідчення договору купівлі-продажу
нежитлових приміщень магазину
"ІНФОРМАЦІЯ_1" від 23.11.2003 року.

Крім того, судом встановлено, що
АДРЕСА_1 війшла до складу
переобладнаної після реконструкції з
надбудовою другого поверху
трикімнатну квартиру № 3 житловою
площею 87,7 кв.м., загально площею 129,8 кв.м.
та сарай літ.Г, літ.Д за адресою:
АДРЕСА_1, тому право власності на
вищевказану квартиру зареєстроване за
ОСОБА_7 в передбаченоум законом
порядку.

За такого в задоволені
зустрічного позову також слід
відмовити .

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК
України , суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2
до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання договору
купівлі-продажу недійсним - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_7 до ОСОБА_6, треті особи ОСОБА_1,
ОСОБА_2, Міжнаціональна універсальна
товарно-сировинна біржа "Епсілон" про
визнання договору купівлі-продажу
дійсним та визнання права власності -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене через
суд першої інстанції до апеляційного
суду Миколаївської області шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів.

Суддя
Подзігун Г.В.