Справа № 490/2377/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

Справа № 490/2377/13-ц

12 грудня 2013 року

Центральний районний суд м. Миколаєва в
складі:

головуючого-судді
Прохорова П.А.

при секретарі
Крикливенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Центрального
районного суду м. Миколаєва з вказаним
позовом та посилаючись на укладений
між сторонами договір позики, що
підтверджується складеною розпискою,
просила суд стягнути з відповідача на
її на користь суму боргу за вказаним
договором, оскільки в добровільному
порядку виконувати свої обов'язки з
повернення позики відповідач
відмовляється внаслідок чого його
заборгованість перед позивачем
складає 25000,00 грн.

Відповідач звернувся до суду з
запереченнями проти позову в яких
посилаючись на особисті якості
позивача, характер стосунків, що
склалися між сторонами по справі,
вказував на те, що жодних угод з
позивачем він не укладав, зазначена
розписка була написана ним під впливом
примусу з боку позивача та її брата,
шляхом погрози фізичною розправою в
разі її ненаписання, а тому просив суд
відмовити у задоволенні позову.

Також в судовому засіданні відповідач
пояснив, що розписку він написав під
погрозою фізичної розправи з боку
позивача та її брата, які ввечері
прийшли в його дім та примусили
написати розписку. Він пояснив, що на
той час не перебував у скрутному
матеріальному становищі, мав житло,
рахунок у банку, а тому в нього не було
потреби позичати кошти у позивача. При
цьому, згідно пояснень відповідача, був
присутній свідок, який під час
написання даної розписки чув із
сусідньої кімнати як його били та
примушували скласти текст розписки. З
цих підстав він неодноразово звертався
до органів внутрішніх справ та
прокуратури з проханням перевірки його
доводів. Відповідач ОСОБА_2 в судовому
засіданні заявив клопотання про допит
свідків, яке було задоволено судом.

Однак, в наступне судове засідання,
призначене на 22 жовтня 2013 року про яке
ОСОБА_2 було повідомлено в приміщенні
суду, про що ним підписано відповідну
розписку, яка наявна в матеріалах
справи, було відкладене у зв'язку з
перебуванням головуючого у справі в
нарадчій кімнаті. У зв'язку з цим,
сторонам, що з'явилися у зазначене
судове засідання було повідомлено дату
та час наступного судового засідання -
05.11.2013 року, про що складено відповідну
розписку, та оскільки відповідач у
судове засідання 22.10.2013 року не
з'явився, про судове засідання,
призначене на 05.11.2013 року він
повідомлявся шляхом направлення на
адресу його проживання судової
повістки, однак таке поштове
направлення було повернуто до суду з
відміткою про закінчення терміну
зберігання на поштовому відділенні.
Про судове засідання, призначене на
14.11.2013 року відповідач повідомлявся
шляхом направлення на його адресу
телеграми, що також не була отримана
відповідачем, про що поштовим
відділенням було повідомлено суд
відповідною довідкою від 07.11.2013 року.

Відповідно до п. 5 ст. 74 ЦПК України
судова повістка разом із розпискою, а у
випадках, встановлених цим Кодексом,
разом з копіями відповідних документів
надсилається поштою рекомендованим
листом із повідомленням або через
кур'єрів за адресою, зазначену стороною
чи іншою особою, яка бере участь у
справі.

У разі ненадання особами, які беруть
участь у справі, інформації щодо їх
адреси, судова повістка надсилається
фізичним особам, які не мають статусу
підприємців, - за адресою їх місця
проживання чи місця перебування,
зареєстрованою у встановленому
законом порядку.

У разі відсутності осіб, які беруть
участь у справі, за такою адресою,
вважається, що судовий виклик або
судове повідомлення вручене їм
належним чином.

З цих підстав подальший розгляд справи
було проведено за відсутності
відповідача, оскільки належним чином
повідомлений про час та місце судового
засідання відповідач повторно не
з'явився у таке засідання, не надав
заяви або клопотання про відкладення
судового засідання, та не повідомив суд
про поважні причини такої неявки.

Позивач та її представник у судовому
засіданні заявлені вимоги підтримали з
викладених у позові підстав, вказали на
безпідставність та необґрунтованість
заперечень відповідача, на те, що
міжособистісні стосунки між сторонами
не мають відношення до суті справи, та
на те, що доводи заперечень, що були
подані відповідачем до суду
необґрунтовані належним чином, а тому
просили суд ухвалити рішення яким
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі.

Вислухавши пояснення учасників справи
та дослідивши надані суду письмові
докази, суд встановив наступні
обставини справи та відповідні ним
правовідносини.

Відповідно до наданої до суду розписки
від 19.03.2012 року, ОСОБА_2 взяв у ОСОБА_1
позику в розмірі 25000,00 грн., та взяв на
себе обов'язок з повернення вказаної
позики до 31.12.2012 року. Вказана розписка
містить умови надання позики та
підписи сторін, що її уклали. На
зворотній стороні аркуша наявні
відмітки вчинені від імені ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, які підтверджують факт
передачі коштів позивачем відповідачу,
однак вони судом до уваги не
приймаються оскільки відповідно до ст.
1151 ЦК України не є доказом передання
коштів. Крім того, факт особистого
написання розписки відповідачем не
заперечувався.

Відповідно до ст. 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми. Та на підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного Кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов - відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших
вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події. Якщо
строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Виходячи з вищевикладеного суд
доходить висновку про те, що сторонами
при укладенні договору позики
дотримано форму такого правочину, та
він (договір) є обов'язковим для
виконання. Відповідно до наданих суду
доказів та пояснень позивач взяті на
себе зобов'язання виконала, а саме -
передала відповідачу у позику кошти в
загальному розмірі 25000,00 грн., натомість
відповідач своїх обов'язків з
повернення позики у встановлений
договором трок не виконав та разом з
тим, посилаючись у своїх запереченнях
на те, що вказану розписку ним було
складено під загрозою життю та
здоров'ю, та підписано не ним, а кошти,
вказані у розписці він не отримував,
належних доказів таких обставин суду
не надав.

Щодо заявленого відповідачем
клопотання про допит свідків, то суд
зазначає про те, що заявлені
відповідачем свідки не були доставлені
ним в судове засідання та разом з тим в
силу абз. 2 ч.1 ст. 1051 ЦК України, якщо
договір позики має бути укладений у
письмовій формі, рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків для
підтвердження того, що гроші або речі
насправді не були одержані
позичальником від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором. Разом з тим таке
положення не застосовується до
випадків, коли договір був укладений
під впливом насильства, однак, крім
власних пояснень відповідача, не було
надано жодних доказів того, що договір
позики було укладено за таких умов.

Положення ст. 1051 ЦК України були
роз'яснені сторонам в судовому
засіданні.

Окрему увагу суд звертає на те, що
посилання відповідача про написання
розписки під впливом погрози також
спростовуються наявними в матеріалах
справи постановами Центрального РВ МВС
України в Миколаївській області про
закриття кримінального провадження
від 29.05.2013 року та 25.05.2013 року винесиними
за заявами відповідача.

Відповідно до ч. 1, ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи за
зверненням фізичних осіб в межах
заявлених нами вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін, сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості та кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.3 ст. 60 ЦПК України
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Виходячи з усього вищевикладеного суд
доходить висновку про те, що позовна
заява є обґрунтованою та підлягає
задоволенню в повному обсязі, а
пояснення відповідача такими, що не
знайшли свого підтвердження.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача
необхідно стягнути судовий збір у
розмірі 250,00 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 74, 88, 212-215, ЦПК
України, 509, 525, 526, 530, 1046, 1047 ЦК України
суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
суму боргу в розмірі 25000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
сплачений позивачем судовий збір в
розмірі 250,00 грн.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Миколаївської області шляхом
подання до Центрального районного суду
міста Миколаєва апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя Центрального районного

суду м. Миколаєва
П.А. Прохоров