Справа № 409/4782/12
Провадження № 2/209/119/13
РІШЕННЯ

іменем України

"10" квітня 2013 р. Дніпровський
районний суд м. Дніпродзержинська

Дніпропетровської
області

у складі:

головуючого судді
Ковальової А.Б.

при секретарі Золотих
Л.М.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпродзержинську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа -
Заводський відділ реєстрації актів
цивільного стану Дніпродзержинського
міського управління юстиції про
оспорювання батьківства, визнання
недійсного актового запису про
батьківство та виключення вказаного
запису, -

ВСТАНОВИВ
:

Відповідач при судовому розгляді
справи позов не визнала.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_3 про оспорювання батьківства,
визнання недійсного актового запису
про батьківство та виключення
вказаного запису. На обґрунтування
позову посилається на те, що він з
вересня 2009 року підтримував з
відповідачем фактичні шлюбні
відносини, без реєстрації шлюбу. Під
час спільного мешкання, а саме
ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач народила
дитину ОСОБА_5, і при реєстрації
народження дитини він, позивач, був
записаний батьком дитини. Але спільне
життя з відповідачем не склалося, і 01
жовтня 2011 року вони припинили фактичні
шлюбні відносини, і з того часу він
мешкає окремо від ОСОБА_3 і стосунки з
нею не підтримує. Під час сумісного
мешкання на його адресу з боку їх
спільних з відповідачем знайомих,
неодноразово надходили відгуки, які
ставили під сумнів його батьківство
щодо народженого відповідачем сина
ОСОБА_5. Вважає, що він не є біологічним
батьком дитини, а тому просить суд
визнати відсутність споріднених
відносин між ним та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, зобов'язати Заводський
відділ РАЦС Дніпродзержинського
міського управління юстиції виключити
запис про нього, як про батька, із
актового запису про народження
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у випадку
встановлення фактичної відсутності
споріднених відносин між ним та
ОСОБА_5, скасувати рішення
Дніпровського районного суду м.
Дніпродзержинська від 19 грудня 2011 року
про стягнення з нього аліментів на
утримання неповнолітньої дитини та
повернути кошти, стягнені з його
заробітної плати відповідачем, на
його користь.

Представник тертої особи - Заводського
відділу РАЦС Дніпродзержинського
міського управління юстиції в судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином згідно вимог ст. ст. 74, 76 ЦПК
України, заперечення проти позову від
третьої особи до судового розгляду
справи не надійшли. Суд вважає за
можливе розглянути справу за
відсутності представника третьої
особи.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
свій позов по суті та за обставинами
справи підтримав у повному обсязі та
пояснив суду, що з жовтня 2009 року він
проживав спільно з відповідачем ОСОБА_7
однією сім'єю, як чоловік та жінка, але
без реєстрації шлюбу, приблизно в
січні 2010 року відповідач повідомила,
що вона вагітна і він є батьком її
майбутньої дитини, коли ОСОБА_3 була на
другому місяці вагітності вони
посварилися і він пішов від
відповідача, а потім повернувся і
вони знову стали проживати разом.
ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач народила сина
ОСОБА_5, на момент народження дитини,
ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому
шлюбі зі своїм першим чоловіком, не
зважаючи на те, що в судовому порядку
шлюб між нею та її першим чоловіком
було розірвано, але факт розірвання
шлюбу не був зареєстрований в РАЦС.
Коли сину ОСОБА_5 виповнилося 2 місяці,
він, позивач, оформив відпустку по
догляду за дитиною, а відповідач
вийшла на роботу, з роботи відповідач
приходила пізно, у нетверезому стані,
тому вони постійно сварилися, і він
почав сумніватися, що він є батьком
народженого відповідачем сина ОСОБА_5.
Разом з відповідачем він проживав
близько двох років, проживали вони за
місцем мешкання відповідача в
будинку, розташованому по вул.
Желєзняка, вели спільне господарство,
мали спільний бюджет. Після народження
дитини відповідач офіційно
зареєструвала розірвання шлюбу в РАЦС,
про що було зроблено відмітку в її
паспорті. Він неодноразово підіймав
питання щодо свого батьківства по
відношенню до дитини - сина ОСОБА_5, але
ОСОБА_3 завжди уходила від відповіді,
але, не зважаючи на це, під час
спільного проживання з ОСОБА_7 він
вважав ОСОБА_5 своїм сином, піклувався
про нього, допомагав в його лікуванні.
Але коли дитина попала до лікарні, і їй
була потрібна його, позивача, кров,
відповідач категорично відмовилася
від його пропозиції надати дитини
свою кров. Це також стало причиною
для сумнівів щодо свого батьківства,
крім цього, на роботі також казали, що
дитина на нього не схожа і знайомі
казали, що дитина не від нього, та
відповідач казала, що дитини не його.
Але доказів на підтвердження факту
подружньої зради з боку відповідача в
нього немає. Батьком дитини ОСОБА_5 в
актовому записі про народження він був
записаний на підставі його особистої
заяви на всиновлення дитини, яку він
подав до РАЦС, коли дитині виповнився 1
місяць. На утримання дитини він
сплачує аліменти на користь
відповідача на підставі рішення суду.
Просить задовольнити його позов в
повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_8 в
судовому засіданні позов по суті та за
обставинами справи підтримав у
повному обсязі, просить позов ОСОБА_1
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому
засіданні позов по суті та за
обставинами справи не визнала та
пояснила суду, що на момент знайомства
з позивачем, шлюб між нею та її першим
чоловіком було розірвано, але в її
паспорт ці відомості внесені не були,
штамп про розірвання шлюбу був
зроблений в її паспорті після
народження сина ОСОБА_5. З вересня 2009
року вони дійсно стали проживати з
позивачем однією сім'єю, як чоловік та
дружина, без реєстрації шлюбу, в січні
2010 року вона завагітніла і повідомила
позивача про його майбутнє
батьківство. ІНФОРМАЦІЯ_1 вона
народила сина ОСОБА_5, і батьком дитини
в актовому записі про народження був
записаний ОСОБА_1 Але батьки позивача
вважають, що він не є батьком
народженої нею дитини, і тому позивач
почав сумніватися в своєму
батьківстві, хоча вона пропонувала
йому зробити експертизу навіть до
звернення відповідача до суду. Вона
дійсно отримує від позивача аліменти
на утримання дитини на підставі
рішення суду. Вона заперечує проти
позову, оскільки позивач є біологічним
батьком сина ОСОБА_5, і просить
відмовити позивачу в задоволенні
його позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_4 в с
удовому засіданні позов по суті та за
обставинами справи не визнав,
заперечує проти позову і просить
відмовити в його задоволенні, зважаючи
на те, що згідно висновків експертизи
ДНК ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_5.

Судом досліджені докази по справі
шляхом їх оголошення у судовому
засіданні:

- копія паспорту позивача ( а.с. 4),
якою підтверджується його особа
громадянина України;

- свідоцтво про народження ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що видане Заводським
відділом РАЦС Дніпродзержинського
міського управління юстиції 19 жовтня
2010 року, актовий запис № 800 (а.с. 5), яким
підтверджується факт запису про
позивача, як про батька дитини;

- копія паспорту відповідача (а.с.
21), якою підтверджується її особа
громадянина України та внесення
відомостей до паспорту про розірвання
шлюбу з ОСОБА_7 25 листопада 2009 року;

- епікриз (а.с. 27), яким
підтверджується факт перебування
дитини на лікуванні в медичному
закладі з 20 вересня 2010 року по 29
вересня 2010 року;

- висновок експерта № 1416
відділення судово-медичної імунології
Донецького обласного бюро
судово-медичної експертизи та
Центрально науково-дослідної
лабораторії Донецького національного
медичного університету ім.. М. Горького
МОЗ України (а.с. 42), яким
підтверджується факт батьківства
ОСОБА_1 відносно дитини ОСОБА_10.

Вислухав сторони, їх представників,
вивчивши матеріали справи, з'ясувавши
обставини справи та дослідивши їх
доказами, суд вважає, що позов не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

У судовому засіданні встановлені судом
обставини та відповідні до них
правовідносини:

Судом встановлено, що сторони у справі
з вересня 2009 року перебували у
фактичних шлюбних відносинах,
проживали однією сім'єю, в будинку,
розташованому по АДРЕСА_1, вели спільне
господарство та мали спільний бюджет.

В січні 2010 року ОСОБА_3 завагітніла,
і ІНФОРМАЦІЯ_1 народила дитину - сина
ОСОБА_5.

При реєстрації народження дитини, за
заявою ОСОБА_1 він був записаний
батьком народженої ОСОБА_3 дитини, і
дитині було присвоєно прізвище батька
- ОСОБА_1, по- батькові - Віталійович, що
підтверджується свідоцтвом про
народження дитини ( а.с. 5).

Згідно висновків експертизи ДНК, що
була призначена судом за клопотанням
позивача, та проведена відділенням
судово-медичної імунології Донецького
обласного бюро судово-медичної
експертизи та Центрально
науково-дослідної лабораторії
Донецького національного медичного
університету ім.. М. Горького МОЗ
України, вірогідність батьківства
ОСОБА_1 відносно дитини ОСОБА_5,
народженого ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
складає 99,99%, що за даними К.Hummel,
відповідає формулюванню «Батьківство
практично доведено».

Приймаючи до уваги висновки
експертизи, яким суд не має підстав не
довіряти, суд дійшов до висновку, що
позивач дійсно є біологічним батьком
дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому
позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Суд вважає встановленим
наявність фактів, якими
обґрунтовується відмова в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 з таких мотивів.

Суд вважає встановленим наявність
фактів, якими обґрунтовуються вимоги
позивача, з таких мотивів.

Відповідно до ст. 121 Сімейного кодексу
України права та обов'язки матері,
батька і дитини ґрунтуються на
походженні дитини від них,
засвідченому органом державної
реєстрації актів цивільного стану в
порядку, встановленому статтями 122 та 125
цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 125 Сімейного
кодексу України якщо мати та батько
дитини не перебувають у шлюбі між
собою, походження дитини від батька
визначається: за заявою матері та
батька дитини; за рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст. 126 Сімейного
кодексу України походження дитини від
батька визначається за заявою жінки та
чоловіка, які не перебувають у шлюбі
між собою. Така заява може бути подана
як до, так і після народження дитини до
органу державної реєстрації актів
цивільного стану.

Відповідно до ст. 136 Сімейного кодексу
України особа, яка записана батьком
дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127
Сімейного кодексу України, має право
оспорити своє батьківство, пред'явивши
позов про виключення запису про нього
як батька з актового запису про
народження дитини. У разі доведення
відсутності кровного споріднення між
особою, яка записана батьком, та
дитиною суд постановляє рішення про
виключення відомостей про особу як
батька дитини з актового запису про її
народження.

В зв'язку з тим, що судом встановлений
факт кровного споріднення між
позивачем, який записаний батьком
ОСОБА_5, та дитиною, відомості про
позивача як про батька дитини із
актового запису про її народження,
виключенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 121, 125, 126, 136 Сімейного
кодексу України, ст. ст. 8, 10, 57, 59, 60, 158,
209, 213-215, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа -
Заводський відділ реєстрації актів
цивільного стану Дніпродзержинського
міського управління юстиції про
оспорювання батьківства, визнання
недійсного актового запису про
батьківство та виключення вказаного
запису, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом
подачі апеляційної скарги до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через суд першої інстанції
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
А.Б. Ковальова