Cправа № 490/2238/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2013 року
м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у
складі:

головуючого -
судді Гуденко О.А.

при секретарі -
Гусак М.І.,

за участі представника позивача
Корчагіної В.О, відповідача, її
представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк" до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором та за зустрічним позовом
ОСОБА_4 до ПАТ КБ" Приватбанк"про
визнання кредитного договору
недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2013 року позивач звернувся до
Центрального районного суду м.
Миколаєва із позовом до відповідача
про стягнення з неї заборгованості за
кредитним договором бн від 10 квітня 2008
року в сумі 30 466,67 грн.

Відповідачка предявила зустрічну
позовну заяву до ПАТ КБ "Приватбанк"про
визнання кредитного договору
недійсним в звязку з тим, що
позичальник договір не підписував і
кредитні кошти не отримував. Ухвалою
суду від 31 травня 2013 р. позови обєднані
в одне провадження.

Представник позивача за первісним
позовом в судовому засіданні позовні
вимоги підтримує в повному обсязі,
проти задоволення зустрічного позову
заперечує з тих підстав, що фактично
кредитні кошти були отримані,
позичальникними користувався,отже між
сторонами виникли дійсні кредитні
відносини.

Відповідачка та представник
відповідача в судовому засіданні
просили про задоволення зустрічного
позову в повному обсязі з тих підстав,
що ОСОБА_4 ніколи не підписувала
зазначений кредитний договір, не
користувалася кредитними коштами. А її
паспортом, ймовірно, скористалася
стороння особа. Проти задоволення
первісного позову заперечували.

Всилухавши поясненя сторін, вивчивши
доводи позовів, дослідивши матеріали
справи, судом встановлені наступні
факти та відповідні ним
правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, 10
квітня 2008 року між сторонами було
укладено кредитний договір бн у
вигляді всттановленого кредитного
ліміту у розмірі 9997 грн. на платіжну
картку зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 18,00% на
рік насуму залишку заборгованості з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки.

Відповідно до умов договору,
позичальник зобов'язався щомісячно
повертати частини кредитних коштів,
згідно з Умовами надання банківських
послуг та Правилами користування
платіжною карткою, не пізніше
визначеного терміну повернути банку
всю суму наданих кредитних коштів,
сплатити проценти за користування
кредитними коштами, а також на вимогу
сплатити можливу неустойку (штраф,
пеню).

Дотепер кредитні зобов'язання за
зазначеним кредитним договором
позичальником не виконані, загальна
сума заборгованості становить 30 466 грн.
67 коп., з яких: сума заборгованості за
тілом кредиту становить 8 631 грн. 61 коп.,
заборгованість по сплаті відсотків
складає 6937 грн. 21 коп., заборгованість
по сплаті штрафних санкцій - 1926 грн. 98
коп.. заборгованість по сплаті комісій
за користування кредитом -12970 грн. 87 коп.
-станом на 31 січня 2013 року.

15 жовтня 208 року ОСОБА_4 змінила
прізвище на «ОСОБА_4» в звязку з
одруженням -Свідоцтво про шлюб від
15.10ю2008 р. , серія НОМЕР_1.

З січня 201 року ОСОБА_4 неодноразово
зверталася до банку з заявою про те, що
кредитний договір 10 квітня 2008 року вона
не підписувала та не укладала та
просила про скасування нарахування
заборгованості за цим договором на її
імя.

З експертного висновку № 1143 від 10
жовтня 2013 року судової почеркознавчої
експертизи вбачається, що підписи від
імені ОСОБА_4 у графах « підпис отримав
» заяви на видачу кредиту від10.04.2008 року
та «Подпись ОСОБА_4 » Довідки про умови
кредитування по використанню кредитки
Товари в розстрочку по каталогу від 10
квітня 2008 року , та в нижній частині
електрографічної копії двох сторінок
паспорту, виданого на ОСОБА_4 після
запису «копія верна» - виконані не
самою ОСОБА_4, а іншою особою.

У відповідності зі ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених особами вимог і на підставі
представлених сторонами доказів, а ст.
ст. 10, 60 ЦПК України визначають, що кожна
сторона повинна довести ті обставини
справи, на які вона посилається, як на
підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 218 ЦК України
заперечення однією зі сторін факту
вчинення правочину або оспорювання
окремих його частин може доводитися
письмовими доказами, засобами аудіо-,
відеозапису та іншими доказами.
Рішення суду не може ґрунтуватися на
свідченнях свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою для недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною вимог, які
встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним
тощо.

Відповідно до вимог ст. 208 ЦК України, у
письмовій формі належить вчиняти
правочини між фізичною та
юридичною особою, крім правочинів,
передбачених частиною першою статті 206
цього Кодексу; інші правочини, щодо
яких законом встановлена письмова
форма. За ст. 1055 ЦК України, кредитний
договір повинен бути укладений між
сторонами в письмовій формі.

За ст. 207 цього Кодексу, правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

З огляду на наведене, суд вважає
встановленим, що ОСОБА_4 не підписувала
вищезазначений кредитний договір ,
отже його не можна вважати таким , що
вчинений у формі, встановленій законом,
а отже є таким, що суперечить вимогам
Глави 71 ЦК України.

Враховуючи, що оспорюваний кредитний
договір не відповідає вимогам ч.1 ст. 203
ЦК України, суд приходить до висновку,
що відповідно до частини 1 ст. 215 цього
Кодексу він є недійсним, що є підставою
для задоволення зустрічного позову.

Суд не може прийняти до уваги
твердження представника позивача про
те, що доказом належного укладення
кредитного договору та його реального
виконання є виписка по особовому
рахунку ОСОБА_4, з якої вбачається, що 10
квітня 2008 року були перераховані кошти
згідно заявки позичальника і були
декілька погашень кредиту. Але така
виписка підтверджує лише рух коштів за
кредитною картою, яку було видано на
імя ОСОБА_4 , але з неї не слідує, що саме
ОСОБА_4 отримувала цю картку та
користувалася кредитними коштами.

Визнання кредитного договору
недійсним тягне за собою відмову у
задоволенні вимог первісного позову
про стягнення на користь банку суми
заборгованості за цим договором.

Відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України з
ПАТ КБ "Приватбанк" на користь
позивача підлягають стягненню витрати
на проведення судової експертизи у
розмірі 1762 грн. 56 коп. та судовий збір у
розмірі 229 грн. 40 коп. за розгляд
позовної заяви про визнання кредитного
договору недйсним.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача за
первісним позовом судові витрати
стягненню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 до ПАТ КБ" Приватбанк"про
визнання кредитного договору
недійсним - задовольнити.

Визнати недійсним кредитний договір
від 10 квітня 2008 року по використанню
кредитної карти UNIV № НОМЕР_2 ,
укладений між ОСОБА_4 та ПАТ КБ
"Приватбанк".

У задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк "Приватбанк" до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором - відмовити .

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства Комерційний Банк
"Приватбанк" на користь ОСОБА_4 витрати
на проведення судової експертизи у
розмірі 1762 грн. 56 коп. та судовий збір у
розмірі 229 грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Миколаївської області через
Центральний районний суд м. Миколаєва
протягом 10 днів після проголошення
рішення.

Суддя Центрального районного суду

м. Миколаєва
Гуденко О.А.