Справа № 454/141/13- ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2013 року Сокальський районний
суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Веремчук О. А. ,

при секретарі Баран О. Я.,,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Сокалі, цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ДП «Львіввугілля»
про стягнення моральної шкоди ,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ДП "Львіввугілля" про
стягнення моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров'я при виконанні
трудових обов'язків внаслідок
трудового каліцтва та професійного
захворювання.

Позовні вимоги мотивував тим, що
протягом 1987-2007 років працював в
шкідливих умовах на підприємствах ДП
"Львіввугілля", а саме ВП шахта
"Великомостівська". У зв'язку з тривалою
роботою в особливо шкідливих та тяжких
умовах праці в нього погіршився стан
здоров'я, внаслідок чого він
неодноразово був змушений звертатись
за медичною допомогою. Згодом його було
скеровано на стаціонарне обстеження
та лікування, де йому було встановлено
діагноз: хронічний бронхіт ІІ ст. фаза
затихаючого загострення; дифузний
пневмосклероз ЛН І-ІІ ст., хронічна
радикулопатія в стадії неповної
ремісії, з помірним больовим синдромом
- захворювання професійні,
встановленні вперше. 21.04.2007 року його
звільнено з роботи відповідно за
власним бажанням . 10.05.2007 року було
складено акт розслідування хронічного
професійного, згідно якого професійне
захворювання знаходиться в
причинно-наслідковому зв'язку із
шкідливими та небезпечними умовами
праці. 21.05.2007 року висновком МСЕК йому
вперше встановлено третю групу
інвалідності безтерміново . 21.05.2007 року
висновком обласної МСЕК № йому
безтерміново встановлено третю групу
інвалідності та 55 % втрати
працездатності та встановлено
необхідність в санаторно-курортному
лікуванні, лікуванні ЛПЗ. Внаслідок
отримання професійного захворювання
йому було завдано великої моральної
шкоди у вигляді фізичних та душевних
страждань, порушено всі нормальні
умови його життя; він відчуває великі
незручності при веденні домашнього
господарства; йому стало важко
займатись домашніми справами, що
потребують навіть невеликих фізичних
зусиль; він змушений докладати
додаткових зусиль для організації
життя, що порушує установленні життєві
зв'язки та позбавляє його надії на
майбутнє; в нього з'явились кашель, біль
у грудях та спині, задишка; різко
знизився слух; він став інвалідом.
Просить стягнути з Відповідача
моральну шкоду, яку оцінює в 30 000
(тридцять тисяч) гривень 00 копійок.

В судовому засіданні Позивач
підтримав позовні вимоги у повному
обсязі, надав пояснення аналогічні
викладеним у позовній заяві, просив
задоволити позов у повному обсязі.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги у
повному обсязі, надав пояснення
аналогічні викладеним у позовній
заяві, просив задоволити позов у
повному обсязі.

Представник відповідача ДП
"Львіввугілля" П.В. Гоц проти
задоволення позовних вимог заперечив,
просив відмовити в задоволенні
позовних вимог у повному обсязі з
підстав наведених у запереченні на
позовну заяву про стягнення моральної
шкоди, спричиненої ушкодженням
здоров'я при виконанні трудових
обов'язків, внаслідок трудового
каліцтва та професійного захворювання.

Заслухавши пояснення сторін,
вивчивши та дослідивши матеріали
справи, суд вважає, що позовні вимоги
підлягають до часткового задоволення з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 23 Цивільного
кодексу України особа має право на
відшкодування моральної шкоди, яка,
зокрема полягає у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я. Моральна шкода
відшкодовується грішми, іншим майном
або в інший спосіб. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, а також із
врахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 4.1 мотивувальної частини
Рішення Конституційного суду України
№ 1-рп/2004 від 27.01.2004 року передбачено, що
ушкодження здоров'я, заподіяні
потерпілому під час виконання трудових
обов'язків, незалежно від ступеня
втрати працездатності спричиняють
йому моральні та фізичні страждання.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 6 від 27.03.1997 року "Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди" передбачено, що право на
отримання потерпілим страхових виплат
настає з дня встановлення йому МСЕК
стійкої втрати працездатності.

Відповідно до ст. 9 Закону України
"Про охорону праці" відшкодування
шкоди, заподіяної працівникові
внаслідок ушкодження його здоров'я
або у разі смерті працівника,
здійснюється Фондом соціального
страхування від нещасних випадків

відповідно до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності".

Законом України "Про внесення змін до
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності"" від 23.03.2007 року
виключено частину 3 ст. 34 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", яка передбачала
відшкодування моральної шкоди Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків та професійних захворювань
України.

Рішенням Конституційного суду України
№ 20-рп/2008 від 08.10.2008 року зміни внесені
Законом України ""Про внесення змін до
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності"" визнано
конституційними, а право громадян на
відшкодування шкоди не порушено,
оскільки таке право передбачено ст. 1167
Цивільного кодексу України та ст. 2371
Кодексу законів про працю України

Відповідно до ст. 1167 Цивільного кодексу
України моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків передбачених частиною
другою цієї статті.

Відповідно до ст. 2371 Кодексу законів
про працю України відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом моральної шкоди працівнику
провадиться у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного
суду № 4 від 31.03.1995 року "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди"
передбачено, що відповідно до ст. 2371
Кодексу законів про працю України (яка
набрала чинності 13.01.2000 р.) за наявності
порушення права працівника у сфері
трудових відносин (незаконного
звільнення або переведення, невиплати
належних йому грошових сум, виконання
робіт у небезпечних для життя і
здоров'я умовах тощо), яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих з'язків чи вимагає
від нього додаткових зусиль для
організації свого життя, обов'язок по
відшкодуванню моральної (немайнової)
шкоди покладається на власника або
уповноважений ним орган назалежно від
форми власності, виду діяльності чи
галузевої належності.

В судовому засіданні було досліджено
докази, які подав позивач, а саме копію
трудової книжки, копії медичних
документів та записів у медичній
книжці, копію акту розслідування
професійного хронічного захворювання,
копії висновків МСЕК.

З досліджених матеріалів справи судом
встановлено, що протягом 1998-2010 років
Позивач працював на шахті ВП шахта
"Відродження" ДП "Львіввугілля".
Протягом періоду роботи на шахті
Позивач працював в шкідливих умовах
праці.

За час виконання своїх посадових
обов'язків Позивач, внаслідок
погіршення стану здоров'я,
неодноразово звертався за отриманням
медичної допомоги до медичних
закладів.

Відповідно до виписки № 409 із
медичної карти амбулаторного
(стаціонарного) хворого від 18.04.2007 року
виданої Клінікою професійних
захворювань Інституту медицини праці
Академії медичних наук України
Позивачу встановлено діагноз:
хронічний бронхіт ІІ ст. фаза
затихаючого загострення; дифузний
пневмосклероз ЛН І-ІІ ст., хронічна
радикулопатія в стадії неповної
ремісії, з помірним больовим синдромом
- захворювання професійні,
встановленні вперше. Супутній діагноз:
дифузний кардіосклероз СН 0 ст.;
хронічний гастрит; , хронічний
холесцит.

Відповідно до акту розслідування
причин виникнення хронічного
професійного захворювання від 10 травня
2007 року професійне захворювання
виникло у Позивача за таких обставин:
на протязі роботи в шкідливих умовах
праці на шахті "Великомостівська " -
гірником очисного вибою з 1987 року по 2007
рік при запиленості повітря на робочих
місцях, що перевищує
гранично-допустимі концентрації, через
неефективність заходів по боротьбі з
пилом.

Відповідно до висновку МСЕК від
21.05.2007 року Позивачу висновком МСЕК
йому вперше встановлено третю групу
інвалідності безтерміново.

Відповідно до висновку МСЕК від
21.05.2007 року Позивачу встановлено 55 %
втрати працездатності .

Суд не приймає до уваги позицію
представника відповідача про
недоведеність заподіяння моральної
шкоди, оскільки відповідно до Рішення
Конституційного суду України № 1-рп/2004
від 27.01.2004 року, ушкодження здоров'я,
заподіяні потерпілому під час
виконання трудових обов'язків,
незалежно від ступеня втрати
працездатності спричиняють йому
моральні та фізичні страждання.

Суд також не приймає до уваги позицію
представника відповідача про
необхідність застосування
тримісячного строку позовної давності,
відповідно до ст. 233 КЗпП України,
оскільки відповідно до ст. 268 ЦК України
позовна давність не поширюється на
вимоги про відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю.

З досліджених матеріалів справи
вбачається, що знайшли підтвердження
обставини заподіяння позивачеві
моральної шкоди, яка обумовлена
моральним та фізичним стражданням з
приводу ушкодження здоров'я,
погіршення життєвих умов, що потребує
від нього додаткових зусиль для
організації свого життя.

Визначаючи розмір суми, що підлягає
стягненню на відшкодування моральної
шкоди, суд вважає необхідним врахувати
той факт, що Позивач не має можливості
повноцінно працювати та для
організації свого життя доводиться
докладати додаткові зусилля. Тому при
визначенні розміру відшкодування,
керуючись встановленими законом
принципами виваженості та розумності,
період роботи на підприємстві
Відповідача в шкідливих умовах праці,
суд визначає відшкодування моральної
шкоди в сумі 10 000 ( десять тисяч) гривень
00 копійок.

В іншій частині позову слід відмовити
за необґрунтованістю.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові
витрати покладаються на відповідача,
тому з Відповідача підлягає стягненню
на користь держави судовий збір у сумі
214 (двісті чотирнадцять) гривень 60
копійок.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
повно і всебічно з'ясувавши обставини
справи, суд вважає, що позовні вимоги
підлягають до часткового задоволеня.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України та
на підставі ст.ст. 1, 3, 21, 43, 46
Конституції України, ст.1 Закону
України «Про охорону праці», ст. 34 ч.3
Закону України « Про
загальнообов»язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійних захворювань, які
спричинили втрату працездатності»,
рішенням Конституційного суду України
від 08.10.2008 року № 20-рп/2008, ст.ст. 23, 268, 1168
ЦК України , суд-

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково .

Стягнути з ДП «Львіввугілля» в користь
ОСОБА_1 10000 гривень відшкодування
моральної шкоди , спричиненої
ушкодженням здоров»я при виконанні
трудових обов»язків , внаслідок
професійного захворювання.

Стягнути з ДП «Львіввугілля» 214
гривень 60 копійок судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подано протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Головуючий:
О. А. Веремчук