Номер провадження № 22-ц/785/9022/13
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Плавич Н. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2013 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Плавич Н.Д.

суддів: Ващенко Л.Г., Вадовської Л.М.

при секретарі - Грубіян Г.А.

за участю старшого прокурора відділу
захисту прав і свобод дітей
прокуратури Одеської області Пашкевич
О.П.

у присутності представника позивача
ОСОБА_3, який діє за довіреністю,
представника третьої особи Київської
районної адміністрації Одеської
міської ради, яка діє за довіреністю,

розглянула апеляційну скаргу
представника ОСОБА_4, який діє по
довіреності, на заочне рішення
Київського районного суду м. Одеси від
04 березня 2013 року,

по справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, за участю третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору: Київської районної
адміністрації Одеської міської ради в
особі органу опіки та піклування,
Служби у справах дітей Одеської
міської ради та Прокуратури Київського
району м. Одеси, про відібрання
малолітньої дитини,-

ВСТАНОВИЛА:

В жовтня 2012 року позивач ОСОБА_3
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4
про відібрання дитини.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_3
посилалася на те, що вона є матір'ю
малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після
народження дитини протягом 6 років
позивачка проживала разом із дитиною у
своїй матері - відповідачки ОСОБА_4 у її
приватному будинку за адресою: АДРЕСА_3.

Позивач також вказує, що у 2009 році вона
почала зустрічатися із чоловіком
ОСОБА_6, у них виникли наміри проживати
разом однією сім'єю, однак на це
негативно відреагувала мати позивача -
відповідач ОСОБА_4, оскільки вважала, що
ОСОБА_6 планує заволодіти її будинком.

В позовній заяві ОСОБА_3 зазначає, що 31
грудня 2009 року ОСОБА_4 та брат позивача -
ОСОБА_7 вигнали її з місця реєстрації та
постійного проживання за адресою:
АДРЕСА_3, а малолітню дитину позивачки
ОСОБА_5 залишили у себе. ОСОБА_3 вказує,
що вона оселилась у ОСОБА_6 за адресою:
АДРЕСА_1, з яким мешкає однією сім'єю без
реєстрації шлюбу вже понад 3 роки. Від
даних фактичних шлюбних відносин у них
народилося двоє дітей. Весь цей час
ОСОБА_3 зверталась до органів міліції,
прокуратури та Служби у справах дітей
Одеської міської ради з метою
відібрання своєї дитини, однак ці
звернення не дали ніяких результатів,
що вимусило її звернутись до суду із
відповідним позовом.

ОСОБА_3 наголошує на тому, що
вона не позбавлена батьківських прав
відносно своєї дитини, ніколи не
ухилялась від виконання батьківських
обов'язків, не скоювала аморальних
вчинків тощо, тому посилаючись на
вищевказане просила позов
задовольнити та зобов'язати
відповідача повернути їй її малолітню
доньку ОСОБА_5.

Судом 1 інстанції залучено до
розгляду справи в якості третіх осіб,
які не заявляють вимог щодо предмету
спору: Київську районну адміністрацію
Одеської міської ради в особі органу
опіки та піклування, Службу у справах
дітей Одеської міської ради та
Прокуратуру Київського району м. Одеси.

В судовому засіданні
представник позивача вимоги позову
підтримав, наполягав на його
задоволенні.

Прокурор Київського району
м.Одеси в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав, не заперечував проти
їх задоволення.

Відповідач у судове засідання не
з'явилася, про час та місце судового
засідання повідомлялася належним
чином, про причини неявки суд не
повідомила.

Представники Київської
районної адміністрації Одеської
міської ради в особі органу опіки та
піклування, Служби у справах дітей
Одеської міської ради у судове
засідання не з'явились, сповіщалися
належним чином про час та місце
слухання справи.

Заочним рішенням суду 1 інстанції
від 04 березня 2013 року позовні вимоги
задоволені в повному обсязі (а.с.45-47).

За наслідками розгляду заяви
представника відповідача про перегляд
зазначеного заочного рішення суду
місцевим судом була винесена ухвала,
якою заява представника відповідача
залишена без задоволення (а.с.113-116).

В апеляційній скарзі представник
відповідача просить про скасування
заочного рішення суду, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

В судове засідання апеляційного
суду з'явилися представник позивача,
старший прокурор відділу захисту прав
і свобод дітей прокуратури Одеської
області Пашкевич О.П., представник
Київської районної адміністрації
Одеської міської ради, які висловили
свою позицію щодо законності заочного
рішення суд та просили в задоволенні
апеляційної скарги відмовити.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник не
з'явилися, повідомлялися про час та
місце слухання справи за адресами
зазначеними ними в апеляційній скарзі.

Представник служби у справах дітей
Одеської міської ради не з'явився,
повідомлений належним чином, що
підтверджується зворотним
повідомленням, яке приєднано до
матеріалів справи.

У відповідності з вимогами ч.2ст.305
ЦПК України неявка сторони, сповіщеної
про день і час розгляду справи не
перешкоджає розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, доводи
учасників процесу, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Правовідносини, що виникли між
сторонами регулюються ст.ст.5,160,163 СК
України, принципом 6 Декларації прав
дитини.

Відповідно до ст.5 СК України
держава охороняє сім'ю, дитинство,
материнство, батьківство, створює
умови для зміцнення сім'ї. Ніхто не
може зазнавати втручання в сімейне
життя, крім випадків встановлених
Конституцією України.

Згідно ст.160 ч.1 СК України місце
проживання дитини, яка не досягла
десяти років, визначається за згодою
батьків.

Ст.163ч.1,2 СК України передбачено, що
батьки мають переважне право перед
іншими особами на те, щоб малолітня
дитина проживала з ними. Батьки мають
право вимагати відібрання малолітньої
дитини від будь-якої особи, яка тримає
її у себе не на підставі закону або
рішення суду.

Судом встановлено, що позивач
ОСОБА_3 є матір'ю малолітньої ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією
свідоцтва про народження дитини (а.с.7).

Зі зібраних по справі матеріалів
вбачається, що позивач ОСОБА_3 її донька
ОСОБА_5 були прописані за адресою:
АДРЕСА_3, разом із матір'ю позивача
ОСОБА_4 та її братом ОСОБА_7 На підставі
заочного рішення Київського районного
суду м.Одеси від 23 грудня 2011 року, яке
набрало законної сили, ОСОБА_3 визнали
такою, що втратила право користування
житловою площею в будинку АДРЕСА_3
(а.с.81). Звернення позивача до різних
державних установ із заявами з
проханням оказати допомогу в
поверненні її малолітньої дитини
ОСОБА_5 свідчать про те, що мати ОСОБА_3
була незаконно розлучена зі своєю
донькою (а.с.8-10).

Судом встановлено, що позивач
ОСОБА_3 батьківських прав відносно
доньки ОСОБА_5 не позбавлена,
характеризується позитивно, проживає
разом із ОСОБА_6 однією сім'єю без
реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1,
разом з ОСОБА_6 мають спільних дітей
ОСОБА_8, ОСОБА_9 (а.с. 34-42,11,12).

Відповідно до принципу 6 Декларації
прав дитини, проголошеної Генеральною
Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй
20 листопада 1959 року - дитина для повного
і гармонійного розвитку її особи
потребує любові і розуміння. Вона
повинна, якщо це можливо, зростати під
опікою і відповідальністю своїх
батьків і, в усякому разі, в атмосфері
любові і моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітню дитину не
слід, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, розлучати зі
своєю матір'ю.

Згідно ст.9 Конвенції
Організації Об'єднаних Націй з прав
дитини держава повинна забезпечувати,
щоб дитина не розлучалась з батьками
проти її бажанню.

Оскільки місцевим судом було
з'ясовано та встановлено, що малолітня
дитина ОСОБА_5 незаконно була розлучена
із матір'ю ОСОБА_3, суд 1 інстанції
прийшов до висновку про задоволення
позову про відібрання дитини та
зобов'язання передати дитину матері і
колегія повністю погоджується із цим
висновком суду.

Доводи апелянта, викладені в
апеляційній скарзі про те, що позивачу
ОСОБА_3 ніхто не перешкоджав проживати
у будинку АДРЕСА_3 суперечать доказам,
які зібрані по справі, а саме до
матеріалів справи (а.с.81) приєднана
копія заочного рішення Київського
районного суду м.Одеси від 23 грудня 2011
року, яким ОСОБА_3 визнана такою, що
втратила право користування житловою
площею в зазначеному будинку.

Інші доводи апелянта про те, що
місцевим судом не враховано, що позивач
не піклується щодо життя, здоров'я та
морального виховання своєї дитини
ОСОБА_5 та у зв'язку із цим не
застосовано вимоги ст.163 ч.3 СК України,
є пізпідставними, тому не приймаються
до уваги колегією суддів, та не тягнуть
скасування рішення суду.

З огляду на вищенаведене, судова
колегія вважає, що апеляційну скаргу
слід відхилити, заочне рішення
місцевого суду від 04.03.2013р. залишити без
змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307ч.1п.1, 308, 314ч.1п.1, 315,
317, 319 ЦПК України, судова колегія,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_4, який діє по довіреності,
відхилити, заочне рішення Київського
районного суду м. Одеси від 04 березня 2013
року по справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, за участю третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору: Київської районної
адміністрації Одеської міської ради в
особі органу опіки та піклування,
Служби у справах дітей Одеської
міської ради та Прокуратури Київського
району м. Одеси, про відібрання
малолітньої дитини залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно після
її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом 20 днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді апеляційного суду Одеської
області: Плавич Н.Д.

Ващенко Л.Г.

Вадовська Л.М.