АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2013 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Осіяна О.М.,

суддів - Слоквенка Г.П., Максюти Ж.І.,

при секретарі - Гасановій С.Д. кизи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2013 року у справі за позовом комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та судових витрат, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із позовом в якому вказував на те, що він надає відповідачці послуги із теплопостачання у будинок АДРЕСА_1, на підставі договору №372 від 12.07.2007 року. Відповідачка користується послугами, які надає позивач, але не в повному обсязі та несвоєчасно сплачує за отримані послуги. У зв'язку із чим виникла заборгованість станом на 01.06.2013 року у розмірі 8693,33 гривень, яку позивач просив стягнути із відповідачки.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2013 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі підприємство ставить питання про скасування рішення суду, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено із порушенням норм матеріального права та без врахування обставин у справі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду скасувати із наступних підстав.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що 12 липня 2007 року між позивачем (постачальник) та відповідачем (споживач) було укладено Договір № 372 про постачання теплової енергії в будинок АДРЕСА_1. Як зазначається в п. 2.1 Договору, постачальник надає споживачу теплову енергію у вигляді гарячої води в обсягах згідно з додатком 1 до цього Договору з дотриманням споживчих властивостей, якісних показників і режимів: централізоване опалення; безперебійне теплопостачання протягом усього опалювального періоду відповідно до вимог БНіП 2.01.01.-82 «Будівельна кліматологія і геофізика»; внутрішня температура повітря залежить від призначення громадських будівель та приймається згідно БНіП. Згідно з п. 4.2.1 Договору постачальник зобов'язується надавати споживачеві теплову енергію згідно умов цього договору. П. 3.1.3 Договору передбачено, що у разі порушення постачальником (позивачем) умов Договору, споживач (відповідач по справі) має право викликати представника постачальника для складення та підписання акту, у якому вказуються терміни та види порушень та інше, вимагати коригування нарахувань за неякісні послуги при наявності акту обстеження, підписаного представниками постачальника, споживача та балансоутримувача будинку.

Відповідно до п. 6.2 Договору, споживач повинен здійснювати оплату за фактично надані послуги до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим. П. 7.1 Договору передбачено, що постачальник несе відповідальність за порушення умов цього Договору згідно законодавства України. Строк дії Договору, відповідно до п. 10.1, - до 31 грудня 2010 року. П. 10.6 Договору передбачено, що Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місць до закінчення строку його дії про припинення договору не буде письмової заяви однієї із сторін. За вимогами п. 10.3 Договору, сторона, яка вирішила розірвати Договір, направляє письмове повідомлення іншій стороні не менш, як за 10 днів до початку наступного місяця. Згідно п. 10.4 Договору, припинення дії Договору не звільняє споживача від обов'язку повної сплати за спожиту теплову енергію.

Суд вказав, що не відповідають дійсним обставинам у справі доводи позивача про те, що з боку позивача умови договору № 372 від 12 липня 2007 року виконувались сумлінно, протягом опалювального періоду жовтень 2010 року - травень 2013 року об'єкт споживання теплової енергії - пр. Гагаріна, 97 - вчасно та у повному обсязі забезпечувався тепловою енергією, що підтверджується виставленими рахунками та актами приймання-передачі виконаних робіт. А відповідач свої зобов'язання щодо своєчасного та повного внесення платежів виконував із порушенням, внаслідок чого станом на 01 червня 2013 року обліковується заборгованість за спожиту теплову енергію в сумі 8693,33 грн. Боржник неодноразово повідомлявся про необхідність сплатити заборгованість за спожиту теплову енергію, проте до теперішнього часу добровільно заборгованість за теплову енергію не погашена, що порушує інтереси підприємства»

Суд посилався на зміст Договору № 372, за яким позивач зобов'язався постачати теплову енергію в кількості та якості, що відповідає вимогам діючого законодавства.

Але внаслідок неналежної якості послуг, що надавалися позивачем (постачальником) за Договором, відповідач (споживач) неодноразово зверталася до позивача зі скаргами на низьку температуру в приміщеннях. Одним з доказів такого звернення та неналежного виконання позивачем своїх обов'язків за Договором є, акт замірів температури в приміщеннях, належних заявникові, від 26 січня 2010 року, підписаний представниками КЖЕП № 6, в якому, зокрема, зазначається, що температура повітря в приміщеннях становить +10 +12 градусів.

Перерахунок оплати за комунальні послуги неналежної якості регламентується Порядком проведення перерахунків розміру палати за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості. Цей Порядок було затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 151 від 17 лютого 2010 року, отже, на момент виникнення спірних правовідносин (оплата за січень 2010 року, відповідно до п. 6.2 Договору, мала бути здійснена споживачем до 20 лютого 2010 року) він набув чинності. Згідно з Додатком до «Порядку», температура повітря в приміщеннях має відповідати +18 град. C, а в наріжних приміщеннях +20 град С. Зниження температури відносно цих показників хоча б один раз на місяць протягом 12 годин є підставою для зменшення плати за надані послуги, причому, якщо температура повітря нижча від +12 град. С (в наріжних кімнатах нижча від +14 град. С), плата за опалення не справляється.

Отже, якість послуг, наданих постачальником (позивачем) за Договором № 372, була такою, що не відповідає санітарним вимогам та не підлягає оплаті за вимогами «Порядку» 2010 року, оскільки температура повітря в приміщеннях становила +10 +12 град. С, що підтверджується актом від 26 січня 2010 року.

Несплата відповідачем коштів за послуги неналежної якості є цілком правомірною та відповідає вимогам законодавства; оскільки якість послуг, наданих позивачем пізніше також не відповідала нормативним вимогам, відповідач (споживач) відмовився підписати відповідні акти надання послуг. Позивачем не було надано суду доказів того, що відповідач прийняв послуги за надання теплової енергії, тому що у позивача відсутні відповідні акти, підписані відповідачем, оскільки жодних послуг за цими актами відповідач (споживач) не отримував. Не підписувала відповідач також і додаткової угоди про зміну тарифів за теплову енергію.

Позивачем не надано до суду доказів того, що відповідач прийняв у нього послуги за Договором № 372, отже факт надання послуг за цими актами з боку позивача не доведений.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем повністю дотримано процедуру встановлення факту надання комунальних послуг неналежної якості, відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

За таких обставин суд вважав, що позивач не довів вину відповідача в завданні збитків, згідно розрахунку кількості спожитої відповідачем теплової енергії і наступною не сплатою витрат (заборгованості) за користування цією тепловою енергією.

Посилаючись на вимоги ст.ст. 22,1166 ЦК України, ст.ст.57,60 ЦПК України суд вважав можливим КП «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради в задоволенні позову до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та судових витрат відмовити.

Але із такими висновками суду погодитись не можна, оскільки вони є суперечливими, не відповідають обставинам у справі, наявним доказам та вимогам законодавства.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір №372 укладений сторонами 12 липня 2007 року, не був розірваний та не припинений аж до часу звернення позивача до суду із позовною заявою у червні 2013 року, оскільки будь-які докази в матеріалах справи відсутні.

При укладені Договору № 372 сторони передбачили, що вони керуються Законом України від 02 червня 2005 року «Про теплопостачання», Законом України від 24 червня 2004 року «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 та Нормами і вказівками по нормуванню витрат палива і теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також господарсько-побутові потреби в Україні.

Позовні вимоги про стягнення суми боргу заявлені позивачем за період із жовтня 2010 року до 01 червня 2013 року. Станом на 01.06.2013 року сума боргу становила 8693,33 грн., згідно розрахунку (а.с.5,65).

В матеріалах справи відсутні будь-які належні та достовірні докази про те, що позивач за вказаний період часу не в повному обсязі чи неналежним чином надавав послуги теплопостачання у приміщення, належне відповідачці. Такі ж докази відсутні і щодо звернення відповідачки із заявами чи претензіями до позивача про неналежне надання послуг позивачем, та про її вимоги розірвати чи припинити укладений між сторонами договір, відповідно до вимог ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до вимог ст.ст.57,60,64 ЦПК України, відповідачка не спростувала належними та достовірними доказами надані позивачем письмові докази - розрахунки суми боргу, акти готовності до роботи в опалювальні періоди, рапорти про роботу котельних, документи про тарифи на послуги теплопостачання (а.с.5,65-88,93-97).

Не може бути підставою для висновку про неналежне надання послуг позивачем - акт від 26 січня 2010 року щодо виміру температури у приміщенні відповідачки, оскільки позивачем сума боргу заявлена починаючи лише із жовтня 2010 року (а.с.5, 31).

Таким чином, матеріалами справи встановлено відсутність порушення позивачем прав відповідача, передбачених ст.24 Закону України «Про теплопостачання», Законом України «Про захист прав споживачів», та наявність невиконання обов'язків споживача щодо оплати отриманих послуг теплопостачання, передбачених п.п.3.2.1,6.1,6.2 договору №372 від 12.07.2007 року, п.30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи спростовують висновки місцевого суду, а із матеріалів справи вбачається, що наявні підстави для скасування судового рішення, передбачені ст.309 ЦПК України, та задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 307,309,316 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2013 року скасувати.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради суму боргу 8 693 гривні 33 копійки, судові витрати у розмірі 229 гривень 40 копійок, а всього стягнути 8 922 гривні 73 копійки.

Рішення набирає законної сили із моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: