провадження №
2/200/247/2013                    справа №
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2013 року грудня 27 дня Бабушкінський
районний суд м. Дніпропетровська,
одноособово, під головуванням судді
Чулініна Д. Г.,

за секретаря –

Ко
ляда В. В.,

з участю
представників:

позивача                    ОСОБА_1,

відповідача                    ОСОБА
_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровськ в
залі суду цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
Дніпропетровської міської ради,
виконавчого комітету і Головного
архітектурно-планувального управління
Дніпропетровської міської ради про
визнання права власності на нерухоме
майно та переобладнанні приміщення, де
третьою особою на стороні відповідачів
сьома Дніпропетровська державна
нотаріальна контора, –

встановив:

Відповідач ОСОБА_7 Дніпропетровської
міськради в особі свого представника
позов визнав, інші відповідачі
заперечень проти позову не надали, в
судове засідання не з’явилися, будучи
належним чином повідомленими про час і
місце судового розгляду, причин не
повідомили, своїх представників не
направили.

Представник позивача в судовому
засіданні, виклавши доводи позовної
заяви, підтримала повністю вимоги,
пред’явлені через суд у вересні 2010
року з урахуванням наступних уточнень
на предмет усунення сумнівів в праві
користування перепланованими
квартирами під №№ 2, 3 в жилому будинку
на вулиці Короленка, 69, в м.
Дніпропетровську з підстав відмови
ОСОБА_7 міськради листом за вих.№ 10/22-79
від 06.04.2012 підготувати технічний
висновок щодо перепланування з мотивів
відсутності витягу про реєстрацію
права власності і документів про
прийняття збудованого тамбуру під літ.
«а9-1» до експлуатації.

ОСОБА_3 (у дівоцтві Бондаренко), яка,
уклавши повторний шлюб, 05.11.2012 змінила
прізвище з Симонової, обґрунтовуючи
підстави позову, у письмових заявах,
поданих від її імені представником,
пояснила про виконання з дотриманням
будівельних норм і правил протягом
2003-2006 рр. силами і коштом ОСОБА_3
перебудови жилих приміщень квартири
під № 3 будинку під літ. «А-1» та сараю
під літ. «М», замість чого зведений на
тому ж місці новий сарай під літ. «Р».
Перебудова позивачем ОСОБА_3 виконана
за правом спадкування за заповітом
частки у праві спільної власності на
домоволодіння, прийнятої в 1998 році
після покійної матері ОСОБА_8, яка за
життя володіла кімнатами у квартирі
під № 2 з приєднаною до них квартирою
під № 3 з відповідною частиною
господарських будівель та побутових
споруд, але правовстановлюючі
документи не перереєструвала і
збільшення своєї частки у спільній
власності не оформила. За твердженням
позивача така перебудова прав інших
співвласників не порушує і виконана з
їх обопільної згоди, окрім ОСОБА_4, яка
причини оспорювання прав позивача не
пояснила.

ОСОБА_3 на підставі викладених в
позовній заяві доводів порушила перед
судом питання про визнання за нею права
власності у складі домоволодіння в м.
Дніпропетровську на вулиці Короленка,
69, на побудований сарай під літ. «Р» і на
переплановану квартиру загальною
площею 41 м2 під № 3 в жилому будинку з
переобладнаними жилими і допоміжними
приміщеннями коридору 3-1 площею 4,1 м2,
вітальні 3-2 площею 15,8 м2, кухні 3-4 площею
7,1 м2, санвузолу 3-5 площею 1,9 м2, тамбуру 3-I
площею 2,2 м2, жилої кімнати 3-3 площею 9,9
м2, залишивши у загальному користуванні
? коридору 2-1 площею 7,5 м2 і ? коридору 2-2
площею 2,5 м2.

Представник відповідача, ОСОБА_7
Дніпропетровської міськради, в
судовому засіданні пояснив, що вважає
вимоги обґрунтованими, оскільки
підтверджуються зібраними позивачем
архівними документами, яких відповідач
у своєму розпорядженні не має.

Третя особа не заперечувала проти
розгляду справи в її відсутність у
судовому засіданні.

Суд, заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши зібрані
документи, дійшов висновку про
задоволення позову, виходячи з
встановлених у судовому засіданні
наступних обставин.

Спірним об'єктом є побудоване у 1917 році
у місті Дніпропетровськ домоволодіння
на вулиці Короленка, 69,
інвентаризаційною вартістю 101 851
гривень, що за даними технічного
паспорту за 04.04.2008 (а.с. 105-110, 159-161) нині
складається з жилого будинку з
прибудовами під літ. "А-1" на сім квартир,
сараїв під літ. "Б", "К", "Р", тимчасового
сараю під літ. "Н", вбиральні під літ. "И",
споруд водоколонки, огородження тощо
під № 1ч13 і мостіння І, ІІ.

Під цим домоволодінням, в тому числі
для його обслуговування, нині фактично
зайнята земельна ділянка площею 633 м2 (з
них забудовано 299 м2), яка відведена
07.05.1923 під житлову забудову на підставі
карти володіння № 3278 в межах
землекористування спочатку площею 877
м2, що вбачається з копії Випису з актів
земельної реєстрації на земельну
дільницю в м. Дніпропетровську,
виданого 14.03.1932 згідно з § 35 Постанови
ВУЦВК і Раднаркому УСРР від 08.04.1927 "Про
порядок реєстрації земельних дільниць
у межах смуги міст і селищ міського
типу" після внесення земельної ділянки
в кварталі № 231 на вулиці
Короленківській, 69, до загального
реєстру під № 4667 рішенням
Дніпропетровської міської ради від
25.12.1931 за протоколом № 24 (а.с. 149-150).

Після обміру земель будівельного
кварталу № 231 міста Дніпропетровськ з
вилученням до міського земельного
фонду лишків землі за
землекористувачами на вулиці
Короленка, 69, залишена без зміни
цільового призначення земельна
ділянка площею 602 м2, що підтверджено
архівним витягом з рішення виконкому
Дніпропетровської міської ОСОБА_9
депутатів трудящих № 1352/7 від 27.06.1954,
наданого Державним архівом
Дніпропетровської області 11.07.2012 під №
С-145-2012 (а.с. 152).

Суд, оцінивши відповідно до ст. 212 ЦПК
України зібрані документи з приводу
відведення під забудову земельної
ділянки в їх тісному зв'язку, дійшов
висновку про їх оформлення в
установленому Законом порядку з огляду
на загальноприйняті мовні норми, що
були чинні на час їх складання і видачі,
з приводу одного і того ж об'єкта, який
змінювався внаслідок перебудови,
оскільки назва вулиці Короленка
відмінювалася у 1920-30х рр. із
закінченням в місцевому відмінку
«Короленківській».

25.03.1989 державним нотаріусом ОСОБА_9
сьомої Дніпропетровської державної
нотаріальної контори із записом у
реєстрі під № 2-1498 посвідчений договір
купівлі-продажу (а.с. 141-143), на умовах
якого згідно з ст.ст. 112, 224, 227 ЦК УРСР
ОСОБА_8, в дівоцтві Мануйло, придбала
10/100 частки у праві спільної власності
на домоволодіння на вулиці Короленка,
69, якій відповідало виділене їй у
володіння і користування ізольоване
жиле приміщення жилою площею 9,08 м2 у
квартирі під № 2 жилого будинку під літ.
"А-1" з частиною господарських будівель
і побутових споруд. У дворі будинку
ОСОБА_8 на місці знесеного сараю під
літ. «Г» збудувала сарай більшого
розміру з розрахунку на 3х5 м з дозволу
виконкому Бабушкінської райради
народних депутатів м.
Дніпропетровська, яким прийняте
рішення про це № 319/6 від 09.06.1989 (а.с. 153).

Виконком Бабушкінської райради
народних депутатів м. Дніпропетровська
рішенням № 1132 від 19.11.1993 з внесеними до
нього змінами за рішенням № 303 від
20.04.2001 (а.с. 154, 158) в будинку на вулиці
Короленка, 69, відповідно до ст.ст. 34, 54 ЖК
УРСР до належного ОСОБА_8 ізольованого
жилого приміщення приєднав
однокімнатну квартиру № 3 жилою площею
10,2 м2, яка звільнилася після відселення
сім’ї ОСОБА_10 на підставі ордеру
виконкому Бабушкінської райради
депутатів трудящих м.
Дніпропетровська № 835 від 05.03.1980 до
квартири у будинку
житлово-будівельного кооперативу на
жилому масиві «Тополя-3», 24/34, в м.
Дніпропетровську.

Рішенням Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 15.08.2007
встановлено і згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК
України доказуванню не підлягає, що
виконком Бабушкінської райради
народних депутатів м. Дніпропетровська
своїм рішенням № 1132 від 19.11.1993, крім
того, внаслідок придбання квартири у
будинку ЖБК подружжям ОСОБА_10 згідно з
ст.ст. 103, 104 ЦК УРСР, чинних до 06.01.1994,
припинив її права на частку у спільному
домоволодінні на вулиці Короленка, 69,
набуту нею на умовах нотаріально
посвідченого договору купівлі-продажу
від 12.02.1973, розмір якої з 10/100 був
зменшений до 7/100 за рішенням народного
суду Бабушкінського району м.
Дніпропетровська від 18.12.1990.

Так само, цим рішенням Бабушкінського
районного суду м. Дніпропетровська від
15.08.2007 з виправленими описками за
ухвалою цього суду від 16.01.2012 (а.с. 165, 170)
встановлено прийняття позивачем
ОСОБА_3 спадщини після ОСОБА_8, яка
відкрилася 22.12.1998. Як вбачається зі
складеного на виконання рішення
виконкому Бабушкінської районної ради
м. Дніпропетровська № 303 від 20.04.2001
акта ідеальних часток від 08.09.2003 (а.с.
159-161), після проведених співвласниками
добудов і перебудов домоволодіння на
вулиці Короленка, 69, прийнята спадщина
на час її відкриття складалася з жилих
і допоміжних приміщень в будинку під
літ. «А-1» кімнат 2-5, 3-3; прихожої 3-2; кухні
2-6; ? коридору 2-2; в сінях під літ. «а1-1»
кухні 3-1; ? коридору 2-1 і тамбуру під літ.
«а9-1», господарської будівлі сараю під
літ. «М» та залишених в загальному
користуванні вбиральні під літ. "И" і
побутових споруд №№ 1-3, мостіння І, ІІ,
що разом відповідають 15/100 частці у
спільному домоволодінні.

Протягом 2003-2006 рр. в м. Дніпропетровську
на вулиці Короленка, 69, позивач ОСОБА_3,
отримавши згоду співвласників ОСОБА_5,
ОСОБА_6, власними силами і коштом на
місці старого сараю під літ. «М» у дворі
будинку технічно грамотно спорудила
новий площею 13,9 м2, несуча здатність
конструкцій якого і їх загальний
технічно справний стан дозволяє його
експлуатацію за призначенням літньої
кухні без додаткових заходів і не
загрожує життю та здоров'ю людей, що
підтверджено технічним висновком ТОВ
«Прохтельстальпроект» (державна
ліцензія України на будівельну
діяльність АВ № 051902) від 22.10.2008 (а.с. 13-30)
і визнано виконкомом Бабушкінської
районної у м. Дніпропетровську ради в
рішенні № 727 від 21.09.2007 (а.с. 12).

Крім того, в цей же період позивач
ОСОБА_3 власними силами і коштом
перепланувала в жилому будинку під літ.
«А-1» кімнати квартири під № 2 і
квартиру під № 3 з переобладнанням
прихожої 3-2 і кухні 2-6 під вітальню 3-2,
житлової кімнати 2-5 під кухню 3-4 і
санвузол 3-5, кухні 3-1 під коридор, що за
технічним висновком ТОВ
«Прохтельстальпроект» від 22.10.2008
виконано технічно грамотно і дозволяє
експлуатацію приміщень будинку за
призначенням без додаткових заходів,
оскільки несучі конструкції квартири
знаходяться у задовільному стані.
Внаслідок виконаних будівельних робіт
в будинку на вулиці Короленко, 69,
позивачем ОСОБА_3 створена двокімнатна
квартира під № 3 загальною площею 41 м2
зі збільшенням жилої площі до 25,7 м2,
дозвіл на що надано виконкомом
районної у місті ради у
вищезазначеному рішенні № 727 від 21.09.2007.

На основі цих з’ясованих обставин суд
згідно з ст. 213 ЦПК України обґрунтовує
своє рішення, виходячи з того, що вони
знайшли своє безсумнівне
підтвердження в поясненнях позивача і
його представника, які узгоджуються з
експлікаціями та планами будинку
технічних паспортів на домоволодіння
станом на 18.02.1994 і 04.04.2008 в сукупності з
рішеннями виконкому місцевої ради, що
тісно пов’язані з ордерами на жиле
приміщення. Ці добуті фактичні дані,
оцінивши у тісному зв’язку з рішеннями
КП «Дніпропетровське МБТІ» ДОР від
11.11.2011, 12.01.2012 про відмову в державній
реєстрації прав, суд відповідно до ст.
212 ЦПК України визнав достатніми для
своїх висновків про фактичні
обставини. В свою чергу листи Інспекції
ДАБК у Дніпропетровській області № С-458
від 28.05.2012 і № С-747/06 від 19.07.2012 (а.с. 175-176)
не містять фактичних даних, які
спростовували б презумпцію
добросовісності позивача за ст. 12 ЦК
України в дотриманні архітектурних,
будівельних, санітарних, екологічних
та інших норм і правил, оскільки
наведені в них мотиви зведені до
перевірки юридичного (фактичного)
складу набуття позивачем речових прав,
що до завдань і функцій цього
контролюючого органу не відноситься.

Розв’язуючи спір в межах судового
розгляду згідно з ст. 11 ЦПК України, за
якими вимоги про зміну розміру часток
або виділ у натурі частки із майна, що є
у спільній частковій власності,
позивачем не пред’являлися, суд
виходить з інтересу співвласника
домоволодіння, який виконав поліпшення
спільного майна, усунути сумніви в
своїх правах, що засновані на
відсутності документа, який засвідчує
такі права, до яких згідно з п. 4
Прикінцевих та перехідних положень ЦК
України після 01.01.2004 застосовуються
положення цього Кодексу.

З’ясовані обставини переконують суд в
наданні громадянам в м.
Дніпропетровську виконкомом міськради
своїм рішенням № 1352/7 від 27.06.1954
земельної ділянки на вулиці Короленко,
69, з метою індивідуального житлового
будівництва, незалежно від кількості
співвласників домоволодіння, з
врахуванням місцевих умов в розмірі, що
відповідав встановленому за ст. 88 ЗК
УРСР 1970 року. Площа земельної ділянки
за фактичним розташуванням нині
перевищила відведену за рахунок
збільшення узаконеної житлової
забудови під будинок з 152 до 272 м2 з
наступним зменшенням площі
господарських будівель та двору з 37 і 688
м2 до 27 і 328 м2, відповідно.

З набуттям відповідно до ст. 112 ЦК УРСР
частки в спільній власності на
індивідуальний житловий будинок на
підставі договору, до ОСОБА_8 за життя
згідно з ст.ст. 90, 91 ЗК УРСР 1970 року
перейшло право землекористування, в
оформлені якого з отриманням
відповідного документа не було потреби
до 2000 року в силу п. 6 Постанови ВР
України "Про земельну реформу" № 563-XII
від 18.12.1990, що згодом в питаннях
обов’язку переоформлення прав і
встановлення строку його виконання
визнаний неконституційним за рішенням
Конституційного ОСОБА_5 України від
22.09.2005 у справі № 1-17/2005 про постійне
користування земельними ділянками.

З цих підстав за правилами ст. 30 ЗК
України в редакції 1992 року, за
відсутності застережень у заповіті, з
успадкованою часткою в спільній
власності на домоволодіння до позивача
перейшло право спільного користування
земельною ділянкою без зміни її
цільового призначення, про що позивач
мала отримати державний акт згідно з
ст. 23 цього Кодексу. Проте, за
тлумаченням Конституційним Судом
України підстав набуття речових прав
на нерухомість та значення їх
реєстрації в п. 5.6 мотивувальної
частини рішення від 22.09.2005 у справі №
1-17/2005 відсутність у позивача такого
державного акта згідно з ст. 22
Конституції України і ч. 5 ст. 3 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень» не виключає визнання
Державою за позивачем цих прав.

За таких обставин в порядку
правонаступництва позивач для
перебудови господарської будівлі
сараю в літню кухню використала
відведену під житлову забудову
земельну ділянку з відома її власника
відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦК України, не
змінюючи цільового призначення
обслуговування жилого будинку як
головної речі, і встановлений
співвласниками порядок спільного
користування цією земельною ділянкою
не порушила.

Згідно з ч. 1 ст. 47 Конституції України
кожен має право на житло, для чого
держава створює умови, за яких кожний
громадянин матиме змогу побудувати
житло з набуттям його у власність. За
рішенням виконкому районної у місті
ради № 727 від 21.09.2007 для усунення
порушень ст. 152 ЖК УРСР узаконене
переобладнання і перепланування
квартири в жилому будинку, що за
встановленим співвласниками порядком
користування будинком надавалася у
володіння позивачу в натурі відповідно
до її частки у спільному майні, і таке
рішення судом визнається необхідним
дозволом органу місцевого
самоврядування, що має зворотну дію у
часі. До того ж, здійснюючи делеговані
повноваження, виконком районної у
місті ради таким рішенням, яке не
опротестоване і не скасоване,
підтверджує відповідність виконаної
перебудови будівельним та іншим нормам
і правилам.

Оскільки іншого не доведено, корисна
площа в жилому будинку збільшена за
рахунок позивача, як його співвласника,
не добудовою (прибудовою), а шляхом
перебудови ізольованих жилих
приміщень всередині та господарської
будівлі, проведеної власними силами і
коштом з дозволу належного органу
публічної влади на перепланування
жилого будинку приватного житлового
фонду, чим позивач поліпшила спільне
майно, що відокремленню не підлягає.
Зроблені позивачем поліпшення за
відсутності згоди всіх співвласників
на їх проведення згідно з ч. 3 ст. 357 ЦК
України не може тягти зміну часток у
праві спільної часткової власності, а
створені нова квартира в цьому жилому
будинку і нова літня кухня самостійних
об’єктів права власності не складають.
Водночас, для такої переробки шляхом
перебудови використані лише ті
ізольовані жилі приміщення і сарай,
якими позивач вправі була відповідно
до ч. 3 ст. 358 ЦК України володіти і
користуватися в натурі відповідно до
успадкованої частки, що виключає
потребу в зміні порядку користування
приміщеннями будинку, бо шкоди
охоронюваним законом інтересам інших
співвласників не завдає.

Відповідно, успадкувавши частину
будинку, позивач вправі користуватися
нею згідно з ст. 150 ЖК УРСР зі зміною
наданої їй в натурі квартири на правах
співвласника за ст.ст. 358, 383 ЦК України,
що провадилась з необхідним
переобладнанням і переплануванням в
установленому порядку у відповідності
з ст. 152 ЖК УРСР, попри що дійсний
документ про перехід речових прав на
нерухому річ і зміни в її складі, а так
само про внесення відповідних записів
до державного реєстру, позивачу не
видавався, що ставить під сумнів
дійсність набуття нею своїх прав і
обмежує у розпорядженні своєю
власністю. Крім того, внаслідок
заперечення виконавчим органом
міськради дійсних прав позивача щодо
землекористування перебудована
позивачем господарська будівля
віднесена до самочинного будівництва
без передбачених у ст. 376 ЦК України
підстав.

Таким чином, встановивши відсутність
згоди всіх співвласників на зроблені
поліпшення спільного майна та
бездіяльність міськради у видачі
правовстановлюючого документу для
державної реєстрації переходу частки у
праві спільної часткової власності, за
стійким внутрішнім переконанням
належить дійти висновку, що за ст. 15 ЦК
України підлягають захисту права
позивача лише як співвласника на
володіння та користування частиною
спільного майна в натурі способом їх
визнання по суду згідно з ст. 392 ЦК
України, незалежно від наявності
документа, який засвідчує його право
власності.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові
витрати відносяться на рахунок
відповідачів ОСОБА_4, міськради і
ОСОБА_7 міськради, з вини яких виник
спір щодо оформлення права власності
через відсутність контролю за
зберіганням документації щодо
землекористування і забудови міста.

Керуючись ст.ст. 214, 226 ЦПК України, суд,
–

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) право
володіння і користування у жилому
будинку під літ. «А-1» в натурі
квартирою три загальною площею 41 м2 та
жилою площею 25,7 м2, яка складається з
коридору 3-1 площею 4,1 м2, вітальні 3-2
площею 15,8 м2, жилої кімнати 3-3 площею 9,9
м2, кухні 3-4 площею 7,1 м2, санвузлу 3-5
площею 1,9 м2, тамбуру 3-I площею 2,2 м2; а так
само в натурі господарською будівлею
під літ. «Р» площею 13,9 м2, залишивши у
загальному користуванні вбиральню під
літ. "И", побутові споруди №№ 1-3,
мостіння І, ІІ та в жилому будинку під
літ. «А-1» ? коридору 2-1 площею 7,5 м2 і ?
коридору 2-2 площею 2,5 м2, що разом
відповідає 15/100 частці ОСОБА_3 у праві
спільної часткової власності на
домоволодіння на вулиці Короленка, 69, у
місті Дніпропетровськ.

ОСОБА_3 у задоволенні решти позовних
вимог – відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_11 (ІПН НОМЕР_1)
з ОСОБА_4 (ІПН невідомий),
Дніпропетровської міської ради,
Головного архітектурно-планувального
управління Дніпропетровської міської
ради, з кожного окремо, відшкодування
справленого судового збору по 45
гривень 90 коп. та оплачених витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи по 40 гривень.

Рішення підлягає оскарженню до Судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області шляхом подання через
Бабушкінський районний суд м.
Дніпропетровська апеляційної скарги
протягом десяти днів, починаючи з
наступного за днем його проголошення, і
відсутніми в засіданні
заінтересованими особами – за днем
вручення його копії, а так само з
поважних причин пропуску строку
апеляційного оскарження прокурором –
протягом одного року з моменту його
проголошення.

Суддя