Справа № 1716/3537/2012
Номер провадження 2/570/255/2013
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2013 року Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Остапчук Л.В.

при секретарі Захарук Г.Л.

за участю: позивачки-відповідачки ОСОБА_1

представників позивачки-відповідачки: ОСОБА_2

адвоката ОСОБА_3

відповідача-позивача ОСОБА_4

представника відповідача-позивача,

адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рівному

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до МОХЕЛЯ ОСОБА_6, третя особа: Управління Держкомзему у Рівненському районі Рівненської області про визнання недійсним та скасування державного акту на земельну ділянку і за зустрічним позовом МОХЕЛЯ ОСОБА_6 до ОСОБА_1 (до участі в справі залучено як третю особу без самостійних вимог приватного нотаріуса ОСОБА_7Є.) про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

в с т а н о в и в :

У звязку з тим, що вона на підставі договору купівлі-продажу від 19.06.2010 року є власником житлового будинку з надвірними будівлями № 3 по вул.Шкільній в с.Грабів Рівненського району, зареєструвала в КП РОБТІ право власності на цей будинок, однак попередній власник будинку ОСОБА_4 23 березня 2012 року отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,2040 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, після чого відповідач-позивач ОСОБА_4 поставив питання щоб вона або платила йому за цю земельну ділянку, або забирала будинок з його земельної ділянки, і вважаючи, що видача Державного акту порушує її права, позивачка звернулася з позовом до суду і просить визнати недійсним і скасувати Державний акт, який було видано на імя ОСОБА_4

Під час розгляду справи, ОСОБА_4 подав зустрічну позовну заяву, в якій просить визнати недійсним договір купівлі-продажу домоволодіння № 3 по вулиці Шкільній в селі Грабів Рівненського району, укладений 19 червня 2010 року між ним і ОСОБА_1 Свої позовні вимоги він мотивує тим, що цей договір не відповідає загальним вимогам, які є необхідними для чинності правочину. Зокрема, він не мав наміру продавати цей будинок, так як іншого житла немає, рахував, що у нотаріуса оформляється договір дарування на ? частину будинку, а тому відчуження всього будинку не відповідає його волевиявленню, ОСОБА_1 заволоділа будинком обманним шляхом, так як ніяких коштів по договору купівлі-продажу він не отримував.

Зустрічна позовна заява прийнята до спільного розгляду з первісним позовом.

Після цього, а саме 14.09.2013 року, ОСОБА_4 подав позовну заяву про збільшення позовних вимог, де просить залучити до участі в справі як співвідповідача Зорянську сільську раду і скасувати рішення виконкому Зорянської сільської ради від 15.04.2010 року № 110 як незаконне, оскільки вказане рішення було однією з підстав оформлення договору купівлі-продажу, але він з заявою про надання дозволу на відчуження будинку до сільської ради не звертався і не уповноважував будь-кого оформляти такий дозвіл. Оскільки в будинку була зареєстрована неповнолітня дитина, то саме це рішення стало підставою для оформлення договору купівлі-продажу.

Позивачка-відповідачка ОСОБА_1 в свою чергу подала заяву про збільшення позовних вимог, де крім ОСОБА_4 вказує відповідачем ОСОБА_8 комітет Зорянської сільської ради і просить встановити факт, що неповнолітня ОСОБА_9 в період з 13.08.2008 року по даний час не проживала і не проживає за місцем її реєстрації в житловому будинку № 3 по вул.Шкільній в с.Грабів Рівненського району, в звязку з чим її житлові права при відчуженні цього будинку ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 не порушувалися.

В суді позивачка ОСОБА_1 свій позов підтримала з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, а зустрічний позов, так само як і заяву про збільшення позовних вимог за зустрічним позовом не визнала, подала заперечення на зустрічну позовну заяву. Суду пояснила, що при переході права власності на будинок до неї має перейти і право власності на земельну ділянку для його будівництва і обслуговування. Отримання ОСОБА_4 Державного акту на земельну ділянку для будівництва і обслуговування спірного житлового будинку в період, коли він вже не був власником будинку, порушує її права. Що стосується договору купівлі-продажу житлового будинку, то ніякого обману з її сторони не було. Коли в 2004 році купувався цей будинок, то вони з ОСОБА_4 проживали однією сімєю і спільно купили будинок. На придбання будинку, а потім на його реконструкцію і добудову вона витрачала свої заощадження, а також кошти, які виручила від продажу квартири в м.Рівне, земельної ділянки та гаража, їздила на заробітки до Польщі. Оскільки вона вкладала свої кошти в цей будинок, то після того, як ОСОБА_4 знайшов собі іншу співмешканку, він добровільно запропонував їй укласти договір купівлі-продажу будинку. Ніякого обману з її сторони не було, вони обоє з ОСОБА_4 їздили в нотконтору для оформлення договору купівлі-продажу, перед підписанням договору він його зачитав, ніяких претензій не мав, зміст договору йому був зрозумілий і він добровільно підписав цей договір. З 13.08.2008 року в її будинку є зареєстрованою її неповнолітня внучка ОСОБА_9, її ніхто з реєстрації у цьому будинку не знімає, але вона там жодного дня не проживала. Тому вважає, що її права не порушені. Просить її позов задоволити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Представник позивачки-відповідачки ОСОБА_2 позов ОСОБА_1 також підтримав, подав заперечення на заяву ОСОБА_4 про збільшення позовних вимог за зустрічним позовом. Зустрічний позов і заяву про збільшення позовних вимог не визнав, пославшись на обставини, викладені як в позовній заяві, заяві про збільшення позовних вимог, так і в запереченнях на зустрічну позовну заяву. Вважає, що рішенням Зорянської сільської ради № 110 від 15.05.2010 року права неповнолітньої ОСОБА_9 не порушені, договір купівлі-продажу відповідає вимогам діючого законодавства, він був укладений ОСОБА_4 добровільно, без будь-якого обману. Набувши права власності на будинок, ОСОБА_1 набула права і на земельну ділянку, але оформити своє право власності на земельну ділянку вона не може, так як Державний акт видано на імя ОСОБА_4 З цих причин позивачка-відповідачка вимушена звертатися до суду з даним позовом і він, як її представник просить позов ОСОБА_1 задоволити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Представник позивачки-відповідачки, адвокат ОСОБА_3, позов ОСОБА_1 підтримав з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, а зустрічний позов і заяву про збільшення позовних вимог не визнав, також пославшись на обставини, викладені як в позовній заяві, так в заяві про збільшення позовних вимог і в запереченнях на зустрічну позовну заяву. Вважає, що ОСОБА_4 не надав жодних достовірних доказів на підтвердження своїх позовних вимог за зустрічним позовом, а ст.60 ЦПК України саме на нього покладає такий обовязок. Нотаріус ознайомила ОСОБА_4 з договором, він його читав, про будь-які вади зору не заявляв і добровільно підписав договір. На його думку договір купівлі-продажу було укладено з дотриманням вимог діючого законодавства, тому підстав визнавати його нечинним немає. Будучи виселеним зі спірного житлового будинку за рішенням суду, ОСОБА_4 не оскаржував цього рішення, отже він погоджувався з тим, що договір купівлі-продажу є чинним. Просить в задоволенні зустрічного позову відмовити. А оскільки при переході права власності на будинок, переходить до набувача і право на земельну ділянку, то позов ОСОБА_1 просить задоволити.

Відповідач ОСОБА_4 первісний позов не визнав, а свій зустрічний позов підтримав. Пояснив суду, що оскільки вони з ОСОБА_1 проживали разом, то щоб вона не почувала себе ущемленою мав намір переписати на неї ? частину будинку. Будинок купував він за власні кошти, так як повернувся із заробітків з Португалії. Коли він оформляв договір купівлі-продажу з ОСОБА_1, то вважав, що оформляє договір дарування частини будинку, ніхто йому договір не зачитував, сам він його також не читав, так як йому погано читати без окулярів, він довірився ОСОБА_1, яка його обманула, ніяких коштів за продаж будинку не отримував. Тому просить задоволити його позов, а в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 відмовити.

Представник відповідача-позивача, адвокат ОСОБА_5, первісний позов ОСОБА_1 не визнав, а зустрічний позов ОСОБА_4 підтримав і суду пояснив, що позов ОСОБА_1 є безпідставним, а тому до задоволення не підлягає. ОСОБА_4 подав заяву про приватизацію земельної ділянки задовго до укладення договору купівлі-продажу будинку, ще в 2005 році, тому й отримав Державний акт. Він використав своє законне право на приватизацію. Що стосується договору купівлі-продажу будинку, то ОСОБА_4, купив будинок в 2005 році за власні кошти, повернувшись із заробітків з Португалії. Поскільки сторони проживали спільно, у них були хороші стосунки, то відповідач-позивач вирішив переписати частину будинку на ОСОБА_1, щоб вона не почувала себе ущемленою. До нотаріуса вони поїхали після нічної зміни ОСОБА_4, все оформляла в нотаріуса позивачка-відповідачка, а ОСОБА_4 відпочивав в машині. Поскільки ОСОБА_4 має вади зору, то він договір купівлі-продажу не читав, вважав, що укладається договір дарування 1/4 частини будинку. Наміру відчужувати весь будинок у відповідача-позивача не було. Вважає, що договір купівлі-продажу не відповідає вимогам закону, волевиявленню ОСОБА_4, вчинений під впливом обману, а тому має бути визнаний нечинним. Крім того, при оформленні договору купівлі-продажу не було отримано згоди органу опіки і піклування Рівненської райдержадміністрації, оскільки в будинку зареєстрована неповнолітня дитина, внучка ОСОБА_1 Тому просить зустрічний позов ОСОБА_4 з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог задоволити, а в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 відмовити.

Представник відповідача за заявами про збільшення позовних вимог - Зорянської сільської ради - в судове засідання не зявився, хоча належним чином і в установлений строк повідомлявся про слухання справи. Від в.о.сільського голови ОСОБА_10 надійшов до суду лист, в якому вона просить слухати справу у відсутності представника сільської ради згідно чинного законодавства. Суд вважає за можливе справу слухати у відсутності представника Зорянської сільської ради.

Представник третьої особи - Управління Держземагенства у Рівненському районі - ОСОБА_11 вважає, що оскільки на сьогодні є чинним договір купівлі-продажу будинку, то автоматично право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування цього будинку переходить до набувача будинку. Оскільки ОСОБА_4 звернувся в землевпорядну організацію ще в 2005 році, коли був власником будинку, процес виготовлення Державного акту затягнувся, тому він в 2012 році і отримав цей Державний акт. До 2008 року нотаріуси не вказували кадастровий номер земельної ділянки. При оформленні договору купівлі-продажу будинку в 2010 році можливо Державний акт був зареєстрований і надано кадастровий номер земельної ділянки. На сьогодні чинний договір купівлі-продажу будинку є підставою для скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку.

Залучена до участі в справі як третя особа без самостійних вимог, приватний нотаріус ОСОБА_7 в судове засідання не зявилася, але надала суду свої письмові пояснення, з яких вбачається, що при посвідченні договору купівлі-продажу будинку 19.06.2010 року сторони договору надали всі необхідні документи, сторони поставили її до відому, що це має бути договір купівлі-продажу домоволодіння і про те, що розрахунки між ними проведені до нотаріального посвідчення договору. Поки ОСОБА_1 пішла до банку здійснювати необхідний для оформлення договору платіж, продавець ОСОБА_4 деякий час сидів у кабінеті нотаріуса і про дарування лише частини будинку нічого не казав. Перед підписанням договору купівлі-продажу, вона роздрукувала два примірники договору і вручила ОСОБА_4 і ОСОБА_1 для того, щоб вони його прочитали. Сторони прочитали текст договору, його зміст їм був зрозумілий, жодних заперечень стосовно нього жодна із сторін не заявила і обоє вони підписали договір. Будь-яких скарг стосовно вад зору ОСОБА_4 не заявляв, тому вона і не зобовязана була читати цей договір сторонам.

Свідок ОСОБА_12 суду показала, що сторони проживали у цивільному шлюбі і в 2004 році купили за спільні кошти будинок № 3 по вулиці Шкільній в с.Грабів Рівненського району. Потім вони робили ремонт, добудови до будинку, вкладаючи спільні кошти. ОСОБА_1 їй говорила, що при купівлі будинку в 2004 році, вона сплатила за нього власні кошти. Тому з самого початку ОСОБА_4 хотів, щоб будинок було оформлено на ОСОБА_1, але та сказала: "нехай буде тобі куточок", тому договір купівлі-продажу в 2004 році було оформлено на ОСОБА_4 Потім він знайшов собі іншу жінку, вони з ОСОБА_1 стали сваритися і будинок він переписав на останню. Яким чином це відбувалося їй не відомо, але знає, що будинок він переписав добровільно. Зараз в будинку проживає ОСОБА_1, а ОСОБА_4 живе у дочки.

Із показань свідка ОСОБА_13 вбачається, що будинок в с.Грабів купила його теща ОСОБА_1, яка мала на це кошти, так як їздила на заробітки до Польщі, мала певні заощадження, продала в місті Рівному квартиру, гараж, земельну ділянку і всі ці гроші пішли в той будинок. Потім, коли стосунки тещі і ОСОБА_4 розладилися, то вони неодноразово обговорювали питання купівлі-продажу цього будинку з тим, щоб право власності на нього перейшло до ОСОБА_1 ОСОБА_4 продавав весь будинок, і теща говорила, що заплатила йому за будинок 160000 гривень. Проблем із зором у ОСОБА_4 не було, це він зараз говорить, що не бачить. З 2008 року в будинку зареєстровані він, його дружина і їх неповнолітня дочка. Після оформлення договору купівлі-продажу будинку в 2010 році будь-які їх права і права їх неповнолітньої дочки ОСОБА_14 не порушені. На даний час дочка зареєстрована в будинку, хоча ні дитина, ні вони в будинку не проживали жодного дня, а проживають у власному будинку в м.Рівне, по вул.Полуничній. Зареєструватися в цьому будинку вони не можуть, так як він ще повністю не завершений і не зданий в експлуатацію, але проживати в ньому можливо.

Свідок ОСОБА_15 суду показав, що йому відомо, що ОСОБА_4 заплатив за будинок 3500 доларів США. Знає, що він ходив по селу позичати гроші для того, щоб купити цей будинок, навіть запитував у нього про можливість такої позики, але він йому відмовив, так як не мав такої суми грошей. Будинок був старенький і його необхідно було ремонтувати, що сторони і робили, але які витрачали на це кошти йому не відомо. На даний час в будинку зроблено гарний ремонт. Частину робіт по ремонту будинку робив сам ОСОБА_4, йому допомагали його друзі, в тому числі і він. Чув потім, що ОСОБА_4 мав відписати якусь частину будинку для ОСОБА_1, бо вони жили разом, були як сімя. Знає, що ОСОБА_4 користується окулярами. При посвідченні договору купівлі-продажу присутній не був і не знає як він оформлявся.

В суді свідок ОСОБА_16 дав показання, що сторони проживали як одна сімя, купили будинок, разом переселилися в нього. Ремонт в купленому будинку робили разом. Знає, що ОСОБА_4 купив будинок за 3500 доларів США. Бачив у нього такі гроші, але де він їх взяв йому не відомо і як він передавав ці грошу продавцю не бачив. Потім у сторін виник конфлікт і одного разу ОСОБА_4 сказав, що їде до нотаріуса переписувати частину будинку на ОСОБА_1 Про це йому відомо, так як в цей день він з ОСОБА_4 привезли паркан для сусідів і коли його розгрузили, їх запрошувати пообідати, то ОСОБА_4 відмовився зайти в хату, пославшись на те, що необхідно їхати до нотаріуса.

Свідок ОСОБА_17 суду показав, що йому зі слів ОСОБА_4 відомо, що той купив будинок і його частину мав комусь переписати. Більш конкретно йому нічого не відомо. Знає, що будинок був старенький, потребував значного ремонту, до нього зроблено добудову. На даний час в будинку проживає ОСОБА_1, а ОСОБА_4 проживає в батьківській хаті, бо його виселили.

Свідки ОСОБА_18 і ОСОБА_19, дочка і зять відповідача-позивача, суду показали, що ОСОБА_4 купив старенький будинок в с.Грабів, по вул.Шкількій, № 3 в 2005 році за власні кошти, які в нього були, бо він повернувся з заробітків з Португалії. Вони поселилися в будинок разом з ОСОБА_1, робили там ремонт, добудову, але чи вкладала остання гроші в ремонт будинку їм не відомо. Продавши нерухомість в м.Рівному, ОСОБА_1 купила будинок для своєї дочки. Батько хотів подарувати 1/4 частину будинку для ОСОБА_1, але наміру продавати весь будинок у нього не було. Будь-яких грошей за будинок він від ОСОБА_1 не отримував, бо якби це сталося, то він би придбав собі інше житло і йому не довелося б проживати з ними, надав би їм певну частину коштів. Після оформлення договору купівлі-продажу, батько казав, що все було зроблено обманним шляхом, так як всім займалась ОСОБА_1, він лише підписав документи, не читаючи їх, так як погано бачить дрібний шрифт.

Судом встановлено, що сторони з весни 2004 року по 2006 рік перебували у фактичних шлюбних стосунках і проживали як одна сімя. 08 грудня 2004 року між ОСОБА_20 і ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_4 купив житловий будинок № 3 по вулиці Шкільній в с.Грабів Рівненського району, заплативши за нього 16149 гривень. Цей договір було посвідчено приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу ОСОБА_7 і зареєстровано в реєстрі за № 1180. На підставі цього договору купівлі-продажу ОСОБА_4 зареєстрував в КП РОБТІ своє право власності на будинок.

Пізніше, 19 червня 2010 року, відповідач-позивач ОСОБА_4 продав позивачці-відповідачці ОСОБА_1 вищевказаний житловий будинок. Згідно п.4 Договору купівлі-продажу за домовленістю сторін продаж вчинено за 160806 гривень. Даний договір було посвідчено нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу ОСОБА_7 і зареєстровано в реєстрі за № 848. На підставі цього договору купівлі-продажу ОСОБА_1 25.06.2010 року зареєструвала в КП РОБТІ своє право власності на цей будинок. Технічний паспорт на будинок також виготовлено на її імя.

Крім того, встановлено, що 23 березня 2012 року ОСОБА_4 отримав Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯК № 035318 на земельну ділянку площею 0,2040 га на території с.Грабів Зорянської сільської ради Рівненського району з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Цей Державний акт йому було видано на підставі рішення Зорянської сільської ради від 27 січня 2005 року № 952.

Рішенням Рівненського районного суду від 06 жовтня 2011 року було усунуто перешкоди ОСОБА_1 у володінні, користуванні, розпорядженні житловим будинком з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: вул.Шкільна, 3 в с.Грабів, Рівненського району, який належить їй на праві власності, шляхом зняття з реєстраційного обліку та виселення із вказаного будинку ОСОБА_4, оскільки судом було встановлено, що з моменту укладення в 2010 році договору купівлі-продажу і до винесення рішення судом ОСОБА_4 в будинку не проживає, з реєстрації не знімається, веде себе аморально, чинить перешкоди у користуванні будинком шляхом психологічного та фізичного тиску.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Стаття 121 Земельного кодексу України встановлює норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, зокрема: у селах для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд передається не більше 0,25 га землі.

Оскільки відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 19.06.2010 року до позивачки-відповідачки перейшло право власності на житловий будинок № 3 по вул.Шкільній в с.Грабів Рівненського району, вона зареєструвала в КП РОБТІ право власності на цей будинок, то до неї має перейти і право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування цього житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Відповідно до ст.378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Частина 2 ст.152 ЗК України встановлює, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю.

Суд вважає, що виданий на імя ОСОБА_4 Державний акт на право власності на земельну ділянку необхідно визнати недійсними і скасувати, оскільки він порушує права ОСОБА_1, як власника житлового будинку.

Оцінивши обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що в наявності є порушення права позивачки, за захистом якого спрямоване її звернення до суду, її позов є обґрунтованим і доведеним, а тому підлягає до задоволення.

Тепер що стосується зустрічного позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку.

Відповідно до ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Стаття 203 ЦК України передбачає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ч.3 ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. А ч.5 цієї статті встановлює, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Стаття 230 ЦК України встановлює правові наслідки вчинення правочину під впливом обману у вигляді визнання його недійсним.

Відповідно до ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін.

Оцінюючи обставини справи в їх сукупності, суд не може взяти до уваги доводів відповідача-позивача ОСОБА_4 і його представника, адвоката ОСОБА_5, про те, що відповідач-позивач не бажав продавати весь будинок, він мав намір подарувати позивачці-відповідачці лише 1/4 частину будинку, договір купівлі-продажу підписав не читаючи, так як довірився ОСОБА_1 і був впевнений, що укладається договір дарування частини будинку, оскільки ці доводи не підтверджені жодним доказом.

А відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом же встановлено, що ОСОБА_4 був присутній у нотаріуса при посвідченні договору купівлі-продажу, за твердженням нотаріуса він зачитував цей договір, зауважень не мав, не скаржився на вади зору і будучи при доброму розумі і ясній памяті добровільно поставив у ньому підпис.

Пленум Верховного Суду України в пункті 19 постанови від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зазначає, що помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Виходячи з цього, якщо навіть і допустити, що ОСОБА_4 довірився ОСОБА_1 та підписав договір купівлі-продажу не читаючи його, то це не може бути підставою для визнання цього договору недійсним. В самому договорі зазначено, що попередньо будучи ознайомлені нотаріусом з вимогами чинного законодавства щодо недійсності правочинів (зокрема, що регулюють укладений ними правочин), перебуваючи при здоровому розумі та ясній памяті, розуміючи значення своїх дій, без будь-якого примусу, насильства, як фізичного, так і психічного, уклали вказаний договір.

Тепер стосовно того, що ОСОБА_4 не отримав від ОСОБА_1 суми 160000 гривень за продаж будинку. Як зазначено в п.4 договору купівлі-продажу продаж за домовленістю сторін вчинено за 160806 грн., які покупець сплатив продавцю до нотаріального оформлення цього договору. Підписання цього договору свідчить про те, що розрахунки за цим договором проведені повністю та про відсутність претензій до покупця зі сторони продавця. А в п.5 Договору зазначено, що за даними КП РОБТІ саме така сума становить вартість домоволодіння. Виходячи з цього, нотаріус не міг вказати іншої ціни продажу.

Оцінивши обставини справи в їх сукупності, суд прийшов до переконання, що ще купуючи будинок перший раз ОСОБА_1 вклала певні кошти у його придбання, так само як вкладала вона кошти і в ремонт будинку і добудову до нього. Із-за цього, на глибоке переконання суду, коли між сторонами виник конфлікт, то ОСОБА_4 і вирішив переоформити будинок на ОСОБА_1 і в даному випадку, за їх згодою, це було зроблено шляхом купівлі-продажу. Сам ОСОБА_4 не заперечив того факту, що хотів переписати будинок на ОСОБА_1, але вже в судовому засіданні говорить, що планував це зробити шляхом дарування 1/4 частини будинку. Суд не вбачає логіки в діях відповідача-позивача, оскільки є незрозумілим, чому придбавши будинок за власні кошти (саме так стверджує ОСОБА_4 в суді), будучи його власником, він бажає подарувати частину будинку позивачці-відповідачці, мотивуючи це тим, щоб вона не була ущемлена. А які права позивачки-відповідачки в такій ситуації могли бути ущемлені, ОСОБА_4 суду так і не вказав. Про наміри відповідача-позивача продати будинок свідчить і його поведінка в подальшому, адже уклавши договір купівлі-продажу будинку, відповідач-позивач припинив проживання в цьому будинку, що встановлено рішенням Рівненського районного суду від 06.10.2011 року. Підписавши договір купівлі-продажу, ОСОБА_4 цим ствердив, що розрахунки за цим договором проведені повністю і претензій він до покупця немає. А твердження свідків про те, що ОСОБА_1 не могла сплатити таких грошей, бо в неї їх не було, або про те, що ОСОБА_4 не отримував цих грошей, бо тоді він би купив собі інше житло чи надав певну суму грошей дочці і зятю, суд оцінює критично.

Так само критично суд оцінює твердження відповідача-позивача і його представника про те, що у ОСОБА_4 є вади зору і він не міг прочитати текст договору. В судовому засіданні, зачитуючи певні тексти, ОСОБА_4 цілком обходився без окулярів, лише коли на цьому стала наголошувати інша сторона, то він став одягати окуляри, щоб щось зачитати. Лікарське заключення про те, що читати дрібний шрифт, писати хворий може лише в окулярах видано відповідачу-позивачу 14.05.2013 року, а договір купівлі-продажу, як відомо, укладено в червня 2010 року. Жодного доказу, який би ствердив вади зору у ОСОБА_4 в 2010 році, він суду не надав.

Тепер стосовно того, що договір купівлі-продажу посвідчено без відповідної згоди органу опіки і піклування Рівненської райдержадміністрації.

Дійсно, відповідно до ст.177 СК України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, видавати письмові зобовязання від імені дитини, відмовлятися від майнових прав дитини.

Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на достатній життєвий рівень.

Частина 3 ст.17 Закону України "Про охорону дитинства" передбачає, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобовязуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобовязання.

Частина 2 ст.18 цього Закону передбачає, що діти, члени сімї наймача або власника жилого приміщення, мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Статтею 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей" встановлено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна; неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень; органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей; для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування.

Відповідно до ст.224 ЦК України, правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71 цього Кодексу), є нікчемним.

Як встановлено судом, ні ОСОБА_4, ні ОСОБА_1 не є батьками чи опікунами неповнолітньої ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1. А обмеження стосовно зменшення житлових прав неповнолітньої стосуються її батьків. Неповнолітня ОСОБА_9 ніколи не проживала у спірному будинку і як ствердив в суді її батько, свідок ОСОБА_13, права дитини порушені не були. Будучи зареєстрованою в будинку з серпня 2008 року, вона залишається там зареєстрованою і по даний час. Тобто, зміна власника житлового будинку, не вплинула на право реєстрації неповнолітньої. Її бабця ОСОБА_1 виконала умови п.7 Договору купівлі-продажу.

Згоду на продаж будинку дав виконавчий комітет Зорянської сільської ради своїм рішенням № 110 від 15.04.2010 року, а виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад є органом опіки та піклування відповідно до ст.56 ЦК України.

Отже, дача згоди на продаж будинку виконавчим комітетом Зорянської сільської ради була в межах його компетенції і окремо згоди органу опіки і піклування Рівненської райдержадміністрації для цього потрібно не було. Тобто, ця обставина не може бути підставою визнання договору купівлі-продажу недійсним. ОСОБА_4, хоча і не був присутній на засіданні виконкому, про рішення виконкому Зорянської сільської ради знав в момент підписання договору купівлі-продажу, ніяких зауважень не висловлював, тому суд приходить до переконання, що йому було відомо про те, що таке питання розглядалося на виконкомі сільської ради. Рішення виконкомом прийнято в рамках його компетенції, на підставі діючих норм закону і твердження ОСОБА_4 про те, що він не писав заяви до сільської ради не може бути підставою для визнання цього рішення незаконним і його скасування.

Оскільки із заяви ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог вбачається спір про право, зокрема про право неповнолітньої ОСОБА_9 бути зареєстрованою і проживати у спірному будинку, то суд вважає, що це питання має розглядатися в позовному провадженні, відповідно до ст.256 ЦПК України, а не за правилами окремого провадження, про що вказував адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що зустрічний позов ОСОБА_4 і заява про збільшення позовних вимог не доведені належними доказами, є безпідставними, а тому до задоволення не підлягають.

Керуючись ст.ст.57, 59, 60, 213-215, 223, 294, 295 ЦПК України, ст.ст.118, 120, 121, 152, 158 Земельного кодексу України, ст.ст.56, 203, 205, 215, 229, 230, 256, 378 ЦК України, ст.177 Сімейного кодексу України, Законом України "Про охорону дитинства", Законом України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей", суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до МОХЕЛЯ ОСОБА_6, третя особа: Управління Держкомзему у Рівненському районі Рівненської області про визнання недійсним та скасування державного акту на земельну ділянку (з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог) - задоволити повністю.

Визнати недійсним і скасувати Державний акт серії ЯК № 035318 від 23 березня 2012 року на право власності на земельну ділянку, площею 0,2040 га, кадастровий номер :22:029:0264 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по вулиці Шкільній, 3 в селі Грабів Рівненського району Рівненської області, виданий на імя МОХЕЛЯ ОСОБА_6.

Встановити факт, що неповнолітня ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, в період з 13 серпня 2008 року по даний час не проживала і не проживає за місцем її реєстрації в житловому будинку № 3 по вул.Шкільній в с.Грабів Рівненського району, в звязку з чим її житлові права при відчуженні цього будинку ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 не порушувалися.

В задоволенні зустрічного позову МОХЕЛЯ ОСОБА_6 до ОСОБА_1 (до участі в справі залучено як третю особу без самостійних вимог приватного нотаріуса ОСОБА_7Є.) про визнання договору купівлі-продажу недійсним (з врахуванням позовної заяви про збільшення позовних вимог) - відмовити повністю за безпідставністю і недоведеністю позовних вимог.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Остапчук Л.В.