Справа № 1319/9314/12
Головуючий у 1 інстанції: Тімченко О.В.
Провадження № 22-ц/783/4247/13
Доповідач в 2-й інстанції:
Монастирецький Д. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2013 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді
Монастирецького Д.І.,

суддів: Мацея М.М., Тропак
О.В.,

секретаря Данилик І.І.,

з участю ОСОБА_2 та її
представників ОСОБА_3 і ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Сихівського
районного суду м. Львова від 19 березня
2013 року у справі за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_2, треті особи: державний нотаріус
Першої Львівської державної
нотаріальної контори Кутельмах О.Ф. та
ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», про розірвання
договору довічного утримання, -

в с т а н
о в и л а:

У вересні 2012 року позивачка ОСОБА_6 в
особі свого представника ОСОБА_8
звернулася до суду з позовом, в якому
просить: розірвати договір довічного
утримання ВСС № 657872, укладений 15 липня
2005 року між нею та ОСОБА_2, посвідчений
державним нотаріусом Першої
Львівської державної нотаріальної
контори; скасувати витяг про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно № 8267953 від 07.09.2005 року, виданий на
квартиру АДРЕСА_1. Позовні вимоги
обґрунтовує тим, що протягом тривалого
часу відповідачка відмовляється
виконувати умови договору, зокрема, не
забезпечує її харчуванням, теплим
одягом, медикаментами, відмовляється
надавати їй щомісячну фінансову
допомогу. Свою квартиру вона не в стані
прибирати внаслідок похилого віку.
Відповідачка нею не цікавиться і не
допомагає, внаслідок чого вона
постійно змушена користуватися
допомогою сусідів та родичів. На
підставі наведеного просить позов
задовольнити.

Оскаржуваним рішенням позов
задоволено.

Розірвано договір довічного утримання
від 15 липня 2005 року, укладений між
ОСОБА_6 і ОСОБА_2 та посвідчений
державним нотаріусом Першої
Львівської державної нотаріальної
контори Кутельмах О.Ф.

Скасовано витяг про реєстрацію права
власності на нерухоме майно - квартиру
АДРЕСА_1 від 07 вересня 2005 року за
номером 8267953.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 190
грн. судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави
судовий збір 24,60 грн.

Додатковим рішення цього ж суду від 19
березня 2013 року стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_6 107,30 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржив представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_3

Вважає, що оскаржуване рішення
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
невідповідністю висновків суду
обставинам справи, недоведеністю
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими. Суд
прийшов до висновку про неналежне
виконання ОСОБА_2 обов'язків,
покладених на неї договором довічного
утримання, однак такий підтверджується
лише показаннями свідків, які не можуть
бути належними доказами, крім цього
суперечать показанням самої позивачки.

Зазначає, що незважаючи на те, що
позивачка звернулась до суду з позовом
про розірвання договору довічного
утримання, - продовжувала отримувати
утримання від ОСОБА_2 Судом
безпідставно не взято до уваги
показання свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10 та
ОСОБА_11, оскільки, як зазначено судом
такі є зацікавлені, а їх свідчення є
недетальними та поверхневими, однак це
не відповідає дійсності, крім цього
такі, підтверджується матеріалами
справи.

Вказує, що позивачка та її представник
не заперечили факту створення першою
перешкод у доступі відповідачки до
квартири, що є предметом розгляду
Сихівським районним судом м. Львова, де
провадження зупинено до вирішення
даного спору. Суд прийшов до
помилкового висновку, що для
розірвання договору за ст. 755 ЦК
України, не має правового значення
покликання відповідачки, що позивачка
своїми діями перешкоджала їй
виконувати умови договору. Відповідно
до ст. 13 ЦК України цивільні права особа
здійснює у межах, наданих їй договором
або актами цивільного законодавства.
Не допускаються дії особи, що
вчиняються з наміром завдати шкоди
іншій особі, а також зловживання правом
в інших формах. Просить скасувати
рішення районного суду та ухвалити
нове, яким в задоволенні позовних вимог
відмовити.

ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_8, а
також треті особи - повідомлені
належним чином (а.с. 135, 136, 137, 138), в судове
засідання апеляційної інстанції не
з'явилися, причину своєї неявки суду не
повідомили, матеріалів справи
достатньо для розгляду справи у їх
відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2 та
її представників ОСОБА_3 і ОСОБА_4,
перевіривши матеріали справи, межі та
доводи скарги, колегія суддів вважає,
що скаргу слід задовольнити, виходячи з
наступного.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних прав, свобод чи
інтересів у спосіб, передбачений
законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені
законом або договором способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до статей 21, 24, 41 Конституції
України всі громадяни є рівними у своїх
правах, усім власникам забезпечуються
рівні умови здійснення цих прав.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, а також
особи, які не брали участі у справі,
якщо суд вирішив питання про їх права
та обов'язки, мають право оскаржити в
апеляційному порядку рішення суду
першої інстанції повністю або
частково.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Апеляційний суд
досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів (ст.
57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України
обов'язок суду під час ухвалення
рішення вирішити, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги позивача та якими доказами вони
підтверджуються; перевірити наявність
чи відсутність певних обставин за
допомогою доказів шляхом їх оцінки;
оцінити подані сторонами докази та
дійти висновку про наявність або
відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення
правовідносин сторін, які випливають
із встановлених обставин. Саме
визначення цих правовідносин дає
можливість суду остаточно визначитись,
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК
України, суд повинен сприяти
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснювати особам,
які беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджати про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяти здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом, та
встановлювати у рішенні обставини
справи (в тому числі пропущення
позовної давності), характер
правовідносин сторін, правову норму,
яка підлягає застосуванню до цих
правовідносин, навести мотиви
прийнятого рішення: встановлені судом
обставини, які мають значення для
справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх
доказів, розрахунки, з яких суд виходив
при задоволенні грошових та інших
майнових вимог.

Проте зазначеним вимогам рішення суду
першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи позов ОСОБА_6 до ОСОБА_2
про розірвання договору довічного
утримання, скасування витягу про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно, суд першої інстанції покликався
лише на показання свідка ОСОБА_12,
племінниці позивачки, яка зацікавлена
в результаті вирішення даного спору, а
тому дати об'єктивну оцінку щодо
виконання відповідачкою обов'язків по
договору довічного утримання вона не
може, та свідка ОСОБА_13, які ствердили
суду, що відповідачка згідно з умовами
укладеного договору довічного
утримання не утримувала та не
доглядала за нею, про що їм стало
достовірно відомо під час спілкування
з позивачкою, та що дані свідчення
узгоджуються з письмовими доказами по
справі, а саме листом Львівської
дирекції УДП поштового зв'язку
«Укрпошта» від 20 лютого 2013 року та
квитанціями про відправлення
відповідачем на адресу позивача
грошових переказів.

Однак, з такими висновками суду першої
інстанції не можна погодитися з
наступних підстав.

Судом встановлено, що договір
довічного утримання між ОСОБА_6 і
ОСОБА_2 був укладений 15 липня 2005 року та
посвідчений державним нотаріусом
Першої Львівської державної
нотаріальної контори Кутельмах О.Ф.,
згідно з яким позивачка (відчужувач)
передала відповідачці (набувачу)
ОСОБА_2 у власність квартиру АДРЕСА_1, а
відповідачка у свою чергу
зобов'язалась забезпечувати ОСОБА_6
утриманням та доглядом - довічно.

Згідно п. 7 даного договору довічного
утримання, укладеного між сторонами,
обов'язок ОСОБА_2 по наданню ОСОБА_6
довічного забезпечення визначається у
вигляді: забезпечення її житлом шляхом
збереження права безоплатного
пожиттєвого проживання у відчужуваній
квартирі; забезпечення харчуванням;
забезпечення придатним для носіння
одягом та взуттям; здійснення догляду
та побутової допомоги; надання
побутових послуг; забезпечення
відпочинку; забезпечення за рецептами
лікарів належними лікувальними
засобами незалежно від їх вартості; за
бажанням відчужувача може бути надано
право тимчасово проживати за місцем
проживання набувача; у разі виникнення
потреби забезпечити іншими видами
матеріального забезпечення та
доглядом.

Відповідно до п. 8 вищевказаного
договору «грошова оцінка зазначених в
цьому договорі видів матеріального
забезпечення на місяць за згодою
сторін визначається в розмірі 150
гривень, яка в майбутньому підлягає
індексації у порядку встановленому
законом».

Пунктом 12 договору також передбачено
право відчужувача вимагати розірвання
договору та повернення квартири у разі
невиконання або неналежного виконання
набувачем своїх обов'язків за
договором.

Згідно ст. 744 ЦК України за договором
довічного утримання (догляду) одна
сторона (відчужувач) передає другій
стороні (набувачеві) у власність
житловий будинок, квартиру або їх
частину, інше нерухоме майно або рухоме
майно, яке має значну цінність, взамін
чого набувач зобов'язується
забезпечувати відчужувача утриманням
та (або) доглядом довічно.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 749 ЦК
України у договорі довічного утримання
(догляду) можуть бути визначені всі
види матеріального забезпечення, а
також усі види догляду (опікування),
якими набувач має забезпечувати
відчужувача. Якщо обов'язки набувача не
були конкретно визначені або у разі
виникнення потреби забезпечити
відчужувача іншими видами
матеріального забезпечення та догляду
спір має вирішуватися відповідно до
засад справедливості та розумності.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України договір
довічного утримання (догляду) може бути
розірваний за рішенням суду на вимогу
відчужувача або третьої особи, на
користь якої він був укладений, у разі
невиконання або неналежного виконання
набувачем своїх обов'язків.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

З рішення районного суду вбачається, що
судом достовірно та беззаперечно
встановлено, що ОСОБА_2 неналежно
виконувала обов'язки, покладені на неї
п.п. 7, 8 договору довічного утримання
починаючи з кінця 2011 року, щодо:
забезпечення її житлом шляхом
збереження права безоплатного
пожиттєвого проживання у відчужуваній
квартирі; забезпечення харчуванням;
забезпечення придатним для носіння
одягом та взуттям; здійснення догляду
та побутової допомоги; надання
побутових послуг; забезпечення за
рецептами лікарів належними
лікувальними засобами незалежно від їх
вартості.

З мотивувальної частини рішення суду
першої інстанції вбачається, що докази
неналежного виконання відповідачкою
своїх обов'язків, які визначені
договором довічного утримання, до
кінця 2011 року - в матеріалах справи
відсутні.

Разом з цим, в матеріалах справи
відсутні і будь-які докази неналежного
виконання відповідачкою умов договору
саме в січні 2012 року, оскільки
позивачкою такі також не надано, не
вбачається це і з показань свідків зі
сторони позивачки.

Районний суд, зазначаючи, що ОСОБА_2
неналежно виконувала обов'язки,
покладені на неї умовами договору
починаючи з січня 2012 року, не навів
доказів неналежності їх виконання та
не вказав яким чином було порушено
умови договору, а саме - забезпечення її
житлом шляхом збереження права
безоплатного пожиттєвого проживання у
відчужуваній квартирі; забезпечення
харчуванням; забезпечення придатним
для носіння одягом та взуттям;
забезпечення за рецептами лікарів
належними лікувальними засобами
незалежно від їх вартості.

Те, що відповідачка належно виконувала
умови договору до лютого 2012 року
підтверджується і показаннями свідків
ОСОБА_10 та ОСОБА_11, які районний суд
безпідставно не взяв до уваги,
незважаючи на те, що вони є найближчими
сусідами позивачки та не зацікавлені в
результаті вирішення даного спору, і як
вбачається з рішення - свідки
проживають у квартирі, яка
«знаходиться поруч з квартирою
позивачки протягом 30 років», «близько
семи - восьми років» ОСОБА_11
«спостерігала, що позивачкою
опікується відповідачка, періодично
відвідує позивачку та придбаває їй
продукти харчування», що саме
«позивачка повідомляла свідку, що вона
була зацікавлена у підписанні договору
довічного утримання», а також що
«відповідачка періодично до лютого 2012
року відвідувала позивачку». Крім того,
в матеріалах справи відсутні будь-які
докази звернення позивачки до
територіального центру соціального
обслуговування для надання їй
допомоги, як самотній непрацездатній
громадянці.

З матеріалів справи вбачається, що
після заміни позивачкою в кінці січня
2012 року замка у вхідних дверях, остання
не впускає ОСОБА_2 в квартиру, у зв'язку
з чим відповідачка не має можливості
виконувати частину умов договору про
довічне утримання, а саме «здійснення
догляду та побутової допомоги; надання
побутових послуг», в той же час надає
останній, починаючи з лютого 2012 року
щомісячне грошове забезпечення з
утримання, що відповідно до умов
договору становить суму 150,00 грн.,
оскільки п. 8 укладеного між сторонами
договору визначена грошова оцінка
матеріального забезпечення, а саме
«грошова оцінка зазначених в цьому
договорі видів матеріального
забезпечення на місяць за згодою
сторін визначається в розмірі 150
гривень, яка в майбутньому підлягає
індексації у порядку встановленому
законом».

Пославшись на неналежне виконання
відповідачкою п.п. 7, 8 згаданого вище
договору з кінця 2011 року, районний суд
не дав оцінки тій обставині, що
позивачка в січні 2012 року в квартирі
замінила замок на дверях, чим позбавила
відповідачку можливості доступу до
приміщення для надання їй побутових
послуг.

Слід відмітити, що з матеріалів справи
вбачається, що позивачка ОСОБА_6 лише
частково відмовляється приймати
допомогу від ОСОБА_2

З довідки заступника начальника
Поштамту - ЦПЗ № 1 Львівської дирекції
українського державного підприємства
поштового зв'язку «Укрпошта»
вбачається, що: поштовий переказ № 7/0073
на суму 3 000,00 грн. прийнятий до
пересилання 10.11.2012 року у відділенні
поштового зв'язку Лвів-69 за адресою
АДРЕСА_1 на ім'я - ОСОБА_6 (відправник:
ОСОБА_2, АДРЕСА_3), поступив 10.11.2012 року у
відділення поштового зв'язку Львів-66 та
виплачений 12.11.2012 року по паспорту
НОМЕР_1 особисто адресатові; поштовий
переказ № 8/0188 на суму 616,00 грн.,
прийнятий до пересилання 23.01.2013 року у
відділенні поштового зв'язку Лвів-69 за
адресою АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_6
(відправник: ОСОБА_2, АДРЕСА_3), поступив
23.01.2013 року у відділення поштового
зв'язку Львів-66 та виплачений 28.01.2012
року по паспорту НОМЕР_1 особисто
адресатові. З довіреності, яка
посвідчена приватним нотаріусом
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_14 31 січня 2012 року,
вбачається, що паспорт серії НОМЕР_1,
виданий Галицьким РВ ЛМУ УМВСУ у
Львівській області 28.02.2002 року належить
ОСОБА_6 (а.с. 11, 77, 78, 80).

Крім того, в матеріалах справи наявний
поштовий переказ в користь позивачки
від 22 березня 2012 року на суму 200,00 грн.
(а.с. 79).

Колегія суддів прийшла до переконання,
що виконувати деякі умови укладеного
договору довічного утримання стало
неможливо саме через небажання
позивачки, яка сам порушує умови
договору довічного утримання, а не
через невиконання або неналежне
виконання своїх обов'язків
відповідачкою. Позивачка не бажає, щоб
відповідачка продовжувала виконувати
свої обов'язки по наданню їй лише
побутових послуг, наполягаючи на його
розірванні в односторонньому порядку,
що не передбачено договором і є
порушенням його умов.

Встановлено, що за час дії договору
відповідачкою проведено також дії, які
не охоплюються її забов'язаннями за
договором довічного утримання.

Оскільки одностороння відмова
відчужувача від договору довічного
утримання в силу положень ст. 755 ЦК
України не є підставою для його
розірвання, висновок суду про
задоволення позову є помилковим.

Як наслідок, з цих же підстав не
підлягає й вимога ОСОБА_6 про
скасування витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно - квартиру.

Враховуючи наведене, оскільки висновки
суду першої інстанції не відповідають
обставинам справи, неправильно
застосовано норми матеріального та
процесуального права, колегія суддів
дійшла висновку про задоволення
апеляційної скарги та скасування
рішення суду першої інстанції з
ухваленням нового - про відмову у
задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, ч. 2 ст. 305, ч. 1 п. 2
ст. 307, ч. 1 п.п. 3, 4 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314,
ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

в и р і
ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Сихівського районного суду м.
Львова від 19 березня 2013 року та
додаткове рішення цього ж суду від 19
березня 2013 року скасувати та ухвалити
нове рішення, яким:

В позові ОСОБА_6 до ОСОБА_2, треті особи:
державний нотаріус Першої Львівської
державної нотаріальної контори
Кутельмах О.Ф. та Обласне комунальне
підприємство Львівської обласної ради
«Бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки», про розірвання
договору довічного утримання -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий:
Монастирецький Д.І.

Судді:
Мацей М.М.

Тропак О.В.