22-ц/772/2411/2013Головуючий в суді першої
інстанції:Дернова В.В.Категорія: 51
Доповідач: Сало Т. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" серпня 2013 р.
м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області в складі:

головуючого: судді Сала Т.Б.

суддів: Міхасішина І.В., Стадника І.М.,

при секретарі: Богацькій О.В.

за участю представника ТОВ «Фірма
«Авіценна» - Бурко В.Р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фірма «Авіценна» на
заочне рішення Вінницького міського
суду Вінницької області від 18 липня 2013
року у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Фірма
«Авіценна» до ОСОБА_3 про стягнення
зайво виплаченої заробітної плати , -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 18 липня 2013 року
позов задоволено частково та стягнуто
з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Фірма
«Авіценна» 304,21 грн. зайво виплаченої
заробітної плати, а також 229,40 грн.
судового збору. В іншій частині
позовних вимог відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі ТОВ
«Фірма «Авіценна» просить скасувати
рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 18.07.2013 року в
частині відмови позивачу в задоволені
його позовних вимог, та ухвалити нове
рішення, яким позов ТОВ «Фірма
«Авіценна» в частині стягнення з
ОСОБА_3 зайво виплаченої заробітної
плати в сумі 1200,00 грн. задовольнити.

В апеляційній скарзі зазначено, що
відповідачу помилково був нарахований
аванс в розмірі 1200,00 грн. в рахунок
заробітної плати за січень 2013 року,
тобто внаслідок лічильної помилки, яка
виразилась у повторній, після оплати
відпускних, оплати за час роботи у
січні місяці 2013 року. Крім цього
зазначено, що вказане рішення підлягає
скасуванню оскільки судом неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи, в зв'язку з чим рішення
прийняте з порушенням норм
матеріального права.

Заслухавши доповідача, вислухавши
пояснення представника ТОВ Фірма
«Авіценна», перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
рішення суду першої інстанції підлягає
частковому скасуванню, та ухваленню
нового рішення, оскільки наявна
невідповідність висновків суду
обставинам справи та неправильне
застосування норм матеріального права,
яке виразилось у незастосуванні
закону, який підлягає застосуванню.

Судом першої інстанції
встановлено, що на підставі наказу № 77
від 07.07.2008 року «Про прийом» ОСОБА_3 з
07.07.2008 року було прийнято на посаду
укладальника - пакувальника складу ТОВ
«Фірма «Авіценна» з посадовим окладом
відповідно до штатного розкладу.

Наказом від 29.12.2012 року ОСОБА_3, з 02.01.2013
року до 26.01.2013 року було надано щорічну
основну відпустку на 24 календарних дні
за період роботи з 07.07.2008 року до 07.07.2013
року та виплачено «відпускні» у
розмірі 1350,00 грн.

10.01.2013 року ОСОБА_3 подала заяву про
звільнення її з роботи за власним
бажанням. На підставі наказу №2к від
28.01.2013 року ОСОБА_3, було звільнено за
власним бажанням за ст. 38 КЗпП України
та проведено повний розрахунок з
утриманням суми за наперед використані
7 календарних днів основної щорічної
відпустки (у розмірі 304,21 грн.).

Крім того, судом першої інстанції
встановлено, що 21.01.2013 року ОСОБА_3 було
помилково виплачено аванс у розмірі 1200
грн. в рахунок заробітної плати за
січень місяць 2013 року. Добровільно
ОСОБА_3 (змінила прізвище на «ОСОБА_3»)
вказані суми ТОВ «Фірма «Авіценна» не
повернула.

Суд першої інстанції прийшов до
висновку що аванс у розмірі 1200 грн. був
виплачений ОСОБА_3 не в рахунок
заробітної плати, а безпідставно,
внаслідок нелічильної (нерахункової)
помилки. Виплачений був добровільно
роботодавцем та за відсутності
недобросовісності набувача -
відповідача ОСОБА_3, а тому не підлягає
поверненню.

Разом з тим, суд першої інстанції
вважає, що підлягає стягненню з
відповідача ОСОБА_3 сума у розмірі 304,21
грн. за невідпрацьовані дні одержаної
відпустки відповідно до вимог ст. 127
КЗпП України та ст. 22 Закону України
«Про відпустки» (при цьому, у діях
ОСОБА_3 суд також вбачає
недобросовісність набувача).

З даним висновком суду колегія
суддів погодитись не може з наступних
підстав.

Відповідно до наказу № 77 від
07.07.2008 року по ТОВ «Фірма «Авіценна»,
ОСОБА_3 зарахована з 07.07.2008 року на
посаду укладальника-пакувальника
складу.

Наказом № 46 від 29.12.2012 року ОСОБА_3
надано щорічну відпустку на 24
календарних дні - з 02.01 по 26.01.2013 року (за
період роботи з 07.07.2012 по 07.07.2013 року).

З розрахункового листка за грудень 2012
року вбачається, що ОСОБА_3 нараховані
оклад, щомісячна премія та премія за
підсумками року на загальну суму 2928
грн. (до виплати за мінусом утримань -
2399,2 грн.).

Також в грудні, виплачено, але
ненараховано, 1350 грн., без зазначення
виду платежу, що відображено також в
даному розрахунковому листку.

Бухгалтером підприємства в грудні 2012
року також складено розрахунковий
листок на оплату відпустки , в якому
зазначено, що ОСОБА_3 підлягає до сплати
за 24 дні відпустки - 1653,60 грн. З цієї
суми, за мінусом відрахувань, а саме
єдиний соціальний внесок (3,6%), що
складає 59,53 грн., та податок з доходу (15%)
- 239,11 грн., ОСОБА_3 необхідно виплатити
1354,96грн., і дана сума (із заокругленням)
була виплачена в грудні 2012 року, що
відображено у вищезгадуваному
розрахунковому листку.

Як зазначено у позовній заяві кошти в
розмірі 1350 грн. виплачені ОСОБА_3 як
зарплата за дні відпустки.

Перебуваючи у відпустці, 10.01.2013 року
ОСОБА_3 написала заяву про звільнення з
роботи за власним бажанням, і наказом
по підприємству № 2к від 28.01.2013 року
ОСОБА_3 звільнена з займаної посади з
26.01.2013 року за ст. 38 КЗпП України.

Відповідно до розрахункового листа за
січень 2013 року нараховані «відпускні»
за 17 днів, розмір яких, без утримання,
склав 1171,3 грн. Враховуючи утримання, а
це 125,51 грн., ОСОБА_3 необхідно було
виплатити за 17 днів «відпускні» в
розмірі 1045,79 грн.

Відповідно до статті 21 Закону
України «Про відпустки», заробітна
плата працівникам за час відпустки
виплачується не пізніше ніж за три дні
до її початку,

Відповідно до ст.22 цього Закону, у
разі звільнення працівника до
закінчення робочого року, за який він
уже одержав відпустку повної
тривалості, для покриття його
заборгованості власник проводить
відрахування із заробітної плати за
дні відпустки, що були надані в рахунок
невідпрацьованої частини робочого
року.

Враховуючи норми зазначених
статей суд приходить до переконання, що
ОСОБА_3 в грудні було виплачено
зарплата за час відпустки повної
тривалості (24 дні) -1350 грн. Однак,
остання була звільнена до закінчення
робочого року, який почався 07 липня 2012
року, і кінець якого - липень 2013 рік.

Провівши відповідний
перерахунок, підприємство встановило,
що ОСОБА_3 отримала право на
оплачуваних 17 днів відпустки. Отже,
ОСОБА_3 підлягає до сплати 1045,79 грн. (за 17
днів), а не 1354,96 грн., які їй було
виплачено (розрахунок за грудень 2012
року).

Різниця між виплаченим та тим, що
підлягає до виплати складає 304,21 грн. -
зарплата за час відпустки (відпускні),
які позивач просив стягнути з
відповідача.

Суд першої інстанції в частині
стягнення коштів в розмірі 304, 21грн.
позов задовольнив, і ніким з учасників
процесу в цій частині рішення не
оскаржувалось.

Колегію суддів також було
встановлено, що в січні 2013 року ОСОБА_3
було виплачено 1200 грн., що, відповідно
до розрахункового листа за січень 2013
рік, являється авансом до заробітної
плати за січень 2013 рік.

Те, що ці кошти були виплачені як
аванс в рахунок саме заробітної плати
підтверджується відомістю банку про
розподілення заробітної плати ТОВ
«Фірма «Авіценна», відповідно до якої в
колонці «призначення» зазначено -
заробітна плата.

Суд приймає до уваги те, що
заробітна плата за час відпустки
(відпускні) ОСОБА_3 була виплачена до
відпустки, а час відпустки включав саме
січень місяць, в якому остання була
звільнена.

Відповідно до ст.1Закону України
«Про оплату праці», заробітна плата - це
винагорода, обчислена, як правило, у
грошовому виразі, яку за трудовим
договором роботодавець виплачує
працівникові за виконану ним роботу.

В січні місяці ОСОБА_3 не
працювала, ніякої додаткової роботи не
виконувала. Отже, підстав для виплати
ОСОБА_3 авансу в рахунок заробітної
плати за січень місяць 2013 року не було.

Крім цього, колегія суддів
звертає увагу, на те, що, відповідно до
розрахункового листка за січень місяць
2013 року, ОСОБА_3 аванс не нараховувався,
що підтверджується колонкою
«нарахування». Фактично була проведена
бухгалтерська операція по їх виплаті, а
саме ОСОБА_3 помилково була внесена до
відомості розподілення заробітної
плати разом із іншими працівниками, а
тому кошти які були виплачені та
зараховані на заробітну картку
останньої, були сплачені помилково.

Колегія суддів встановивши
зазначені обставини, вважає, що між
позивачем та відповідачем склались
трудові відносини, які регулюються
нормами КЗпП України.

Відповідно до ст. 127 КЗпП
України відрахування із заробітної
плати можуть провадитись тільки у
випадках, передбачених законодавством
України.

Відрахування із заробітної плати
працівників для покриття їх
заборгованості підприємству можуть
провадитись для повернення авансу,
виданого в рахунок заробітної плати;
для повернення сум, зайве виплачених
внаслідок лічильних помилок.; для
погашення невитраченого і своєчасно не
повернутого авансу тощо.

В роз'ясненнях, які містяться в п.24
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 13 від 24.12.1999 року «Про
практику застосування законодавства
про оплату праці» зазначено, що до
лічильних помилок належать
неправильності в обчисленнях,
дворазове нарахування заробітної
плати за один і той самий період тощо.

Враховуючи зазначені норми та
встановлені обставини у справі,
колегія суддів прийшла до висновку, що
суд першої інстанції зробив висновки,
які не відповідають обставинам справи,
оскільки ОСОБА_3 безпідставно отримала
кошти як аванс, який був виплачений
останній внаслідок помилкового
внесення її до відомості розподілення
заробітної плати, і правових підстав
набуття права на ці кошти ОСОБА_3 не
мала.

Крім того, суд першої інстанції
при ухвалені рішення застосував ст.1215
ЦК України, і на думку колегії суддів ця
норма була застосована невірно,
оскільки між позивачем та відповідачем
склались трудові правовідносини, і як
зазначено в у вищезгаданому пункті
Постанови Пленуму Верховного Суду
України, при вирішенні спорів,
пов'язаних із застосуванням ст.127 КЗпП
України, суди мають враховувати, що
вимоги про повернення працівником
авансу, виданого в рахунок заробітної
плати, і сум, зайво оплачених внаслідок
лічильних помилок, розглядаються
судами в тому разі, коли роботодавець
не має можливості провести
відрахування із заробітної плати у
зв'язку з тим, що працівник оспорює
підстави і розмір останнього, або минув
місячний строк для видання
відповідного наказу (розпорядження),
або з інших причин.

В даній ситуації ТОВ «Фірма
Авіценна», як роботодавець не мала
можливості провести відрахування із
заробітної плати, оскільки ОСОБА_3 була
звільнена в день закінчення відпустки.

А тому, при вирішенні даного спору
необхідно було керуватись ст.127 КЗпП
України.

Згідно п. 2 ч. 1 ст.307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення першої інстанції і
ухвалити нове рішення по суті позовних
вимог.

Відповідно до пунктів 3 та 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України, підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Під час розгляду справи по суті судом
першої інстанції було встановлено, що
ОСОБА_3 змінила прізвище на «ОСОБА_3».

На підставі викладеного, керуючись ст.
362 ЦК України, ст. ст. 307, 309, 313, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу директора
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фірма «Авіценна»
задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 18 липня 2013 року
в частині відмови в задоволені позову -
скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким стягнути з
ОСОБА_3 на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «Фірма
«Авіценна» 1200 грн. як помилково
виплачений аванс за січень 2013 року.

В іншій частині рішення Вінницького
міського суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржено в
касаційному порядку на протязі
двадцяти з дня його проголошення до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
(підпис) Сало Т.Б.

(підпис) Стадник І.М.

Судді:
(підпис) Міхасішин І.В.

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду

Вінницької області
Сало Т.Б.