Справа № 2-14/11 Провадження №
22-ц/772/5/2013Головуючий в суді першої
інстанції:Чезганова А.М.Категорія:
45Доповідач: Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" липня 2013 р.
м. ВінницяКолегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Він-ницької області
в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Вавшка В.С., Жданкіна В.В.,

при секретарі Торбасюк О.І.,

за участю відповідачки, апелянтки
ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3,
позивачки ОСОБА_4, її представника
ОСОБА_5, розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Вінниці, в залі
судових засідань апеляцій-ного суду
Вінницької області цивільну справу за
позовом

ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про по-

вернення самовільно
зайнятої земельної ділянки,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Замостянського районного суду
м. Вінниці від 06 липня 2012 року,

В С Т А Н О В И Л
А:

06 липня 2009 року ОСОБА_4 звернулася в
Замостянський районний суд м. Вінниці з
позовом до ОСОБА_2 про повернення
самовільно зайнятої земельної ділянки
( а. с. 3-4, 42-43, 167 ). Позов мотивований тим,
що ОСОБА_4 на підставі державного акту
на право приватної власності на землю
серії ІІ-ВН № 046846, виданого на підставі
рішення третейського суду від 25. 11.2002
року № 4018, є власницею земельної
ділянки площею 0,0546 га по АДРЕСА_1.
Співласницею суміжної садиби АДРЕСА_2 є
ОСОБА_2, яка без погодження з ОСОБА_4 на
частині самовільно зайнятої земельної
ділянки останньої площею близько 10
метрів побудувала фундамент для
встановлення паркану і склала на ньому
цеглу. За захистом порушеного права
ОСОБА_4 звернулася в суд з даним
позовом.

Рішенням Замостянського районного
суду м. Вінниці від 06 липня 2012 року ( а. с.
192-195 ) позов задоволено. Зобов'язано
ОСОБА_2 звільнити са- мовільно зайняту
земельну ділянку по АДРЕСА_1, площею 10
кв.м., відображену в додатку № 2 та № 4 до
висновку судової будівельно-технічної
експертизи ТОВ «Подільський центр
судових експертиз» від 31 травня 2012 року
№ 1183 та привести її за рахунок ОСОБА_2 у
придатний для використання стан шляхом
знесення споруди фундаменту шириною 0,4
метра, довжиною 10 метрів, на якому
складена цегла. Стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_4 25,50 гривень судового
збору, 37,50 гривень витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи, 1300,00 гривень у
від-шкодування оплати здійсненої
судової експертизи, 2406,00 гривень -
оплати правової допомоги, всього
судових витрат в сумі 3769,00 гривень.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням
у справі, ОСОБА_2 оскаржує йо -го в
апеляційному порядку, просить
скасувати дане рішення суду першої
ін-станції, ухвалити нове рішення про
відмову у позові ( а. с. 199-205 ). Апелян-тка
вважає оскаржуване рішення незаконним,
ухваленим за неповного з'ясу-вання
судом, недоведеності обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідності
висновків суду обставинам справи, з
порушенням норм процесуального права,
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення апелянтки, її представника,
за-перечення на скаргу позивачки та її
представника, дослідивши матеріали
спра- ви, проаналізувавши докази,
наявні в ній, в їх сукупності,
перевіривши закон-ність і
обґрунтованість оскаржуваного
судового рішення в межах доводів апе
-ляційної скарги та вимог, заявлених в
суді першої інстанції, колегія суддів
прийшла до висновку, що скарга
задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути закон-ним і
обгрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сто-рони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених ти-ми
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні. Умовами
обгрунтова-ності є повне і всебічне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, доведеність тих обставин,
які суд вважає встановленими,
відповідність вис-новків суду
обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції
відповідає цим вимогам.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що ОСОБА_4 на підставі державного
акту на право приватної власності на
землю серії ІІ-ВН № 046846, виданого 20.12.2002
року, є власни-цею земельної ділянки
площею 0,0546 га по АДРЕСА_1. Суміжній
співвласниці садиби АДРЕСА_2 ОСОБА_2 рі-
шенням виконавчого комітету
Вінницької міської ради від 26.11.1999 року
№ 1595 безоплатно передано у приватну
власність земельну ділянку площею 627
кв.м., державний акт про право власності
на цю земельну ділянку відповідачка не
отримувала.

Актом від 17.12.2002 року ( а. с. 117 ) було
зафіксовано відновлення в на-турі меж
земельної ділянки ОСОБА_4, однак у 2004
році актом державного інспектора з
контролю за використанням і охороною
земель Вінницької області від 25.02.2004
року було встановлено, що ОСОБА_2
самовільно зайняла частину земельної
ділянки ОСОБА_4, у зв'язку з чим
складений від-повідний припис № 48.

У відповідності з нормами статей 90,
152, 212 Земельного кодексу України суд,
враховуючи самочинні дії ОСОБА_2 щодо
використання частини суміж-ної
земельної ділянки, суд першої
інстанції прийшов до вірних висновків,
ви-кладених в оскаржуваному рішенні.
При цьому суд послався на висновки
здійсненої у справі 31 травня 2012 року
судової будівельно-технічної
експер-тизи № 1183 ( а. с. 141-159 ).

За клопотанням відповідачки та її
представника судом апеляційної
інстанції ухвалою від 16 серпня 2012 року
призначалася додаткова судова
будівельно-технічна експертиза з
питання наявності чи відсутності
захоплення ОСОБА_2 частини земельної
ділянки ОСОБА_4, яка проведена з
використанням кадастрових планів
земельних ділянок сторін у справі,
складених в електрон-ному вигляді на
технічних носіях в програмних
комплексах «Digitals» із заз-наченням на
схемі розташування будівель та споруд.
Висновком цієї експер-тизи від 24 травня
2013 року № 1461/12-21 встановлено, що з боку
домоволо-діння АДРЕСА_2 ( тобто ОСОБА_2 )
існує захват зе-мельної ділянки
домоволодіння АДРЕСА_1 ( тобто ОСОБА_4 )
загальною площею 10 кв.м., який утворився
у зв'язку з побу-довою співвласниками
домоволодіння АДРЕСА_2 мо-нолітного
бетонного фундаменту біля житлового
будинку літ. «А» ( а. с. 251-253, 268-289 ).

Колегія суддів звертає увагу, що з
метою об'єктивного та правильного
ви-рішення спору між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з
приводу розмірів викорис-товуваних
суміжних земельних ділянок було
проведено п'ять судових
будіве-льно-технічних експертиз ( а. с.
13-17, 44-70, 93-117, 268-289 ), жодна з яких не
заперечила правомірності вимог ОСОБА_4

Перевіривши законність і
обгрунтованість оскаржуваного
судового рішен-ня, колегія суддів
прийшла до висновку, що суд першої
інстанції вірно визна-чився у
правовідносих, що склалися між
сторонами у справі, застосував норми
матеріального права, що регулюють дані
правовідносини.

Мотиви апелянтки щодо неповного
з'ясування, недоведеності обставин, що
мають значення для справи,
невідповідності висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм процесуального права,
неправильного застосування норм
матеріального права є безпідставними
та надуманими.

Статтею 152 Земельного кодексу
України визначені такі способи захисту
права на земельну ділянку як
відновлення її стану, який існував до
порушення прав, запобігання вчиненню
дій, що порушують права або створюють
не-безпеку порушення прав. Частиною 2
цієї статті встановлено, що власник
зе-мельної ділянки може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України
передбачено, що кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспо-рювання.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Статтею 308 ЦПК України встановлено,
що апеляційний суд відхиляє
апе-ляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інс-танції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Суд першої інстанції, ухвалюючи 06
липня 2012 року рішення про задово-лення
позову ОСОБА_4, повно та всебічно
дослідив і оцінив фактичні об-ставини
справи, подані сторонами докази. Судом
вірно застосовано норми матеріального
права, не порушено вимог
процесуального права. Суд ухвалив
рішення, виходячи з доводів і
заперечень сторін, з врахуванням
принципу їх змагальності та
диспозитивності цивільного
судочинства, тому підстав для
задоволення апеляційної скарги судова
колегія не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317,
319, 324, 325 ЦПК Ук-раїни, колегія cуддів -

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Замостянського районного
суду м. Вінниці від 06 липня 2012 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізова-ного суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двад-цяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуюча:

Судді:

З оригіналом вірно: