Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07 листопада 2013 р. Центральний
районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Гуденко О.А.,

при секретарі - Гусак М.І.,

за участю позивача ОСОБА_1 , її
представників ОСОБА_2, ОСОБА_3,
відповідача ОСОБА_4, представника
відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6,
представника відповідча ОСОБА_7 –
ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1, яка діє від
свого імені та в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_9, до ОСОБА_7,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 , треті особи Служба у
справах дітей Адміністрації
Центрального району м. Миколаєва, ТОВ
ЖЕК «Соляні» про вселення і усунення
перешкод в користуванні квартирою,
визначення порядку користування
житловим приміщенням, відкриття
окремого особового рахунку та
покладення зобовязань, а також за
зустрічним позовом ОСОБА_7, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до ОСОБА_1, яка діє від свого
імені та в інтересах неповнолітньої
ОСОБА_9 , треті особи - Служба у справах
дітей Адміністрації Центрального
району м. Миколаєва , ОСОБА_6 про
визнання осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням-

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2013 року позивачка в своїх та в
інтересах неповнолітньої доньки
ОСОБА_9, 22.08. ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулася до
суду із позовом, в якому просила шляхом
вселення її та доньки до спірної
квартири усунути перешкоди в
користуванні квартирою № 2 у буд.17 по
провулку Корабельний у м. Миколаєві ;
виділити їй у користування житлову
кімнату, площею 10,4 кв.м. цієї квартири;
виділити у користування відповідачів
жилі кімнати площею 15,9 кв.м. та 6,8 кв.м.
цієї квартири; залишити нежитлові
приміщення квартириу сумісному
користуванні; зобовязати відповідачів
надати їй з донькою вільний доступ в
квартиру та ключі від квартири;
зобовязати ТОВ ЖЕК «Соляні» укласти з
ОСОБА_1 окремий договір найму та
відкрити на її імя окремий особовий
рахунок на жилу кімнату, площею 10,4 кв.м..

Ухвалою суду від 11.10.2013 року прийнято
зустрічний позов ОСОБА_7, ОСОБА_4М, та
ОСОБА_5 щодо визнання позивачів за
первісним позовом такими, що втратили
право користування зазначеною
квартирою, оскільки не проживають там
без поважних причин понад 8 років,
оскільки виїхали на інше постійне
місце проживання, не приймають участі у
сплаті комунальних послуг та утриманні
житла в належному стані. Підставами
позову зазначено ст. 71-72 ЖК України.

У судовому засіданні позивачка та її
представники вимоги первісного позову
підтримали, посилаючись на обставини,
викладені у позові. Суду пояснили, що
вона була приписана в спірній квартирі
як член сімї наймача і проживала там
разом з донькою, колишнім чоловіком
ОСОБА_5 та його батьками. Після
розірвання шлюбу у неї склалися
неприязнені стосунки з родиною
чоловіка, вони перешкоджають їй в
користуванні спірною квартирою і вона
вимушена була весь цей час винаймати
житло. Вона не має іншого житла , має
низький дохід, що не дозволяє ії з
огляду на те, що наступного року донька
ОСОБА_9 закінчує школу і будуть
необхідні кошти на її навчання, надалі
наймати житло. Відповідачі категорично
проти її проживання, в той час як сімя
ОСОБА_5 має інше житло, а проживати в
спірній квартирі вони стали лише з
березня 2013 року. Проти задоволення
зустрічного позову категорично
заперечували, оскільки вона свого
звязку з квартирою ніколи не втрачала,
а її непроживання викликане поважними
причинами та перешкоджанням самих
відповідачів.

Відповідачка ОСОБА_4, представники
відповідачів вимоги первісного позову
не визнали, посилаючись на добровільне
переселення її з донькою до іншого
постійного місця проживання, про що
свідчить відсутність будь-яких спроб
вселитися до спірної квартири. Суду
зазначили, що кімната площею 10,4 кв.м.
спеціально облаштована для проживання
інваліда першої групи ОСОБА_7 , у якого
немає обох ніг: там знаходиться
спеціально пристосований біотуалет,
збиті пороги для виїзду інвалідного
візка. За таких обставин проживання в
одній кімнаті з ним неможливо, тому
його дружина ОСОБА_4 вимушена проживати
в маленькій кімнаті, в якій немає
опалення,площею 6,3 кв.м. , разом з
донькою дружини сина ОСОБА_6 від
першого шлюбу ОСОБА_10. В великій
кімнаті проживає сімя сина разом з
двома малолітніми дітьми. Тому вони
дійсно заперечують проти проживання в
квартирі колишньої дружини сина з
донькою, з якою мають неприязнені
стосунки. До того ж позивачка проживає
разом з чоловіком без реєстрації шлюбу
і має там постійне місце проживання в
задовільних умовах.

Представник третьої особи Служби у
справах дітей частково підтримала
позовні вимоги в частині вселення лише
неповнолітньої ОСОБА_9, оскільки при
обстеженні спірної квартири
встановлено, що відсутні умови та
достатня житлова площа для проживання
декількох окремих сімей. Зазначила, що
заперечує проти вселення ОСОБА_1 , щоб
не провокувати конфлікт з
відповідачами та новою сімєю ОСОБА_5

Представник третьої особи ТОВ ЖЕК
«Соляні» в судове засідання не
з'явилася, про час та місце судового
засідання повідомлена належним чином.

Відповідач ОСОБА_7 не зявився в судове
засідання за станом здоровя,
відповідач ОСОБА_5 - в звязку з
зайнятістю по роботі, направили своїх
повноважних представників. ОСОБА_5
надав суду письмові пояснення, в
якихпросив задовольнити зустрічний
позов та відмовити у задволенн
первісного, сокільки ОСОБА_1 фактично
має іншу сімю, в якій проживає і
виховується і неповнолітня ОСОБА_9, а
його малолітні діти потребують
захисту.

Вислухавши пояснення сторін, їх
представників, вислухавши пояснення
свідків, вивчивши доводи позову та
матеріали справи, судом встановлені
наступні факти та відповідні ним
правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи,
квартира АДРЕСА_1 не приватизованан,
належить на праві власності
територіальній громаді м.Миколаєва,
згідно Довідки про склад сімї в
квартирі зареєстровано ОСОБА_7 –
основний наймач, ОСОБА_4 - дружина,
ОСОБА_5 - син, ОСОБА_9 та ОСОБА_11 – онуки,
ОСОБА_1 - колишня невістка, ОСОБА_9 –
онука.

01 серпня 2006 року шлюб між ОСОБА_5 та
позивачкою було розірвано, від шлюбу
сторони мають неповнолітню доньку
ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивачка ОСОБА_1 зареєстрована в
спірній квартирі з 11 лютого 1997 року, її
донька ОСОБА_9 – від дня народження,
відповідачі – з моменту отримання
квартири в 1972 році.

Майже з того часу і по сьогодняшній
день позивачка за первісним позовом з
донькою за домовленістю з власником
проживають за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3
(ОСОБА_12).

Рішенням Центрального районного суду
від 01 грудня 2006 року ОСОБА_1 разом з
донькою ОСОБА_9 вселено у зазначену
квартиру, оскільки відповідачі ОСОБА_7,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5О чинять їй перешкоди у
проживанні та не надають вільного
доступу до квартири. У задоволенні
зустічного позову відповідачів про
визнання ОСОБА_1 та її неповнорлітньої
доньки ОСОБА_9 такими, що втратили право
користування житлом – відмовлено.

Рішенням Центрального районного суду
від 01 березня 2013 року у задоволенні
позову ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про визнання її
та неповнолітньої доньки ОСОБА_9
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням , а також у
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1
про вселення – відмовлено. Судом
встановлено, що фактичне житло ОСОБА_1 з
донькою по вул. Осипенка, 33 є
тимчасовим і підстави для визнання їх
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням в порядку ст. 107 ЖК
України – відсутні. Також встановлено,
що ОСОБА_1 не навела суду належних та
допустимих доказів наявності перешкод
в користуванні спірним житловим
приміщенням та необхідність вжиття
відповідних заходів для захисту її
права.

Відповідно до положень ст. 61 ЦПК
України, обставини, визнані сторонами
та іншими особами, які беруть участь у
справі, не підлягають доказуванню.
Обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській,
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи, щодо яких
встановлені ці обставини.

Як слідує із матеріалів справи ( а.с. 16-18,
20-22) та пояснень сторін, позивачка з
літа 2013 року робила спроби для вселення
до спірної квартири, однак із-за
неприязнених стосунків та
неправильної поведінки обох сторін, а
також через невизначеність житлового
приміщення, до якого їй можливо
вселитися і залишити свої та доньки
власні речі та спальне місце, не змогла
вселитися до квартири. В судовому
засіданні відповідачі та їх
представники підтвердили даний факт та
категорично заперечували проти
проживання позивачки в спірній
квартирі та не збираються надавати їй
ключі від квартири.

Таким чином, судом встановлено, що
позивачка ОСОБА_1 та її неповнолітня
донька ОСОБА_9 були зареєстровані в
спірному житловому приміщенні та
тривалий час проживали там як члени
родини наймача, а отже й після
припинення шлюбу мають право
користуватися нарівні з наймачем і
іншими членами його сімї всіма правами
й нести всі обовязки, що випливають із
договору найму житлового приміщення.

За такого, у відповідності зі ст. ст. 9, 65,
150 ЖК України, оскільки відповідачі
перешкоджають їй у вселенні до цього
приміщення, що встановлено в судовому
засіданні, її порушене право пдлягає
судовому захисту шляхом її вселення
разом з донькою у цю квартиру та
покладення зобовязання на
відповідачів не чинити їй першкод у
користуванні шляхом надання вільного
доступу та передачі ключів від вхідних
дверей.

При цьому суд не може прийняти до уваги
заперечення відповідачів стосовно
того, що підставою для відмови у
задоволенні первісного позову та
визнання обгрунтованості зустрічного
є ті обставини, що вони весь цей час
самостійно оплачують комунальні
послуги та несуть витрати по
благоустрою свого житла, оскільки
ОСОБА_1 і не користувалася цими
послугами і таких вимог до неї ніхто не
заявляв.

Посилання відповідачів на те, що місце
роботи ОСОБА_1 та відвідування школи
ОСОБА_9 за місцем проживання у Великій
ОСОБА_12 свідчить про постійність її
проживання за цією адресою, суд не може
прийняти до уваги, оскільки вони
спростовуються матеріалами справи і є
вимушеними діями позивачів.

Частиною 3 ст. 9 ЖК України передбачено,
що ніхто не може бути виселений із
займаного приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і у порядку,
передбачених законом.

Відповідно до ст. 71 ЖК України,
постанови Пленуму ВСУ від 12 квітня 1985 р.
№ 2 «Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України» у справах
про визнання наймача або члена його
сімї таким, що втратив право
користування жилим приміщенням,
необхідно зясувати причини
відсутності понад встановлені законом
строки.

Позивачі в спірній квартирі не
проживають внаслідок того, що квартира
складається з трьох невеликих житлових
кімнат, в яких проживають фактично дві
сімї відповідачів . які заперечують їх
право проживання, місце у вказаній
квартирі їм не визначено ,а тому вони
немали реальної можливості в ній
проживати. Заперечуючи проти
зустрічного позову. Позивачка
пояснила, що іншого житла не має,
інтересу до квартири ніколи не
втрачала (що підтверджується
вищезазначеними рішеннями суду, що
набрали законної сили) , вони не мають
вільного доступу в квартиру, ключі від
вхідних дверей їм надані не були.

За таких обставин та виходячи із меж
заявлених вимог, положень п. 7 ст. 8 ЦПК,
ст.ст. 71,72 ЖК України, суд не вбачає
підстав для задоволення зустрічного
позову, оскільки причини непроживання
ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_9 в спірній
квартирі є поважними.

З матеріалів справи вбачається, що
трикімнатна спірна квартира, загальною
площею 56,1 кв.м., жилою площею 32,6 кв.м.
складається з трьох ізольованих кімнат
площею 10,4 кв.м.; 15,9 кв.м.; 6,3 кв.м. Кімнати
є ізольованими. В квартирі
зареєстровані з правом на жилу площу
сім осіб і на кожного з них припадає
приблизно 4,5 кв.м., але в квартирі
проживає також і без реєстрації
дружина ОСОБА_5 та мати малолітніх
дітей Вячеслава та ОСОБА_11 ОСОБА_6

Як пояснили відповідачі та свідки в
судовому засіданні, в кімнаті площею
10,4 кв.м. проживає основний
квартиронаймач ОСОБА_7. який є
інвалідом першої групи, потребує
постійної сторонньоїдопомоги, кімната
облаштована додатковими зручностями
для його проживання. За такого, суд
вважає ,що виділення в користування
позивачці цієї кімнати не відповідає
вимогам справедливості та розумності.
Але і при цьому суд критично ставиться
до твердження вдповідачки ОСОБА_4про
те, що вона не має можливості проживати
з чоловіком в одній кімнаті, оскільки
таке не підтверджено достеменними
доказами.

В справі міститься декілька актів ( а.с.
74, 76, 77 , 79, 81, 82) про непроживання,
складених сусідами за адресою спірної
квартири , в яких зазначено, що з липня
2005 року позивачка з донькою не проживає
в квартирі без поважних причин, з того
часу в квартирі не зявлялася і
намагання вселитися не виявляла. А з
березня 2013 року в квартирі фактично
проживають та користуються житлом сімя
ОСОБА_5, - донька ОСОБА_11, 2007 р.н, син
ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_4, дружина ОСОБА_6, її
донька ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5

З останнього Акту від 17.10.2013 року
вбачається, що в кімнаті площею 15,9 кв.м.
проживає ОСОБА_5 з дружиною та дітьми. А
кімнату площею 6,3 кв.м. займають ОСОБА_4
та неповнолітня ОСОБА_10, в кімнаті
знаходиться вхід до підвалу , а вікно
виходить в кухню. Як пояснили сторони
та свідки в судовому засіданні, в цій
маленькій кімнаті знаходяться два
ліжка.

У відповідності зі ст. 64 ЖК України,
члени сім'ї наймача, які проживають
разом з ним, користуються нарівні з
наймачем усіма правами і несуть усі
обов'язки, що випливають з договору
найму жилого приміщення. Якщо особи,
зазначені в частині другій цієї статті,
перестали бути членами сім'ї наймача,
але продовжують проживати в займаному
жилому приміщенні, вони мають такі ж
права і обов'язки, як наймач та члени
його сім'ї.

Відповідно до правил ст. 104 цього
Кодексу, член сім'ї наймача вправі
вимагати, за згодою інших членів сім'ї,
які проживають разом з ним,
укладення з ним окремого договору
найму, якщо жилу площу, що припадає на
нього, може бути виділено у вигляді
приміщення, яке відповідає вимогам
статті 63 цього Кодексу.

Позивачем заявлені вимоги про
визначення порядку користування
житловим приміщенням спірної квартири,
які , на думку суду, підлягають
частковому задоволенню. Так,
матеріалами справи та поясненнями
сторін та свідків достеменно
підтверджено той факт. Що сторони
знаходяться у конфліктних відносинах,
з боку відповідачів категорично
заперечується той факт, що позивачці
може бути виділене визначене місце
проживання в квартирі, добровільної
згоди сторони не дійдуть, а з огляду на
наявність права користування однією
квартирою фактично трьох окремих
сімей, визначення порядку користування
з виділенням ОСОБА_1 з донькою
окремої кімнати буде відповідати
необхідному способу захисту та вимогам
справедливості і розумності.

При цьому, суд вважає за доцільне
виділити в користування позивачам
кімнату, площею 6,3 кв.м., оскільки
кімната площею 10,4 кв.м. спеціально
облаштована для проживання ОСОБА_7.
який пересувається на інвалідному
візку, а в кімнаті площею 15,9 проживає
чотири особи з двома малолітніми
дітьми.

Такий порядок користування не буде
значно суперечить вимогам ст.104 ЖК
України, п.13 Правил обліку громадян,
які потребують поліпшення житлових
умов, затв. ОСОБА_14 Міністрів УССР від
11.12.1984 р. № 470 та ОСОБА_14 № 4 виконкому
Миколаївської обласної ради та
президії обласної ради професійних
спілок від 03 січня 1992 року .

Відповідно до правил ст. 104 цього
Кодексу, член сім'ї наймача вправі
вимагати, за згодою інших членів сім'ї,
які проживають разом з ним,
укладення з ним окремого договору
найму, якщо жилу площу, що припадає на
нього, може бути виділено у вигляді
приміщення, яке відповідає вимогам
статті 63 цього Кодексу (є ізольованим і
за розміром не менше встановленого для
надання одній особі).

У разі відмови членів сімї дати таку
згоду, спір може бути вирішено у
судовому порядку.

Доказів такого позивачка до суду не
надала, отже вирішення вимог про
відкритя окремого особового рахунку є
передчасним.

Також суд враховує, що відповідно до
вимог ст. 63 цього Кодексу не можуть бути
самостійним предметом договору найму
житолве примення, яке хоча і
ізольованим, але розміром менше
встановленого для однієї людини – 13,65
кв.м. Але кімната, яку виділено у
користування позивачу та її доньці не
відповідає вимогам ст. 63 ЖК України і не
може бути предметом окремого договору
найму жилого приміщення.

Крім того, позивачка просила
зобовязати ТОВ ЖЕК «Соляні», яке є
третьою особою без самостійних вимог,
укласти з нею окремий договір найму на
виділену їй кімнату.

Тоді як, треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмету спору,
за процесуальним становищем не є
субєктами матеріально - правових
відносин, не користуються правами
сторін і не несуть їх обовязків. Якщо її
не було залучено до участі у справі як
відповідача, суд не може ухвалити
рішення по суті справи проти такої
третьої особи.

Крім того, укладення договору
житлового найму є наслідком відкриття
окремого особового рахунку на жиле
приміщення, а це питання вирішується
виконавчим комітетом міської ради.
Також, відкриття окремого особового
рахунку необхідно провести відносно
обох сторін по справі.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в
цій частині не підлягають задоволенню.

У відповідності зі ст. ст.81, 88 ЦПК
України судові витрати сплачені при
подачі позову підлягають
відшкодуванню на користь позивача з
відповідачів ОСОБА_4М, та верба С.О, в
рівних частках (оскільки відповідач
ОСОБА_7 є інвалідом першої групи і
звільнений від сплати судового збору),
а не доплачена сума судового збору у
розмірі 114 грн. 70коп. в частині позовних
вимог про встановлення порядку
користування квартирою – на користь
держави..

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України
, суд -

В И
Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1, яка діє від свого імені та
в інтересах неповнолітньої ОСОБА_9 –
задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_1 разом з неповнолітньою
дочкою ОСОБА_9 до квартири АДРЕСА_2.

Виділити у користування ОСОБА_1 разом з
неповнолітньою дочкою ОСОБА_9 кімнату
, площею 6,3 кв.м. у квартири АДРЕСА_2.

Зобов`язати ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5 не
чинити перешкоди в користуванні ОСОБА_1
та ОСОБА_9 кімнатою , площею 6,3 кв.м. , та
нежитловими приміщеннями, що
залишаються у спільному користуванні:
коридор -кухнею, площею 14,0 кв.м.,
вбиральнею, площею 1,7 кв.м., коридором,
площею 3,7 кв.м., коридором, площею 0,8 кв.м.
ванною кімнатою, площею 3,3 кв.м. в
квартирі АДРЕСА_3 шляхом надання
вільного доступу та передачі ключів
від вхідних дверей до квартири.

Зобовязати ОСОБА_1 та ОСОБА_9 надавати
ОСОБА_7, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 доступ до
підвалу, вхід до якого знаходиться у
кімнаті, площею 6,3 кв.м. у зазначеній
квартирі.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_1 по 57 грн. 35 коп. судового збору
з кожного і по 57 грн. 35 коп. судового
збору з кожного на користь держави.

У задоволенні інших позовних вимог –
відмовити.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5 – відмовити.

Рішення може бути оскаржене через суд
першої інстанції до апеляційного суду
Миколаївської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення.

Суддя

Гуденко О.А.