РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2013 року

Центральний районний суд м. Миколаєва у
складі

головуючого судді -
Прохорова П.А.,

при секретарі -
Крикливенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2
про визнання договору поруки недійсним

встановив:

В липні 2012 року позивач звернувся до
суду з вказаним позовом, у якому
посилаючись на те, що в березні 2012 року
йому стало відомо про існування
підписаного від його імені договору
поруки, що начебто укладено між ним та
ПАТ «Альфа-Банк» на забезпечення
належного виконання зобов'язань ОСОБА_2
за кредитним договором, кредитором у
якому є ПАТ «Альфа-Банк», а
позичальником - ОСОБА_2 при цьому
позивач зазначав, що ніколи такого
договору не підписував, зобов'язання
викладені у ньому на себе не приймав, а
тому просив суд визнати його недійсним.

Сторони в судове засідання не
з'явились, про час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином.
Позивач звернувся до суду з заявою про
розгляд справи за його відсутності,
позовні вимоги підтримав. Відповідач
та третя особа про поважні причини
своєї неявки до суду не повідомили.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов
висновку про достатність у них
відомостей для розгляду справи за
відсутності сторін, на підставі
наявних доказів.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу, та
одним із способів такого захисту є
визнання правочину недійсним.

Позивач звертаючись до суду просив
визнати недійсним договір поруки №SME
0015313/1 від 10.07.2008 року, що укладено між
ним та ПАТ «Альфа Банк» у забезпечення
належного виконання зобов'язань ОСОБА_2
перед банком.

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
Цивільного Кодексу України.

Стаття 203 ЦПК України визначаю загальні
вимоги, додержання яких є необхідним
для чинності правочину, зокрема ч. 1-3, 5, 6
вказаної статті вказують наступне:
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним
і відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним; правочин, що
вчиняється батьками (усиновлювачами),
не може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.

Відповідно до положень ч.2-3 ст. 215 ЦК
України недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. Ящо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Відповідно до наданих позивачем
пояснень, він про існування спірного
договору до березня 2012 року не знав, так
само як не приймав участі у його
укладенні (не підписував текст
договору), а отже такий договір
укладено у порушення п. 1,3 ст. 203 ЦК
України оскільки у порушення засад
законності на нього в силу вказаного
договору покладено обов'язок
поручительства без його на те згоди.

Відповідно до аналізу положень ст.ст. 3,
10, 11 ЦПК України, кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом
своїх порушених,

невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів, при цьому суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог,
ґрунтуючись, зокрема на засадах
змагальності сторін, в силу чого кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на
підставу своїх вимог або заперечень.

Так 05.11.2012 року судом за клопотанням
представника позивача, з метою повного
та всебічного з'ясування обставин
справи, було призначено судову
почеркознавчу експертизу на вирішення
якої було поставлено питання - чи
виконано підпис в договорі поруки SME
0015313/1 від 10.07.2008 року ОСОБА_1?

Відповідно до висновку експерта НДЕКЦ
при УМВС України в Миколаївській
області №1335 від 16.10.2013 року підписи в
графах «Підпис ОСОБА_1» та «Поручитель»
договору поруки № SME 0015313/1 від 10.07.2008
року, укладеного між ЗАТ «Альфа-Банк»
та ОСОБА_1, виконані самим ОСОБА_1.

Відповідно до положень ст. 66 ЦПК
України висновок експерта - докладний
опис проведених експертом досліджень,
зроблені у результаті них висновки та
обґрунтовані відповіді на питання,
задані судом.

Таким чином посилання позивача на те,
що договір від імені ОСОБА_1 підписано
не ним повністю спростовуються
отриманим висновком експерта.

Відповідно до ст.ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Інших доказів які підтверджують
посилання позивача зазначені в позові
позивачем надано не було.

Виходячи з вищевикладених обставин,
суд доходить наступних висновків:
попри посилання позивача на те, що йому
про укладений договір не було відомо,
він його не підписував, які не були
доведені належним чином, позивачем все
ж було підписано зазначений договір.
Згідно п. 4.1. договору поруки сторони
договору визначили, що його підписано
на добровільних засадах та його зміст
відповідає намірам сторін по
безумовному виконанню взятих на себе
зобов'язань.

Таким чином суд вважає необхідним
відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК
України у разі відмови у задоволенні
позову понесені позивачем судові
витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 3,10,11,60,66,213-215, ЦПК
України, ст.ст. 16,203,212, 215 ЦК України, суд,-

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ
«Альфа-Банк» та ОСОБА_2 про визнання
договору поруки недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку протягом десяти
днів з дня його проголошення шляхом
подання апеляційної скарги до
Апеляційного суду через Центральний
районний суд м. Миколаєва.

Суддя Центрального районного суду

м. Миколаєва
П.А. Прохоров