Справа № 450/307/13- ц Провадження №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" грудня 2013 р.Пустомитівський
районний суд Львівської області в
складі: головуючого - судді -Кукси Д. А.
при секретарі -Оленич О. І.з участю
адвокатів ОСОБА_3

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Пустомити цивільну справу за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання
недійсним свідоцтва про право
власності на житловий будинок,
скасування державної реєстрації права
власності на житловий будинок,
скасування свідоцтва про право на
спадщину за законом, визнання
недійсним договору дарування
житлового будинку та визнання права
власності на 1/3 частину житлового
будинку, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з
позовом, позовні вимоги якого пізніше
уточнила, в якому просить визнати
недійсним свідоцтво про право
власності ОСОБА_7 на житловий будинок
АДРЕСА_1;скасувати державну реєстрацію
права власності ОСОБА_7 на житловий
будинок АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_5
право власності на 1/3 житлового будинку
АДРЕСА_1; скасувати свідоцтво про право
на спадщину за законом від 10.11.2002 року,
виданого на ім'я ОСОБА_6 після смерті
дружини ОСОБА_8; визнати недійсним
договір дарування житлового будинку
АДРЕСА_1, посвідчений ОСОБА_9, приватним
нотаріусом Пустомитівського
нотаріального округу Львівської
області 6 грудня 2006 року за реєстровим
№2197.

В обґрунтування своїх вимог позивачка
покликається на такі обставини:

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивачки -
ОСОБА_8 та батько позивачки, відповідач
по справі ОСОБА_6, 10.11.1992 року отримав
свідоцтво про право на спадщину, видане
Пустомитівською державною конторою.
Таке свідоцтво було видане тільки
ОСОБА_6, незважаючи на наявність двох
дітей у спадкодавця, відсторонивши їх
від спадщини померлої. Відповідно до
цього свідоцтва єдиним спадкоємцем
майна ОСОБА_8 є її чоловік ОСОБА_6
Спадкове майно, на яке видано це
свідоцтво, складалося з житлового
будинку цегляного на три кімнати, 54,8
кв.м., коридору, кухні та веранди та
інших будівель, які знаходяться в
АДРЕСА_1, зареєстрований в
погосподарських книгах сільради під
№675 та Львівському МБТІ в реєстровій
книзі під №183, належних померлій на
підставі свідоцтва про право особистої
власності н житловий будинок, виданого
на підставі рішення виконкому
Пустомитівської районної ради
народних депутатів від 18.06.1987 року №288;
грошового вкладу разом з процентами та
спецрахунку до нього, який знаходиться
в ощадкасі №6381/034 в с.Давидів
Пустомитівського району Льввської
області та рахунку НОМЕР_1, належного
померлій на підставі ощадної книжки,
виданої вищевказаною установою.

Позивач вказує, що у вищевказаному
будинку проживає з народження, після
смерті матері вона з батьком проживала
та була зареєстрована в цьому будинку
та не знала, що батько після смерті
матері оформив тільки на себе право
власності на майно. В грудні 2006 року до
позивачки потрапили документи, що
підтверджують оформлення ОСОБА_6 права
власності на спадкове майно, укладення
договору дарування спадкового
житлового будинку на користь внука,
сина брата позивачки, ОСОБА_7, у зв'язку
з чим позивачка звернулась з позовом до
Пустомитівського районного суду про
скасування неправильно вчиненої
нотаріальної дії та визнання права
власності, який знаходився на розгляді
в суді з 22 грудня 2006 року, проводилися
засідання, а в лютому 2012 року її було
повідомлено судом про втрату судового
провадження. 16.02.2012 позивач подала до
того ж суду заяву про відновлення
втраченого судового провадження, але
23.01.2013 року судом було відмовлено у
задоволенні заяви про відновлення
втраченого провадження, оскільки таке
провадження втрачено до закінчення
судового розгляду, тому, вважає, що
пропущений нею строк на подання
позовної заяви повторно з поважних
причин.

Позивачка вказує, що діями відповідача
якими її було усунуто від спадкування,
грубо порушено її право, як
неповнолітньої дитини на час смерті
матері на обов'язкову частку у її
спадковому майні, від якого вона не
відмовлялася. А тому, на підставі
наведеного позивачка просить позов
задоволити.

Представник позивачки ОСОБА_3 в судове
засідання з'явилася, заявлений позов
підтримала повністю та просить
задоволити.

Відповідачі та їх представник ОСОБА_4 в
судове засідання з'явилися, проти
заявленого позову заперечили, просять
у задоволенні позову відмовити. Крім
того, відповідачем ОСОБА_7 подано заяву,
в якій він просить застосувати, при
прийнятті рішення, позовну давність та
відмовити у позові.

Проаналізувавши покази представника
позивача, відповідачів, їхнього
представника та матеріали справи,
дослідивши докази у справі у їх
сукупності, суд прийшов до переконання,
що обставини на які покликається
позивач у позовній заяві, як на
підстави для задоволення заявлених
позовних вимог, знайшли своє часткове
підтвердження у представлених суду
доказах, тому суд вважає, що заявлений
позов підлягає до часткового
задоволення.

У разі відкриття спадщини до 01.01.2004 року
застосовується чинне на той час
законодавство, зокрема, відповідні
правила Цивільного кодексу
Української РСР, у тому числі щодо
прийняття спадщини, кола спадкоємців
за законом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2
померла мати позивачки - ОСОБА_8, що
стверджується свідоцтвом про смерть
серія НОМЕР_2 ввід 01.08.191 року.

Після смерті ОСОБА_8 відкрилась
спадщина до складу якої увійшов
житловий будинок на три кімнати, 54,8
кв.м., коридору, кухні та веранди та
інших будівель, які знаходяться в
АДРЕСА_1, зареєстрований в
погосподарських книгах сільради під
№675 та Львівському МБТІ в реєстровій
книзі під №183, належних померлій на
підставі свідоцтва про право особистої
власності на житловий будинок,
виданого на підставі рішення виконкому
Пустомитівської районної ради
народних депутатів від 18.06.1987 року №288.

Судом встановлено, що 10.11.1992 року
державним нотаріусом Пустомитівської
державної нотаріальної контори
відповідачу ОСОБА_6, видано свідоцтво
про право на спадщину за законом після
смерті ОСОБА_8 на спірний житловий
будинок в цілому.

Згідно із ст.ст. 524, 529, 530 ЦК УРСР в ред.1963
р. спадкоємство здійснюється за
законом і за заповітом та при
спадкоємстві за законом спадкоємцями
першої черги є, в рівних частках, діти,
дружина і батьки померлого.

Судом встановлено, що окрім
відповідача ОСОБА_6 спадкоємцями
першої черги за законом майна ОСОБА_8
були її діти, які на час відкриття
спадщин були неповнолітніми, а саме :
позивачка - ОСОБА_5 факт родинних
відносин першої лінії споріднення
стверджується свідоцтвом про
народження серії НОМЕР_3 від 26.12.1977 року
та син спадкодавці, а позивачки рідний
брат - ОСОБА_10

Згідно довідки №762 від 11.06.2013 року,
виданої Давидівською сільською радою
Пустомитівського району Львівської
області, позивач згідно
погосподарських книг з народження до
дня смерті матері ОСОБА_8 проживала в
АДРЕСА_1 разом з матір'ю в одному
будинку.

Відповідно до ст.ст.527,529 ЦК УРСР в ред.1963
р. спадкоємцями є діти померлого, при
спадкоємстві за законом спадкоємцями
першої черги є, в рівних частках, діти,
дружина і батьки померлого. Крім цього,
згідно із ст.ст. 548,549 ЦК УРСР в ред.1963 р.
для прийняття спадщини необхідно, щоб
спадкоємець її прийняв, не
допускається прийняття спадщини під
умовою або з застереженням, прийнята
спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини. Визнається, що спадкоємець
прийняв спадщину, якщо він фактично
вступив в управління або володіння
спадковим майном або якщо він подав
державній нотаріальній конторі за
місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини, зазначені дії
повинні були вчинені протягом шести
місяців з дня відкриття спадщини.

Пунктом 124 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій державними
нотаріальними конторами Української
РСР від 31.10.1975 року, чинної на час
існування спірних правовідносин,
передбачено, що доказом вступу в
управління чи володіння майном можуть
бути запис в паспорті спадкоємця або в
будинковій книзі, який свідчить про те,
що спадкоємець був постійно прописаний
в спадковому будинку в період шести
місяців після дня смерті спадкодавця.

Таким чином, позивачка ОСОБА_5 прийняла
спадщину шляхом вступу в управління
спадковим майном в порядку ст.549 ЦК УРСР
в ред.1963 р., що підтверджується
записами в будинковій книзі про
приписку, при цьому ЦК УРСР не
обмежувався строк для отримання
свідоцтва про право на спадщину за
законом або заповітом.

Судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_6 оформив право власності на
спадкове майно та уклав договір
дарування спадкового житлового
будинку на користь внука, сина брата
позивачки, ОСОБА_7, що стверджується
витягом про реєстрацію права власності
на нерухоме майно №13135783 від 04.01.2007 р. та
договором дарування вказаного вище
житлового будинку.

Позивач звернулась з позовом до
Пустомитівського районного суду про
скасування неправильно вчиненої
нотаріальної дії та визнання права
власності, який знаходився на розгляді
в суді з 22 грудня 2006 року, проводилися
засідання, а в лютому 2012 року її було
повідомлено судом про втрату судового
провадження. 16.02.2012 позивач подала до
того ж суду заяву про відновлення
втраченого судового провадження, але
23.01.2013 року судом було відмовлено у
задоволенні заяви про відновлення
втраченого провадження, оскільки таке
провадження втрачено до закінчення
судового розгляду.

Відповідно до ст.261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила та у
разі порушення цивільного права або
інтересу неповнолітньої особи позовна
давність починається від дня
досягнення нею повноліття.

Згідно ч.3 ст.406 ЦПК України судове
провадження, втрачене до закінчення
судового розгляду, не підлягає
відновленню. Заявник може у цьому разі
пред'явити новий позов.

Таким чином, строк позовної давності
пропущений позивачкою з поважних
причин.

З урахуванням встановлених судом
фактів та обставин, суд приходить до
висновку, що свідоцтво видане на ім'я
ОСОБА_6 на все спадкове майно, порушує
права позивачки на володіння та
користування належною їй часткою у
спадковому майні ОСОБА_8, а тому є
недійсним в 1/3 частині.

За змістом ст.1301 ЦК України, якщо
свідоцтво про право на спадщину на
частку спадкоємця було видано іншим
особам, то судовий захист їх прав може
здійснюватися шляхом визнання таких
свідоцтв про право на спадщину
частково (або повністю) недійсними та
визнання за ними права на відповідну
частину спадкового майна.

Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України, якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним.

Оскільки при укладенні договору
дарування ОСОБА_6 розпорядився не лише
належним йому майном, а й частиною, на
яку відкрилася спадщина, що порушує
права позивачки, яка прийняла спадщину
в порядку ст.549 ЦК УРСР, даний договір
підлягає визнанню недійсним в 1/3 його
частині, яка відповідає частці
позивачки в спадковому майні серед
осіб, які прийняли спадщину.

Крім того, відповідно до п.19 ППВСУ №7
від 30.05.2008 року «Про судову практику у
справах про спадкування» той зі
спадкоємців, який має право на
обов'язкову частку у спадщині та
проживав разом із спадкодавцем на день
його смерті, вважається таким, що
прийняв спадщину, якщо у визначеному
законом порядку не відмовився від неї у
разі порушення права спадкоємців на
обов'язкову частку у спадщині суд може
вирішувати питання про недійсність
свідоцтва про право на спадщину лише в
тій частині, яка складає обов'язкову
частку.

Згідно із ч.1 ст.41 Конституції України
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним (ч.4
ст.41 Конституції України).

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою. За змістом ст. 392 ЦК
України потреба в такому способі
захисту права власності виникає тоді,
коли наявність суб'єктивного права
власника не підтверджена відповідними
доказами, підлягає сумніву.

Враховуючи те, що позивачка ОСОБА_5
вважається такою, що на законних
підставах прийняла спадщину після
смерті матері ОСОБА_8 таким чином,
набула право власності на спадкове
майно, суд приходить до переконання, що
права позивачки ОСОБА_5 підлягають
захисту шляхом визнання права
власності на відповідну частку у
спадковому майні матері ОСОБА_8 яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Керуючись ст.ст. 10, 58, 60, 88, 209, 212, 213,
215,218,222 ЦПК України, ст.ст. 527, 529, 533, 549 ЦК
України (редакції 1963 року), ст. 267 ЦК
України ,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задоволити частково.

Свідоцтво про право на спадщину за
законом від 10.12.2002 року, видане на ім'я
ОСОБА_6 після смерті його дружини
ОСОБА_8, в частині прийняття у спадщину
1/3 житлового будинку АДРЕСА_1 визнати
недійним та скасувати.

Договір дарування житлового будинку
АДРЕСА_1 посвідченого приватним
нотаріусом Пустомитівського
нотаріального округу ОСОБА_9 06.12.2006 року
за реєстром №2197, в частині дарування
ОСОБА_6 ОСОБА_7 1/3 частини житлового
будинку АДРЕСА_1 визнати недійсним.

Свідоцтво про право власності ОСОБА_7
на житловий будинок АДРЕСА_1 визнати
частково недійсним та скасувати в
частині набуття права власності на 1/3
житлового будинку АДРЕСА_1.

Скасувати державну реєстрацію за
ОСОБА_7 на 1/3 житлового будинку АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/3
житлового будинку АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_5 229
(двісті двадцять дев'ять) грн. 40 коп.
сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Львівської області через
Пустомитівський районний суд шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня проголошення рішення.

СуддяД. А. Кукса