Справа № 2-72/11
Провадження № 2/456/14/2013
УХВАЛА

про відмову в задоволенні заяви про відвід судді

"23" грудня 2013 р. Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Бучківської В. Л.

при секретарі Волос О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий при розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Стрийської центральної районної лікарні Львівської області, Моршинської міської лікарні Львівської області, ОСОБА_2 4-ї міської поліклініки м. Львова, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної неналежним наданням медичної допомоги, заяву представників відповідача ОСОБА_2 4-ї міської поліклініки м. Львова ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про відвід судді,-

в с т а н о в и в:

13 грудня 2013 року представниками відповідача ОСОБА_2 4-ї міської поліклініки м. Львова ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подано на адресу Стрийського міськрайонного суду Львівської області заяву, в порядку п.4 ч.1 ст.20 ЦПК України про відвід головуючого по справі. В обґрунтування заяви представники відповідача покликаються на той факт, що головуючий суддя по справі, виконуючи посадові обовязки судді, одночасно працює асистентом кафедри медичного права Львівського національного університету імені ОСОБА_8, завідуючим кафедри якого є представник позивача по справі ОСОБА_9 Вважають, що ОСОБА_9, як завідувач кафедри медичного права і, одночасно з цим, представник позивача ОСОБА_1 по даній справі здійснює посадові обов'язки завідувача кафедри по відношенню до ОСОБА_10 як асистента кафедри медичного права і, одночасно з цим, судді - головуючої по даній справі, а ОСОБА_10 здійснює посадові обов'язки судді - головуючої по даній справі по відношенню до ОСОБА_9 - представника позивача ОСОБА_1 в даному судовому процесі. На глибоке переконання представників відповідача - ОСОБА_2 4-тої міської поліклініки міста Львова службові відносини ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які разом працюють на кафедрі медичного права Львівського національного медичного університету імені ОСОБА_8 і, одночасно з цим, є процесуальними особами в даному судовому процесі об'єктивно впливають на неупереджений характер судового розгляду цивільної справи № 2- 72/2011 (провадження № 2/456/14/2013) за позовом ОСОБА_1 до Стрийської центральної районної лікарні Львівської області, Моршинської міської лікарні Львівської області, ОСОБА_2 4-тої міської поліклініки міста Львова; треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, заподіяної неналежним наданням медичної допомоги. Ця обставина викликає сумнів в обєктивності та неупередженості судді Бучківської В.Л., а тому просять суд задоволити заяву про відвід, а справу передати на новий розгляд іншому судді.

В судовому засіданні представники відповідача ОСОБА_2 4-ї міської поліклініки м. Львова ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заяву підтримали.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, проте подала на адресу суду заяву, в якій просить суд продовжити і закінчити розгляд справи у її відсутності, оскільки з 07 грудня 2013 року перебуває на лікуванні в неврологічному відділенні ОСОБА_2 міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги м. Львова. З заявою про відвід, яка надіслана на її адресу не згідна, заперечує в повному обсязі з наступних підстав. Так, зазначила, що у листопаді 2007 р. вона перебувала на санаторно-курортному лікуванні в Санаторії «Світанок», в м. Моршині, 19.11.2007 р. вона впала через намерзання льоду на території санаторію, отримала закритий перелом лівої руки і багато ускладнень. Більше пяти років намагається захистити своє порушене право, довести, що в нашій державі людина має право, щоб, коли ти звернувся за медичною допомогою, твоя рука була функціональна, аби не терпіти щохвилинний біль. А взамін вона отримала зверхність лікарів, затягування справи, звинувачення у її бік, що вона хоче заробити гроші, суддів, які постійно змінюються. Вже тривалий час вона знаходиться на стаціонарному лікуванні в лікарні швидкої медичної допомоги, вона категорично заперечує, щоб її справу втретє слухали по новому. Багато скарг написано нею в міністерство охорони здоровя, а йому байдуже, захищає собі подібних, відповідає, що все добре, лікарі все робили добре, а її рука перестала просто працювати. Всім добре, всі робили все добре, а їй погано, її болить, рука не відновиться вже ніколи і їй залишилось життя з болем, в лікарнях, капалках, уколах і таблетках. Всі чотири роки, що справа перебуває в провадженні суду було безліч судових засідань, експертиз, вона постійно пересувалась з суду в лікарню, з лікарні в суд, а життя немає не лише їй, а й її родині. У неї лікарі забрали залишки здоровя, а тепер потішаючись хочуть втретє переглядати справу, а результат «на руці», її ліва рука не функціонує. Зазначає, що є інвалідом ІІ групи, довгий час хворіє на цукровий діабет, ще з 1986 р., а з часу травми руки і її лікування у тих лікарнях, де працюють нелюди, яким байдуже до таких як вона, вона ж не віддячить, її життя зупинилось…біль, розпач, тривога. Вона мала велику надію, що вже друга суддя по її справі нарешті визначить, хто ж винуватий у її стражданнях, винесе справедливе рішення, але напевно, справедливості бути на землі не може. В неї питання чи зможе вона ще раз пережити всі ці розбирання справи, їзду в Стрий, цю брехню на засіданнях і вигороджування людей у білих халатах, а головне для чого, щоб знову щось сталось і знову вони всі її мучили по новому. Її колишня адвокат через професійні обставини у вересні цього року відмовилась представляти її інтереси і вони за згодою сторін розірвали договір. Вона зрозуміла, що вибираючи між цією ситуацією, що сталась, і тим, що вона повинна буде ще багато років проводити в суді в м. Стрию, вона вибрала кінець цій справі, без адвоката, але не міняючи втретє суддю. Їй набридло, вона не має більше сил, її душа і серце розриваються не лише від фізичного болю, а й морального, все кричить. Вона не має грошей, ніяких більше представників у неї не буде, вона на лікарства коштів немає, якби не її діти, її б вже не було. Вона не може приходити на суд, тому що перебуває в лікарні, і ще буде лікуватись довго. Просить суд розглядати справу у її відсутності, даним складом суду і прийняти справедливе рішення по справі.

Представник Стрийської центральної районної лікарні Львівської області заперечила проти задоволення заяви про відвід.

Представник Моршинської міської лікарні Львівської області з заявою про відвід головуючого по справі не погодився.

Треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 заперечили проти заявленого відводу.

Третя особа ОСОБА_5 заяву про відвід підтримав.

Суд, заслухавши думку осіб, що беруть участь у справі, переконаний, що підстав для задоволення заявленого відводу немає. До вказаних висновків, суд прийшов виходячи з наступного.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до статті 9 Конституції України, ст.ст. 2, 8 ЦПК України, статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" - закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом. При цьому, наявність безсторонності визначається в тому числі і тим, чи забезпечує суд умови, за яких у сторін не виникало б будь-яких сумнівів у безсторонності судді та всього складу суду при розгляді даної заяви.

Право на розгляд справи незалежним та неупередженим судом, встановленим законом, закріплене як на конституційному, так і галузевому рівнях. Так, ч. 1 ст. 124 Конституції встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Статті 126-130 Конституції містять вимоги щодо незалежності і недоторканності суддів, підкорення їх лише закону, заборону впливати на суддів у будь-який спосіб тощо, а також гарантії, що дають можливість забезпечити додержання цих положень. Ці та інші положення знаходять своє подальше закріплення та деталізацію в Законі України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 р. № 2453-VI.

Конституційний Суд України в резолютивній частині свого Рішення від 1 грудня 2004 р. № 19-рп/2004 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень частин 1, 2 ст. 126 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про статус суддів» (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) зазначив, що незалежність суддів є невідємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону. Недоторканність суддів один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Положення ч. 2 ст. 126 Конституції України «вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється» треба розуміти як забезпечення незалежності суддів у звязку із здійсненням ними правосуддя, а також як заборону щодо суддів будь-яких дій незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, установ та організацій, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, фізичних та юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обовязків або схилити їх до винесення неправосудного рішення тощо.

На рівні галузевого законодавства гарантії незалежності та неупередженості суддів містяться у статтях 20-25 ЦПК, які визначають підстави відводу (самовідводу) суддів, порядок вирішення заяви про відвід та наслідки відводу суддів.

У Листі Верховного Суду України «Щодо перевищення розумних строків розгляду справ» від 25 січня 2006 р. № 1-5/45 зазначено, що критеріями оцінювання розумності строку розгляду справи є складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає в разі нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при переданні або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів для дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторного направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Чітку позицію з цього приводу висловив Європейський суду з прав людини, вказавши в своєму Рішенні «Смірнова проти України» від 08.11.2005 р.: «Суд повторює, що розумність тривалості провадження повинна бути оцінена в світлі обставин справи та з огляду на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів, а також предмет спору. Проте, Суд вважає, що національні органи теж в значній мірі вплинули на затягування провадження. Це, зокрема, стосується нездатності державних органів ефективно протидіяти перепонам, які умисно створював відповідач для руху справи. У звязку з цим Суд, на противагу Уряду, не може віднести на рахунок заявниці затримки, повязані з тим, що відповідач чотири рази заявив відвід суду, двічі заявляв клопотання провести додаткову судову експертизу і безліч разів не зявлявся до суду. Суд зазначає, що навіть, якщо це правда, що заявниця ніколи не заперечувала проти продовження чи перенесення, яке було на вимогу відповідача чи ним спричинено, це не звільняло суди від того, щоб дотримуватися вимоги розумного строку відповідно до статті 6 § 1, оскільки обовязок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні органи».

В рішенні Європейського Суду з прав людини від 9 листопада 2006 р. у справі «Білуха проти України» (справа щодо гарантій розгляду справи незалежним і безстороннім судом) зазначено: «Наявність безсторонності судді відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції має визначатися за субєктивним та обєктивним критеріями. Відповідно до субєктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто те, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у конкретній справі. Згідно з обєктивним критерієм визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад умови, за яких були б неможливі будь-які сумніви в його безсторонності. У кожній окремій справі слід вирішувати чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, які свідчать про відсутність безсторонності суду. Що стосується субєктивного критерію, то особиста безсторонність судді презюмується, поки не надано доказів протилежного. За обєктивним критерієм слід визначити окремо поведінку судді, чи існували переконливі факти, які б давали підстави для сумнівів у його безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини сумніватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція відповідного судді є важливою, але не вирішальною. Головним є те, чи можна вважати такі побоювання обєктивно обґрунтованими. З огляду на це навіть зовнішні вияви можуть мати певне значення, або іншими словами, «правосуддя повинно не тільки здійснюватися, повинно бути також видно, що воно здійснюється». Важливим питанням є забезпечення у демократичному суспільстві довіри громадськості до суду»… «Що стосується розгляду справи у розумні строки, то тільки ті затримки, які сталися з вини держави, можуть виправдати висновок стосовно недотримання вимоги «розумного строку». Хоча сторона у цивільному процесі не може бути звинувачена у використанні для захисту своїх інтересів засобів, доступних їй відповідно до національного законодавства, вона має погодитися з тим, що такі дії обєктивно продовжують відповідне провадження.»

Як на підставу для задоволення заяви про відвід представники відповідача ОСОБА_2 4-ї міської поліклініки м. Львова ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покликаються на той факт, що службові відносини представника позивача ОСОБА_9 та головуючого судді по справі ОСОБА_10, які разом працюють на кафедрі медичного права Львівського національного медичного університету імені ОСОБА_8 і, одночасно з цим, є процесуальними особами в даному судовому процесі об'єктивно впливають на неупереджений характер судового розгляду цивільної справи.

Суд вважає, що наведені представниками відповідача мотиви не можуть слугувати підставою для задоволення заяви про відвід, жодних доказів, які б давали стороні відповідача право сумніватися у безсторонності та упередженості судді під час розгляду справи заявниками не подано, з 16 вересня 2013 року представник позивача ОСОБА_9 не представляє інтереси позивача по справі, що підтверджується копіями угоди про розірвання договору про надання правової допомоги від 27.08.2012 р. і угоди про розірвання договору про надання юридичних послуг від 14.05.2008 р., а тому наведені доводи є безпідставними.

Вирішуючи питання про відвід, суд також враховує той факт, що справа перебуває в провадженні суду понад чотири роки, на даний час позивач, яка є інвалідом ІІ групи перебуває на стаціонарному лікуванні, у неї відсутні кошти на оплату праці представника - адвоката, позивач категорично заперечує проти заявленого відводу та покликається на той факт, що викладені представником відповідача мотиви слугували підставою для розірвання договору між нею та її представником ОСОБА_9, яка більше не приймає участь у судовому процесі.

Окрім цього суд бере до уваги лист, адресований голові Стрийського міськрайонного суду Львівської області, який згідно резолюції голови суду долучений до справи та оголошений в судовому засіданні, в якому позивач ОСОБА_1 просить голову суду захистити її права і подбати про те, щоб справа втретє не була передана іншому судді, зазначає, що на протязі пяти років вже дві судді слухали її справу, проводилось три різні експертизи, багато скарг і немає правди, справедливості, рука болить, не функціонує, її не слухається, а винні тішаться, не покарані. Вона вже тривалий час знаходиться на стаціонарному лікуванні в Лікарні швидкої медичної допомоги, на її адресу прийшли документи з суду, де написано про заміну судді, знову щось не так для тих кривдників, знову хочуть слухати справу по новому. Позивач просить припинити порушення її прав і зловживання стороною відповідача своїми процесуальними правами.

Наведені позивачем мотиви у запереченні на заяву про відвід, адресованому суду, та заяві, адресованій голові суду заслуговують на увагу, оскільки позивач, яка є інвалідом ІІ групи, на даний час знаходиться на стаціонарному лікуванні, і просить суд захистити свої порушені права та зазначає, що з підстав, заявлених стороною відповідача у заяві про відвід вона розірвала договір зі своїм представником, і зараз змушена сама представляти свої інтереси.

За змістом ст. 20 ЦПК України обставинами, що викликають сумнів у обєктивності та неупередженості судді, можуть бути незаконні дії судді під час розгляду справи, ігнорування законних вимог сторони, створення перешкод для реалізації процесуальних прав, нерівне ставлення до сторін, нетактовна поведінка судді тощо. Для того, щоб ці обставини були покладені в основу заяви про відвід вони повинні бути доведеними.

При розгляді справи по суті суд керується нормами Конституції України, Закону України «Про судоустрій і статус суддів», нормами цивільно-процесуального закону, з врахуванням Конвенції про захист прав людини та основних свобод та судової практики Європейського суду, які згідно ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню як джерело права, під час здійснення провадження в справі судом дотримано основні засади та принципи цивільного судочинства, судом виконано основні завдання цивільного судочинства, такі як справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільної справи з метою надання своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту порушеного права та розгляду справи в розумні строки, передбачені практикою Європейського суду. Судовий процес відбувається на засадах диспозитивності та змагальності, суд здійснює правосуддя на засадах рівності всіх учасників процесу перед законом і судом, сприяє сторонам у витребуванні доказів у справі та вживає заходів до невиправданих зловживань сторонами своїми процесуальними правами.

Викладені у заяві обставини не є підставою для відводу судді в розумінні п.4 ч.1 ст.20 ЦПК України.

При розгляді даної справи головуючий по справі суддя Бучківська В.Л. діє відповідно до закону, а тому відсутні правові підстави для задоволення заяви представників відповідача ОСОБА_2 4-ї міської поліклініки м. Львова ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про відвід судді Бучківської В.Л.

Керуючись ст.ст. 9,124,126-130 Конституції України, п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 р., Рішенням Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 р. № 19-рп/2004 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень частин 1, 2 ст. 126 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про статус суддів» (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), ст.ст. 2,8 20, 24 ЦПК України, -

у х в а л и в:

заяву представників відповідача ОСОБА_2 4-ї міської поліклініки м. Львова ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про відвід судді Бучківської В.Л. залишити без задоволення.

Головуючий-суддя ОСОБА_10