Єдиний унікальний номер 260/6294/13-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2013 року Апеляційний суд
Донецької області у складі:

головуючого
Маширо О.П.

суддів Баркова
В.М., Зайцевої С.А.

при секретарі
Сачко І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
по апеляціях Донецької міської ради,
ОСОБА_1, представника ОСОБА_2, на рішення
Ленінського районного суду м. Донецька
від 14 листопада 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до Донецької міської
ради, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_2,
управління Держземагенства у м.
Донецьку - про визнання недійсним
рішення органу місцевого
самоврядування,

у с т а н о в и в :

До апеляційного суду звернулись
представники міської ради та третьої
особи ОСОБА_2 з апеляційними скаргами
на рішення суду, яким позовні вимоги
ОСОБА_3 були задоволені у повному
обсязі.

Суд першої інстанції виходив з того, що
позивачка є власницею житлового
будинку АДРЕСА_1, який вона придбала 07
серпня 2009 року, та земельної ділянки
площею 0,1000 га, яку вона приватизувала 26
листопада 2009 року та на якій
розташований її будинок.

З цією земельною ділянкою межує
земельна ділянка площею 0,19 га, якою на
законних підставах користувався
попередній власник житлового будинку
та на якій розташовані частина
господарських споруд, що за договором
купівлі-продажу перейшли у власність
позивачки.

Задовольняючи вимоги ОСОБА_3, суд
першої інстанції виходив з того, що
земельною ділянкою загальною площею
0,2969 га, якою користувався попередній
власник будинку, із серпня 2009 року
відкрито користується позивачка, ця
земельна ділянка загороджена парканом,
на ній розташовані придбані ОСОБА_3 за
договором купівлі-продажу
господарські споруди, які є частиною
домоволодіння позивачки.

Крім того, суд установив, що ОСОБА_3
добровільно не відмовлялась від права
користування спірною земельною
ділянкою, при оформленні права
власності ОСОБА_2 на спірну земельну
ділянку межі ділянок з ОСОБА_3
погоджені не були.

В апеляційній скарзі представник
міської ради просить рішення суду
скасувати та відмовити позивачці у
задоволенні її позовних вимог,
оскільки вважає, що воно є незаконним,
таким, що не відповідає вимогам
матеріального і процесуального права.

Зокрема, суд першої інстанції не
прийняв до уваги, що позивачці не
передавалась у власність чи
користування земельна ділянка, яка
межує із ділянками ОСОБА_2.

Крім того, після набуття ОСОБА_3 за
договором купівлі-продажу права
власності на будинок, їй також була
передана у власність земельна ділянка,
на якій розташований цей будинок,
площею 0,1000 га.

У технічному паспорті на будинок
попереднього власника ОСОБА_5 дійсно
вказана земельна ділянка загальною
площею 0,2969 га, однак цей технічний
паспорт не є правовстановлюючим
документом на земельну ділянку.

Суд першої інстанції не прийняв до
уваги, що позивачка самовільно
захопила під город земельну ділянку
площею близько 0,1266 га, чим перешкоджає
ОСОБА_2 користуватись їхніми
земельними ділянками, які були
передані їм у власність.

Представник третьої особи ОСОБА_2 також
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове про відмову ОСОБА_3 у
позові, оскільки вважає, що рішення є
незаконним, не відповідає фактичним
обставинам справи та наданим доказам.

Так, суд першої інстанції не прийняв до
уваги, що виникнення у особи права
власності на житловий будинок не тягне
за собою безумовного переходу права
власності чи користування на земельну
ділянку, якою володів чи користувався
попередній власник будинку, а доказів
про те, що позивачка на законних
підставах користувалась спірною
землею, вона до суду не надала.

Заслухавши пояснення сторін та їх
представників, дослідивши матеріали
справи, апеляційний суд вважає, що
апеляційну скаргу слід відхилити,
рішення суду залишити без змін, з таких
підстав.

У відповідності до вимог ч.1 ст.308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Згідно зі ст.213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим,
тобто ухваленим у відповідності до
вимог процесуального судочинства на
основі повно і всебічно з"ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

На думку апеляційного суду оскаржуване
судове рішення відповідає вимогам
процесуального і матеріального закону,
тому підстав для його скасування немає.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції всебічно, повно і об"єктивно
дослідив надані сторонами докази,
правильно встановив фактичні
обставини справи та зробив правильні
правові висновки про те, що вимоги
позивачки є підставними та
обґрунтованими.

У рішенні наведені відповідні мотиви, з
яких суд його ухвалив. Ці мотиви не
суперечать закону та не спростовуються
доводами скарги.

З матеріалів справи вбачається, що 07
серпня 2009 року ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_3
купила житловий будинок АДРЕСА_1. Цей
договір був посвідчений нотаріально та
зареєстрований у реєстрі за № 5732
(а.с.7-9).

Своє право власності на придбаний
будинок 09 березня 2010 року ОСОБА_3
зареєструвала у встановленому законом
порядку, про що свідчить витяг про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно (а.с.12).

У той же день між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 був
оформлений договір купівлі-продажу
земельної ділянки площею 0,1000 га, на
якій розташований придбаний ОСОБА_3
будинок, для будівництва та
обслуговування цього будинку. Цей
договір також був посвідчений
нотаріально та зареєстрований у
реєстрі за № 5733 (а.с.13).

26 листопада 2009 року ОСОБА_3 був виданий
державний акт на вказану земельну
ділянку (а.с.15).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3,
суд першої інстанції послався на те, що
придбані нею господарські споруди
розташовані на спірній земельній
ділянці, що цією земельною ділянкою
користувались попередні власники
домоволодіння та що у встановленому
законом порядку у позивачки будь-яка
частина землі не вилучалась.

У відповідності до вимог ч.1 ст.321 ЦК
України право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні.

Оскільки спірна земельна ділянка, на
якій розташовані
господарсько-побутові споруди, що
належать ОСОБА_3 за договором
купівлі-продажу, була передана у
власність іншим особам, позивачка була
таким чином обмежена у здійсненні
свого права власності на частину свого
домоволодіння, а саме: на
господарсько-побутові споруди,
позначені у договорі купівлі-продажу
та технічному паспорті літерами Е, Ж, К.

У засідання апеляційного суду
представник апелянта ОСОБА_2 надала
фотографії земельних ділянок та
пояснила, що на спірній частині
земельної ділянки позивачки відсутні
будь-які споруди.

Однак апеляційний суд не може прийняти
ці фотографії як належні докази,
оскільки рішення суду було
постановлене 14 листопада 2013 року, а
фотозйомка проводилась 21 грудня 2013
року, тобто після розгляду справи та
ухвалення рішення суду; у суді першої
інстанції ці докази не досліджувались,
хоча ніяких поважних причин щодо їх
неподання до суду першої інстанції
представник апелянта не навела.

Крім того, справа не містить ніяких
належних та допустимих доказів на
підтвердження того факту, що
господарські об»єкти, які належать
позивачці на праві власності, дійсно
були знесені у встановленому законом
порядку за наявності відповідних
дозволів, актів тощо та виключені з
об»єму власності нерухомого майна
позивачки.

З довідки № 845 від 07 грудня 2012 року,
виданої комісією виконкому Ленінської
районної у м. Донецьку ради, вбачається,
що у фактичному користуванні позивачки
ОСОБА_3 знаходиться земельна ділянка
загальною площею 2969 кв.м, де
розташований її житловий будинок, який
перебуває у стадії будівництва, та
господарські споруди; частина ділянки
використовується під сад та город, уся
ділянка обгороджена парканом (а.с.19).

Той факт, що позивачка дійсно фактично
користується земельною ділянкою
вказаної площі, підтверджується
наданими представником позивачки
квитанціями про сплату земельного
податку за 2010, 2011 та 2013 роки, з яких
вбачається, що ці квитанції були
виписані та видані ОСОБА_3 у
встановленому порядку Ленінською
районною у м. Донецьку радою,
призначені податки за користування
земельною ділянкою загальною площею 2969
кв. метрів були оплачені позивачкою у
визначені строки, що також свідчить про
те, що рада визнавала за позивачкою
право фактичного користування
земельною ділянкою вказаної площі.

Той факт, що спірна земельна ділянка
загальною площею 2 969 кв. метрів,
принаймні, з 26 червня 2001 року вказана як
така, на якій розташований спірний
будинок з надвірними спорудами,
підтверджується договором
купівлі-продажу земельної ділянки з
розташованим на ній житловим будинком
(а.с.204-205).

Цей договір був укладений 26 червня 2001
року між продавцем ОСОБА_6 та покупцем
ОСОБА_7, посвідчений нотаріально та
зареєстрований у реєстрі за № 4915.

З договору вбачається, що житловий
будинок АДРЕСА_1 з надвірними
спорудами, у тому числі, такими, що
позначені літерами Е, Ж. К, розташований
на земельній ділянці загальною площею
2969 кв. метрів, з яких земельна ділянка
площею 0,1000 га передана у приватну
власність (а.с.204).

16 вересня 2004 року ОСОБА_7 продав цей
будинок ОСОБА_5 (а.с.207-208), а той у свою
чергу 07 серпня 2009 року продав його
позивачці ОСОБА_3 (а.с.7-9).

З технічного паспорту на спірне
домоволодіння, виданого на ім»я
позивачки 05 серпня 2009 року, вбачається,
що три господарські будівлі, які у
договорі купівлі-продажу позначені
літерами Е, Ж, К, розташовані за межами
тієї земельної ділянки, яка була
передана ОСОБА_3 у власність, і
знаходяться на спірній земельній
ділянці (а.с.16-18).

У цьому технічному паспорті також
вказано, що загальна площа земельної
ділянки, якою користується позивачка,
становить 2969 кв. метрів.

Хоча технічний паспорт на житловий
будинок і не є правовстановлюючим
документом на земельну ділянку, однак
цей доказ підтверджує, що у
користуванні позивачки фактично
знаходиться земельна ділянка
відповідної площі, при цьому також
вказано, що нормою землекористування є
земельна ділянка площею 1000 кв.метрів, а
1969 кв.метрів - це лишок (а.с.16 звор.стор.).

Проте будь-яких відомостей про те, що
частина земельної ділянки, на якій
розміщені господарсько-побутові
споруди, які є узаконеними та які
ОСОБА_3 придбала разом з будинком у
встановленому законом порядку, була
вилучена у відповідності до вимог
закону у ОСОБА_3 або у попередніх
землекористувачів та власників
домоволодіння, зокрема, ОСОБА_7 та
ОСОБА_5, справа не містить.

Згідно з ч.5 ст.116 ЗК України земельні
ділянки, які перебувають у власності чи
користуванні громадян або юридичних
осіб, передаються у власність чи
користування за рішенням органів
виконавчої влади чи органів місцевого
самоврядування лише після припинення
права власності чи користування ними в
порядку, визначеному законом.

З наданих позивачкою доказів
вбачається, що спірна земельна ділянка,
яка була передана третім особам ОСОБА_2
у власність, хоча і не передавалась
раніше ОСОБА_3 у власність або оренду,
однак не є вільною, бо на ній
розташовані господарсько-побутові
споруди, придбані ОСОБА_3 за договором
купівлі-продажу від 07 серпня 2009 року
разом з житловим будинком та іншими
господарськими спорудами.

Наведені правові висновки суду першої
інстанції про задоволення позовних
вимог ОСОБА_3 не були спростовані
іншими учасниками процесу, хоча у
відповідності до вимог ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Між тим, апелянти не надали доказів на
підтвердження своїх заперечень та
спростування висновків суду першої
інстанції.

На підставі викладеного апеляційний
суд вважає, що апеляційні скарги слід
відхилити, рішення суду як таке, що
відповідає вимогам закону, залишити
без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 314, 315 ЦПК України,
апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційні скарги Донецької міської
ради, ОСОБА_1, представника ОСОБА_2,
відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Донецька від 14 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Головуючий:

Судді: