Справа № 653/652/13-ц
РІШЕННЯ

іменем України

"03" вересня 2013 р.

Генічеський районний суд Херсонської
області в складі:

головуючий
суддя Хоменко В.Г.

секретар
Кідалові Д.О.

адвоката
позивачки ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Генічеську цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням та
зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про вселення у житловий будинок,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_3 звернулася до суду з
позовом, в якому посилається на те, що
на підставі нотаріально посвідченого
договору купівлі-продажу від 14 липня 2004
року вона є власницею житлового
будинку, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1. За вказаною адресою
зареєстроване місце проживання її
пасинка ОСОБА_4, який з літа 2012 року, а
саме з 24 липня 2012 року, не проживає за
пропискою, має постійне фактичне місце
проживання в АДРЕСА_2. Просить суд
визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право
на користування житловим будинком
АДРЕСА_1 у відповідності з ч. 2 ст. 405 ЦК
України.

Відповідач ОСОБА_4 звернувся до суду з
зустрічним позовом до ОСОБА_3 про
вселення у житловий будинок, мотивуючи
вимоги тим, що як член родини з 2007 року
має зареєстроване місце проживання за
адресою: АДРЕСА_1. З літа 2012 року не
проживає за вказаною адресою, оскільки
зіпсувалися відносини зі своїм батьком
ОСОБА_5 В березні 2013 року звертався до
Генічеського РВ УМВС України з
відповідною заявою щодо реалізації
права на житло. Вважає, що позивачка
ОСОБА_3 разом зі своїм чоловіком ОСОБА_5
створювали йому перешкоди в
користуванні спірним житлом. Просить
суд вселити його до житлового будинку
АДРЕСА_1.

Ухвалою суду від 05 червня 2012 року
вимоги за зустрічним та первісним
позовом прийняті до спільного
розгляду.

В судовому засіданні позивачка за
первісним позовом позовні вимоги
підтримала у повному обсязі, уточнила
їх, просила суд задовольнити її позов.
Зустрічний позов не визнала. У
задоволенні зустрічного позову
просила відмовити.

В судовому засіданні відповідач
за первісним позовом та його
представник ОСОБА_2 позовні вимоги не
визнав, у задоволенні первісного
позову просили відмовити, зустрічний
позов просили задовольнити за
викладеними у ньому обставинами.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
які приймали участь у розгляді справи,
свідків, дослідивши надані письмові
докази, дійшов висновку, що первісний
позов підлягає задоволенню, зустрічний
позов не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Статтею 405 ЦК України
передбачено, що члени сім`ї власника
житла, які проживають разом з ним, мають
право на користування житлом
відповідно до закону. Житлове
приміщення, яке вони мають право
зайняти визначається його власником.
Член сім`ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом, у разі
відсутності члена сім`ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним та
власником житла або законом.

Судом встановлено, що 14 липня 2004
року позивачка придбала у власність
житловий будинок, розташований за
адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується
договором купівлі-продажу від 14 липня
2004 року серії ВВЕ № 847371, який
посвідчено та зареєстровано в Реєстрі
за № 1-644 державним нотаріусом
Генічеського державної нотаріальної
контори Кравцовим К.О. (а.с. 4), витягом
Генічеського державного бюро
технічної інвентаризації про державну
реєстрацію прав № 4504475 від 20 серпня 2004
року (а.с. 5).

Відповідно до домової книги для
прописки громадян, що проживають в
АДРЕСА_1 за вказаною адресою
зареєстровані наступні громадяни
України: з 31 серпня 2004 року ОСОБА_3, з 16
квітня 2007 року ОСОБА_5, з 23 квітня 2007
року ОСОБА_4 (а.с. 6-9).

31 березня 2013 року комісією при
Щасливцевській сільській раді у складі
трьох депутатів відповідної ради
складено акт щодо перевірки проживання
за спірною адресою відповідача у
справі. На момент складання акту
комісією встановлено відсутність
відповідача в справі за його
зареєстрованим місцем проживання з 24
липня 2012 року, відсутність у будинку
особистих речей відповідача. Такий же
факт встановлено комісією
Щасливцівської сільської ради в
іншому складі від 08 липня 2013 року.
Також факт відсутності відповідача за
первісним позовом за його
зареєстрованим місцем проживання з
липня 2012 року підтверджується довідкою
Щасливцевського сільського голови № 264
від 03 квітня 2013 року (а.с. 19). Крім цього
даний факт визнаний самим відповідачем
ОСОБА_4 як в судовому засіданні так й за
текстом його зустрічної позовної
заяви.

Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_5 у судовому
засіданні підтвердили той факт, що
відповідач за первісним позовом з
липня 2012 року самостійно покинув місце
свого проживання в АДРЕСА_1, вивіз свої
речі і по цей час мешкає в м. Генічеську.
Свідки підтвердили той факт, що ані
позивачка за первісним позовом, ані
інші члени її сім`ї ОСОБА_4 з будинку не
виганяли, ніяким іншим чином його
проживанню в цьому будинку не
перешкоджали. З пояснень свідків та
позивача за первісним позовом також
випливає, що ОСОБА_3 і ОСОБА_4 хотіли б,
що б син проживав з ними. Єдине проти
чого вони заперечували - це проти
зловживання ним спиртними напоями, що
фактично мало місце і часто було
причиною конфлікту батька і сина.
Будинок позивач за зустрічним позовом
покинув добровільно, оскільки
зловживав спиртними напоями і не хотів
позбуватися від цієї шкідливої
??звички.

Суд вважає, що свідок зі сторони
позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4
ОСОБА_10 ніяких суттєвих пояснень щодо
обставин справи суду не надала.

Твердження позивачки за первісним
позовом про те, що ОСОБА_4 добровільно
покинув будинок і більше ніколи не
намагався в нього повертатися адвокат
позивачки ОСОБА_1 підтверджується
також копією заяви ОСОБА_4 до
комунального підприємства с.
Щасливцеве від 02.10.2012 року, яка
написана власноруч позивачем за
зустрічним позовом, в якій йдеться про
не нарахування оплати за користування
комунальними послугами за період з 01
жовтня 2012 року в зв'язку з виїздом
відповідача з його зареєстрованого
місця проживання. Кінцева дата
відсутності даної особи за місцем
свого проживання в заяві не зазначена,
що дає підстави робити висновок, що
ОСОБА_4 не мав наміри повертатися до
вказаного житла.

Суд також бере до уваги, що в період
своєї відсутності на спірній жилої
площі будь яких доказів на прийняття
заходів до збереження житла, в
належному стані, що випливають з
обов'язків члена сім'ї ОСОБА_4 суду не
надав.

Суду надані медичні документи - лист
головного лікаря КЗ Генічеська ЦРЛ від
12.07.2013 року № 392/07 та копія довідки
СЕР.МСЕ № 013448, з тексту яких випливає,
що ОСОБА_4 є безстроково інвалідом
першої групи по зору, має ряд інших
важких захворювань, у зв'язку з чим
потребує постійної сторонньої
допомоги. Проаналізувавши зазначені
документи, суд приходить до висновку,
що подружжя ОСОБА_3 і ОСОБА_4, будучи в
60-ти річному віці і в безпорадному
стані, зумовленому здоров'ям чоловіка,
фактично не могли реально перешкоджати
проживанню відповідача в своєму
будинку.

Щодо вимог зустрічного позову ОСОБА_4
до ОСОБА_3 про вселення у житловий
будинок суд зазначає наступне.

В суді не знайшло свого підтвердження
твердження позивача за зустрічним
позовом щодо поважності причин його
відсутності за зареєстрованим місцем
проживання з липня 2012 року.

Відповідно до матеріалів Генічеського
РВ УМВС України висновок № 508 від 16
березня 2013 року, за заявою ОСОБА_4 (а.с.
31-36) вбачається, що позивач за
зустрічним позовом на час звернення до
правоохоронних органів зазначає, що
йому перешкоджають у доступі до
спірного житла з 16 грудня 2012 року, хоча
в своєму зустрічному позові зазначає
термін коли йому перешкоджали в
доступі до спірного житла - з липня 2012
року по цей час. З матеріалів перевірки
не вбачається підтвердження факту
перешкоджання власником будинку у
проживанні ОСОБА_4, не висвітлено й
факту того, що чи мав намір сам ОСОБА_4 з
липня 2012 року проживати в будинку
ОСОБА_5 і чи робив які-небудь реальні
дії, спрямовані на вселення в цей
будинок. Більше того, з пояснень ОСОБА_4
в судовому
засіданні витікає, що його звернення до
міліції переслідувало ціль не
реального вселення в будинок, а мало на
меті лише зафіксувати факт його
начебто невдалої спроби вселення в
будинок.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем за зустрічним позовом не
надав суду жодних доказів того, що він з
липня 2012 року намагався вселитися в
спірне житло, не доведено факту
перешкоджання позивачеві у
користуванні житлом саме
відповідачкою за зустрічним позовом чи
іншими мешканцями будинку; не наведено,
яким саме чином створювалися перешкоди
та чи не були ці перешкоди пов'язані з
відсутністю мешканців у будинку.

З огляду на наведене, суд приходить до
висновку, що відповідач за первісним
позовом без поважних причин не
проживає за зареєстрованим місцем
свого проживання на даний час понад
рік, і відповідно до вимог ст.405 ч.2 ЦК
України втратив право на користування
цим житлом, і тому позовні вимоги за
первісним позовом є обґрунтованими і
підлягають задоволенню, відповідно
позовні вимоги за зустрічним позовом
задоволенню не підлягають.

Керуючись ч. 2 ст. 405 ЦК України, ст.
11, 60, 81, 88, 208, 209, 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання
особи, що втратившою право
користування житловим приміщенням -
задовольнити в повному обсязі.

Визнати ОСОБА_4 особою, що втратив право
на користування житловим будинком,
розташованим за адресою: АДРЕСА_1.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
вселення у житловий будинок - залишити
без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
судові витрати: судовий збір в розмірі
114,70 грн.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Херсонської області
через Генічеський районний суд шляхом
подання апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: В. Г. Хоменко