Номер провадження № 22-ц/785/114/13
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Гончаренко В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2013 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі: головуючого
Гончаренко В.М.

суддів: Комаровської Н.В.,
Калараша А.А.,

з участю секретаря
Стадніченка А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
моторного /транспортного/ страхового
бюро України до ОСОБА_1 про
відшкодування в порядку регресу
витрат, пов'язаних з виплатою
страхового відшкодування, за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Іллічівського міського суду Одеської
області від 27 вересня 2012 року, -

встановила:

20 лютого 2012 року МТСБ України
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1,
посилаючись на те, що 23 лютого 2008 року о
14 годині 30 хвилин ОСОБА_1, керуючи
автомобілем «ВАЗ», д/н НОМЕР_4,
рухаючись у м. Одеса по вул.Буніна, на
перехресті з вул.Катерининською,
виїхав на смугу руху маршрутних
транспортних засобів, здійснив виїзд
на перехрестя на сигнал світлофору, що
забороняє рух, внаслідок чого здійснив
зіткнення з автомобілем «Сузукі», д/н
НОМЕР_3, який рухався у зустрічному
напрямку.

Вина відповідача у скоєнні ДТП
підтверджувалася постановою
Приморського районного суду м.Одеса
від 26 листопада 2008 року.

В результаті ДТП ушкоджений автомобіль
«Сузукі», д/н НОМЕР_3, що належить ОСОБА_3

У зв'язку із зверненням потерпілого
ОСОБА_3 до позивача, 01 лютого 2009 року
йому виплачено страхове відшкодування
у розмірі 16652 грн. 25 коп.

21.01.2010 року до МТСБ України надійшов
лист від ОСОБА_1, в якому повідомлялося
про те, що постанова Приморського
районного суду Одеської області від
26.11.2008 року скасована постановою
Апеляційного суду Одеської області
05.06.2009 року у зв'язку із спливом строків
притягнення до адміністративної
відповідальності.

Позивач просить стягнути з відповідача
на свою користь кошти в розмірі
понесених витрат у розмірі 16852 грн. 25
коп., витрати пов'язані із сплатою
судового збору в розмірі 214 грн. 60 коп.
та витрати на правову допомогу в
розмірі 2000 грн.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник
позов не визнали.

Рішенням Іллічівського міського суду
Одеської області від 27 вересня 2012 року
позов задоволено.

Вважаючи рішення незаконним, таким, що
постановлене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
ОСОБА_1 надав до суду апеляційну скаргу
про скасування рішення з
постановленням нового рішення про
відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідача, заперечення
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, законність i
обґрунтованість рішення суду першої
iнстанцiї та доводiв апеляційної скарги,
колегія суддів вважає за необхідне
задовольнити її частково з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим на основі
повно і всебічно з»ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов та стягуючи з
ОСОБА_1 на користь СТСБ України кошти в
розмірі понесених витрат у розмірі 16
652, 25 грн., суд першої інстанції виходив
з того, що позивач довів суду ті
обставини, на які посилався в
обґрунтування позовних вимог і вони
підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з
такою думкою суду першої інстанції та
вважає її такою, що заслуговує на увагу.

Судом встановлено, що згідно постанови
Приморського районного суду м. Одеси
від 26 листопада 2008 року, ОСОБА_1 визнано
винним в скоєнні дорожньо-транспортної
пригоди, та зазначено, що 23 лютого 2008
року о 14 годині 30 хвилин ОСОБА_1, який
керував автомобілем «ВАЗ», д/н НОМЕР_4,
рухаючись у м. Одесі по вул. Буніна, на
перехресті з вул. Катерининською,
виїхав на смугу руху маршрутних
транспортних засобів, здійснив виїзд
на перехрестя на сигнал світлофору, що
забороняє рух, внаслідок чого здійснив
зіткнення з автомобілем «Сузукі», д/н
НОМЕР_3, який рухався у зустрічному
напрямку. В результаті зіткнення
автомобіль ОСОБА_3 зазнав ушкоджень. У
зв'язку з закінченням строків
притягнення до адміністративної
відповідальності, провадження по
справі припинено (а.с.8).

15 грудня 2009 року до моторно -
транспортного страхового бюро України
звернувся страхувальник ОСОБА_3 із
заявою про настання страхового випадку
та виплату страхового відшкодування
(а.с.6-12).

01 лютого 2010 року моторно - транспортне
страхове бюро України на підставі
наказу №198 (а.с.19) та платіжного
доручення №331 від 01.02.2010 року виплатило
страхувальнику ОСОБА_3 суму страхового
відшкодування в розмірі 16652 грн. 25 коп.
(а.с.20).

Згідно висновку експертного
авто-товарознавчого дослідження по
визначенню матеріальної шкоди,
спричиненої власнику автомобіля
«Сузукі гранд вітара» державний номер
НОМЕР_3 (а.с.18) № 0520 від 12 червня 2008 року,
встановлено, що розмір матеріальної
шкоди на дату складання висновку
визначається рівним 24 703, 57 грн.
(а.с.13-17).

Відповідно до постанови апеляційного
суду Одеської області 05.06.2009 року,
апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена
частково, постанова Приморського
районного суду м. Одеси від 26.12.2008 року
скасована, провадження припинено (а.с.9).

Згідно рішення апеляційного суду
Одеської області від 24 жовтня 2011 року,
апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена
частково, змінено рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 29.06.2011 року
по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про відшкодування майнової і моральної
шкоди, заподіяної внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, в
частині розміру стягнутої майнової
шкоди та розміру стягнутих судових
витрат по сплаті державного мита та
витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи (а.с.10-12).

Відповідно до листа моторно
(транспортного) страхового бюро
України №640/3-2-05 від 18.01.2010 року,
направленого на адресу ОСОБА_1, заявник
повідомляє останнього про отримання
ним заяви про ДТП та запропоновано
добровільно відшкодувати шкоду
завдану потерпілому ОСОБА_3 (а.с.22).

Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України постанова
суду у справі про адміністративне
правопорушення обов'язкова для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено постанову суду, з питань, чи
мали місце ці дії та чи вчинені вони
цією особою.

Відповідно до ст.993 ЦК України до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки.

Як передбачено ч.1 ст.1166 ЦК України,
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК шкода,
завдана внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме: шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Згідно ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка
відшкодовувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Вирішуючи спір, суд першої
інстанції, на думку колегії суддів,
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що вказані обставини і доводи ОСОБА_1 в
частині неправомірного стягнення з
нього коштів в порядку регресу не
знайшли свого підтвердження в ході
судового розгляду, надані сторонами
докази належним чином перевірені і у
відповідності до наданих доказів.

Відповідно до ст.212 ЦПК України
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Між тим, частково заслуговують на увагу
доводи ОСОБА_1 щодо стягнення з нього на
користь СТСБУ витрат, пов»язаних з
оплатою правової допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
судове рішення, суд присуджує з другої
сторони понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Згідно з п.2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України,
витрати на правову допомогу належать
до судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЦПК України
правову допомогу може надавати особа,
яка є фахівцем в галузі права і за
законом має право про надання правової
допомоги.

Постановою Кабінету міністрів України
від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні
розміри компенсаційних витрат,
пов»язаних з розглядом цивільних та
адміністративних справ, і порядок їх
компенсації за рахунок держави»
встановлено, що граничний розмір
витрат, пов»язаних з правовою
допомогою стороні, на користь якої
ухвалено судове рішення, не повинен
перевищувати суму, що обчислюється
виходячи з того, що зазначеній особі
виплачується 40% розміру мінімальної
заробітної плати за годину її роботи.

Позивачем, на підставі контракту про
надання правової допомоги №47 від 07
вересня 2010 року (а.с.28-29) та додаткової
угоди №16 від 01.12.2011 року до вказаного
контракту (а.с.30) сплачено адвокату
(а.с.31) 2000 грн. за надання правової
допомоги (а.с.20) відповідно до акту
виконаних адвокатом робіт (а.с.31).

Колегія суддів не може погодитись з
висновком суду першої інстанції, що
розрахунок відповідає вимогам
Постанови Кабінету Міністрів України
від 27 квітня 2006 року №590 "Про граничні
розміри компенсації витрат, пов'язаних
з розглядом цивільних та
адміністративних справ, і порядок їх
компенсації за рахунок держави».

Виходячи з аналізу змісту ст.ст.84, 88 ЦПК
України судові витрати на правову
допомогу - це фактично понесені
стороною і документально підтверджені
витрати, пов'язані з наданням цій
стороні правової допомоги адвокатом
або іншим спеціалістом в галузі права
при вирішенні цивільної справи.

Вирішуючи спір в частині стягнення
витрат на правову допомогу, суд першої
інстанції не врахував, що в п. 5
розрахунку суми гонорару за надану
правову допомогу зазначено дату
виконаних робіт 15.02.2012 року, вартість
виконаних робіт 502 грн. відповідно до
норм Постанови Кабінету Міністрів
України від 27 квітня 2006 року №590 "Про
граничні розміри компенсації витрат,
пов'язаних з розглядом цивільних та
адміністративних справ, і порядок їх
компенсації за рахунок держави», хоча з
01.01.2012 року набрав чинності Закон
України Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах від 20.12.2011 року № 4191-VI. та
відповідні розрахунки проведенні в
порушення діючого законодавства.

На думку колегії суддів, суд першої
інстанції зазначені положення закону
залишив поза увагою та помилково
стягнув з ОСОБА_1 на користь МТСБУ
витрати на правову допомогу у розмірі 2
000 грн.

У зв»язку з вищевикладеним, колегія
суддів вважає за необхідне виключити
суму у розмірі 502 грн., зменшивши судові
витрати на правову допомогу до 1 498 грн.
/2 000 грн. - 502 грн./.

На думку колегії суддів, враховуючи
те, що судом першої інстанції порушено
норми матеріального права, судове
рішення підлягає зміні в частині
стягнення витрат на правову допомогу.

Керуючись п.3 ч.1 ст.307, п. 4 ч.1 ст.309, ч.2
ст.314 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Іллічівського міського суду
Одеської області від 27 вересня 2012 року
змінити в частині стягнення витрат на
юридичну допомогу, зменшивши розмір
суми до 1 498 грн.

В решті частині рішення залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене
шляхом подачі касаційної скарги до
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили.

Головуючий
В.М.Гончаренко

Судді
Н.В.Комаровська

А.А.Калараш