Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.12.2013 Справа №1915/17136/2012 Тернопільський
міськрайонний суд Тернопільської
області в складі:

Головуючого-судді Дуди О.О.

з участю
секретаря Добрянської О.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства "Укрсиббанк"
до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за договором кредиту та
позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства "Укрсиббанк",
третя особа ОСОБА_2 про визнання
кредитного договору та договору
іпотеки недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство
"Укрсиббанк" звернулось до суду із
позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за договором кредиту.
Посилається на те, що відповідно до
договору №1 від 17.01.2007 року
відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у
розмірі 156400,00 доларів США, що
еквівалентно 789820,00грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 12,30% річних за час фактичного
користування кредитом з кінцевим
терміном повернення 16.01.2014року. В
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором 17.01.2007 року між
АКІБ "Укрсиббанк" та відповідачем
ОСОБА_2 було укладено договір поруки, в
забезпечення виконання умов договору
ОСОБА_1 На момент звернення
заборгованість відповідача за
кредитом складає 206873,89доларів США, що
еквівалентно 1 653543,02грн., в тому числі:
117886,30доларів США, що еквівалентно
942265,20грн. - заборгованість за кредитом,
72351,20доларів США, що еквівалентно
578303,14грн.- заборгованість по відсотках
за користування кредитом, 69344,08грн.-
пеня за несвоєчасне погашення
заборгованості по кредиту, 63630,60грн.-
пеня за несвоєчасне погашення
заборгованості по процентам, які
просить стягнути з відповідачів
солідарно.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до Публічного акціонерного
товариства "Укрсиббанк", третя особа
ОСОБА_2 про визнання кредитного
договору від 17.01.2007 року, договору
іпотеки від 17.01.2007 року та договору
поруки від 17.01.2007 року недійсним
посилаючись на те, що 17.01.2007 року був
укладений кредитний договір №1
сторонами якого виступають АКІБ
"Укрсиббанк", правонаступником якого є
ПАТ "Укрсиббанк" та ОСОБА_1 відповідно
до умов кредитного договору банком
надано кредит у розмірі 156400,00 доларів
США, строком на сім років з кінцевим
терміном повернення кредиту 16.01.2014року.
Крім того задля забезпечення
зазначеного кредитного договору
укладено договір іпотеки ВЕМ №866860 від
17.01.2007року, за яким в іпотеку передано
нерухоме майно - нежитлове приміщення.
Оскільки зазначені вище договори
кредиту та іпотеки ним не
підписувались, тому вважає їх
недійсними. Також виникають у нього
сумніви щодо дійсності договору поруки
№1 від 17.01.2007р., згідно якого
поручителем виступає ОСОБА_2,
відповідно до якого зобов'язується
відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх
його зобов'язань перед кредитором,
тобто банком, так як ОСОБА_2 даний
договір не підписувався. Крім того,
ОСОБА_1 не звертався до неї за
поручительством.

Також, в обґрунтування вимог
посилається на те, що спірний кредитний
договір не відповідає чинному
законодавству України. Так, банк не мав
права на здійснення валютних операцій
щодо видачі кредиту в іноземній валюті,
позивач не було повідомлено про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту ."

Представник позивача-відповідача
Публічного акціонерного товариства
"Укрсиббанк" позовні вимоги підтримав
повністю з мотивів викладених у
позовній заяві, стосовно зустрічних
вимог заперечив, вважає їх
необґрунтованими і такими, не
підлягають задоволенню.

Представник відповідача-позивача
ОСОБА_1- ОСОБА_3 в судовому засіданні
зустрічний позов підтримав повністю з
мотивів викладених у зустрічній
позовній заяві, відносно задоволення
позовних вимог заперечив.

Відповідач-третя особа ОСОБА_2 у судове
засідання не з'явилась, хоча
повідомлялась судом про час та місце
розгляду справи.

Судом встановлено наступні обставини.

17.01.2007 року між ОСОБА_1 та АКІБ
"Укрсиббанк" правонаступником якого є
ПАТ "Укрсиббанк" укладено кредитний
договір про надання споживчого кредиту
№1, згідно якого ОСОБА_1 отримав
кредитні кошти в сумі 156400,00 доларів США,
що еквівалентно 789820,00грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 12,30% річних за час фактичного
користування кредитом з кінцевим
терміном повернення 16.01.2014року.

Відповідно до п.п.1.1,1.2.2 Кредитного
договору надання кредиту здійснюється
у термін до 16.01.2014року, а відповідач
ОСОБА_1 зобов'язався повернути
отриманий кредит, сплатити відсотки за
користування кредитом і виконати свої
зобов'язання згідно з Договором у
повному обсязі.

Відповідно до п.7.1 Кредитного договору
встановлено, що у випадку порушення
позичальником термінів погашення
будь-яких своїх грошових зобов'язань,
передбачених цим договором, зокрема,
термінів повернення кредиту (всієї
суми або його частини) та/або термінів
сплати процентів за кредитом та/або
банк має право вимагати від
позичальника достроково сплатити
банку пеню.

П.7.3 кредитного договору передбачено у
випадку порушення позичальником вимог
п.п.2.3, 4.9, 5.3, 5.5, 5.6, 5.8, 5.10, 7.4, 9.2, 9.14 цього
договору банк набуває право вимагати
дострокового повернення кредиту та
нарахованих процентів, комісій у
порядку встановленому розділом 11 цього
договору.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним
договором, між позивачем та ОСОБА_2 було
укладено договір поруки від 17.01.2007 року
№1, згідно умов якого ОСОБА_2 взяла на
себе зобов'язання перед позивачем
відповідати по зобов'язаннях ОСОБА_1, що
виникають з умов кредитного договору.
Сторони домовилися, що у випадку
невиконання ОСОБА_1 взятих на себе
зобов'язань по кредитному договору
ОСОБА_2 буде нести солідарну з ОСОБА_1
перед позивачем відповідальність по
поверненню суми кредиту, нарахованих
відсотків за користування кредитом та
штрафних санкцій.

Також, з метою забезпечення виконання
зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним
договором, між позивачем та ОСОБА_1
(Іпотекодавцем) було укладено договір
іпотеки від 17.01.2007 року, посвідчений
приватним нотаріусом Тернопільського
міського нотаріального округу,
предметом іпотеки за яким є приміщення
магазину промислових товарів по
АДРЕСА_1 у м. Тернопіль.

05.10.2011 року ПАТ "УкрСиббанк" отримав від
НБУ банківську ліцензію №75 на право
надання банківських послуг, визначені
частиною третьою статті 47 ЗУ "Про банки
і банківську діяльність" та 05.10.2011року -
генеральну ліцензію на здійснення
валютних операцій згідно з додатком.
Власник цієї генеральної ліцензії
зобов'язаний дотримуватись
встановлених законодавством України і
Національним банком України вимог щодо
проведення зазначених у ній валютних
операцій.

Заслухавши пояснення, дослідивши та
оцінивши докази у справі, суд вважає, що
позов ОСОБА_1 до задоволення не
підлягає, а позов ПАТ "Укрсиббанк" слід
задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.524, ч.2 ст.192 ЦК України
зобов'язання має бути виражене у
грошовій одиниці України - гривні,
іноземна валюта може
використовуватися в Україні у випадках
і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Згідно ст.203 ЦК України, 1. Зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. 2. Особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. 3. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі. 4.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. 5. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
6. Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ч.2 ст.11 Закону України "Про
захист прав споживачів" (у редакцій
станом на час підписання Договору), 2.
Перед укладенням договору про надання
споживчого кредиту кредитодавець
зобов'язаний повідомити споживача у
письмовій формі про: 1) особу та
місцезнаходження кредитодавця; 2)
кредитні умови, зокрема: а) мету, для
якої споживчий кредит може бути
витрачений; б) форми його забезпечення;
в) наявні форми кредитування з коротким
описом відмінностей між ними, в тому
числі між зобов'язаннями споживача; г)
тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку
кредит може бути виданий; д) орієнтовну
сукупну вартість кредиту та вартість
послуги з оформлення договору про
надання кредиту (перелік усіх витрат,
пов'язаних з одержанням кредиту, його
обслуговуванням та поверненням,
зокрема таких, як адміністративні
витрати, витрати на страхування,
юридичне оформлення тощо); е) строк, на
який кредит може бути одержаний; є)
варіанти повернення кредиту, включаючи
кількість платежів, їх частоту та
обсяги; ж) можливість дострокового
повернення кредиту та його умови; з)
необхідність здійснення оцінки майна
та, якщо така оцінка є необхідною, ким
вона здійснюється; и) податковий режим
сплати відсотків та про державні
субсидії, на які споживач має право, або
відомості про те, від кого споживач
може одержати докладнішу інформацію; і)
переваги та недоліки пропонованих схем
кредитування. У разі ненадання
зазначеної інформації суб'єкт
господарювання, який повинен її надати,
несе відповідальність, встановлену
статтями 15 і 23 цього Закону.

Як встановлено, при укладенні спірного
кредитного договору, позивач погодив з
банком розмір та порядок отримання
кредитних коштів, відсоткову ставку за
користування кредитними коштами.
Позивач підписавши кредитний договір,
погодився і з його умовами.

Суд не приймає до уваги покликання
позивача на неправомірність надання
банком кредиту в іноземній валюті за
відсутності індивідуальної ліцензії
на валютні операції.

Так, відповідно до ст.2, п.3 ч.1 ст.47 ЗУ "Про
банки і банківську діяльність" кошти -
гроші у національній або іноземній
валюті чи їх еквівалент. На підставі
банківської ліцензії банки мають право
здійснювати такі банківські операції:
розміщення залучених коштів від свого
імені, на власних умовах та на власний
ризик.

Згідно ч.1 ст.49 ЗУ "Про банки і
банківську діяльність", як кредитні у
цій статті розглядаються операції,
зазначені у пункті 3 частини першої та у
пунктах 3-7 частини другої статті 47
цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст.5 Декрету КМУ від
19.02.1993 року №15-93 "Про систему валютного
регулювання і валютного контролю"
Національний банк України видає
індивідуальні та генеральні ліцензії
на здійснення валютних операцій, які
підпадають під режим ліцензування
згідно з цим Декретом.

Згідно п."в", "г" ст.5 вказаного Декрету
КМУ індивідуальні ліцензії видаються
резидентам і нерезидентам на
здійснення разової валютної операції
на період, необхідний для здійснення
такої операції. Індивідуальної
ліцензії потребують такі операції:
надання і одержання резидентами
кредитів в іноземній валюті, якщо
терміни і суми таких кредитів
перевищують встановлені
законодавством межі; використання
іноземної валюти на території України
як засобу платежу або як застави.

Згідно п.1.5 положення про порядок
видачі Національним банком України
індивідуальних ліцензій на
використання іноземної валюти на
території України як засобу платежу,
затвердженого постановою Правління
Національного банку України від 14
жовтня 2004 р. N 483 використання іноземної
валюти як засобу платежу без ліцензії
дозволяється якщо ініціатором або
отримувачем за валютною операцією є
уповноважений банк (ця норма
стосується лише тих операцій
уповноваженого банку, на здійснення
яких Національний банк видав йому
банківську ліцензію та письмовий
дозвіл на здійснення операції з
валютними цінностями).

Щодо вимог пп. «в» п. 4 ст. 5 вказаного
Декрету КМУ, який передбачає наявність
індивідуальної ліцензії на надання і
одержання резидентами кредитів в
іноземній валюті, якщо терміни і суми
таких кредитів перевищують
встановлені законодавством межі, то на
даний час законодавством не
встановлено межі термінів і сум
надання або одержання кредитів в
іноземній валюті

Таким чином, ПАТ «Укрсиббанк»,
укладаючи кредитний договір з
позивачем в іноземній валюті та
нараховуючи платежі за цим договором,
діяв в межах своїх повноважень та
згідно вимог чинного законодавства,
підстави для визнання частин
оспорюваного договору недійсними з цих
підстав відсутні.

В підтвердження доводів позивача
ОСОБА_1 про те, що кредитний договір та
договір ним не підписувався, жодних
належних доказів суду не було
представлено.

Відтак, у задоволенні вимог позивача
ОСОБА_1 про визнання недійсними
вищевказаних договорів кредиту та
іпотеки слід відмовити.

Не підлягають до задоволення і вимог
позивача ОСОБА_1 про визнання недійсним
договору поруки від 17.01.2007 року.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом
своїх порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Позивач ОСОБА_1 не є стороною договору
поруки №1 від 17.01.2007 року та судом не
встановлено порушення його прав
відповідачем ПАТ "Укрсиббанк" у цій
частині вимог.

Вимоги ПАТ "Укрисббанк" підлягають до
задоволення.

Відповідно до ст.ст. 526, 629 ЦК України
договір є обов'язковий для виконання
сторонами, зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.ст. 526, 611 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору. У
разі порушення зобов'язання настають
наслідки, встановлені договором або
законом.

Статтею 554 ЦК України встановлено, що у
разі порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки. Особи,
які спільно дали поруку, відповідають
перед кредитором солідарно, якщо інше
не встановлено договором поруки.

Як вбачається із ч.2 ст.1054 ЦК України, до
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
Глави 71 ЦК України.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно ст. 625, ч. 1 ст. 1050 Цивільного
кодексу України, якщо позичальник
своєчасно не повернув суму позики, він
зобов'язаний сплатити грошову суму
відповідно до статті 625 цього Кодексу,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом. Боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Ст. 1050 ЦК України передбачено право
позикодавця вимагати дострокового
повернення частини позики, що
залишилася, та сплати належних
процентів у випадку прострочення
повернення чергової частини позики,
якщо договором встановлений обов'язок
позичальника повертати позику
частинами.

Згідно розрахунку заборгованості,
станом на 20.09.2012 року заборгованість за
кредитом складає 206873,89доларів США, що
еквівалентно 1 653543,02грн., в тому числі:
117886,30доларів США, що еквівалентно
942265,20грн. - заборгованість за кредитом,
72351,20доларів США, що еквівалентно
578303,14грн.- заборгованість по відсотках
за користування кредитом, 69344,08грн.-
пеня за несвоєчасне погашення
заборгованості по кредиту, 63630,60грн.-
пеня за несвоєчасне погашення
заборгованості по процентам.

Аналізуючи вищенаведені обставини, суд
приходить до переконання, що в даному
випадку мають місце порушення
відповідачами ОСОБА_1, ОСОБА_2 прав
позивача ПАТ "Укрсиббанк", які
підлягають захисту, а позов до
задоволення шляхом солідарного
стягнення з відповідачів ОСОБА_1,
ОСОБА_2 на користь позивача ПАТ
"Укрсиббанк" заборгованості по
кредитному договору від 17.01.2007 року в
сумі 206873,89доларів США, що еквівалентно
1653543,02грн.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України,
ст.ст. 509, 526, 554, 611, 612, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК
України, Законом України "Про захист
прав споживачів", Законом України "Про
банки і банківську діяльність", суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
"Укрсиббанк", третя особа ОСОБА_2 про
визнання кредитного договору та
договору іпотеки недійсним - відмовити.

Позов Публічного акціонерного
товариства "Укрсиббанк" до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
договором кредиту - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на
користь Публічного акціонерного
товариства "Укрсиббанк" заборгованість
за кредитним договором №1 від
17.01.2007 року в сумі 206873,89доларів США, що
еквівалентно 1653543,02грн.

Стягнути з солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2
на користь Публічного акціонерного
товариства "Укрсиббанк" сплачений
позивачем судовий збір у розмірі
3219,00грн.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Тернопільської
області через Тернопільський
міськрайонний суд шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий
Дуда О.О.

Головуючий суддяО. О. Дуда