АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22-ц/791/3904/2013р. Головуючий в І інстанції Гуцалюк О.В.
Категорія 20 Доповідач: Кутурланова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2013 року грудня місяця 17 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого Кутурланової О.В.

Суддів Орловської Н.В.

Майданік В.В.

При секретарі Гончар К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 07 серпня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, що заявляє самостійні вимоги - ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу удаваним та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання добросовісним набувачем,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу удаваним.

В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що 30.11.2009 року за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу він продав належний йому будинок АДРЕСА_1 відповідачу. Оскільки вказаний правочин було вчинено з метою приховання договору позики, зважаючи на те, що він не мав наміру відчужувати житловий будинок на невигідних для себе умовах, позивач просив суд з підстав, визначених ст.ст.203,215,235 ЦК України, визнати договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 удаваним та недійсним і, визнати, що між ним та відповідачем фактично було укладено договір позики на суму 50000,00 грн.

В липні 2012 року третя особа ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання добросовісним набувачем житлового будинку АДРЕСА_1, посилаючись на те, що ОСОБА_2 протягом тривалого часу заперечує її право власності на спірне домоволодіння, набуте правомірно на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 14.12.2011 року між нею та ОСОБА_5, який в свою чергу, придбав вказане нерухоме майно у ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 22.01.2010 року.

Рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 07 серпня 2013 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу удаваним відмовлено за необгрунтованістю.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання добросовісним набувачем задоволено.

Визнано ОСОБА_4 добросовісним набувачем житлового будинку АДРЕСА_1 за нотаріально посвідченим догвором купівлі-продажу від 14.12.2011 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким заявлені ним позовні вимоги задовольнити, а в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_6, діюча в інтересах ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не визнала, вважаючи їх безпідставними, а ухвалене у справі рішення законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в обгрунтування посилань щодо укладення договору позики між ним та ОСОБА_3 та повного виконання своїх зобов'язань за цим договором, у зв'язку із чим дійшов висновку про безпідставність позовних вимог про удаваність спірного договору купівлі-продажу.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив з того, що вона на законних підставах набула право власності на спірне домоволодіння, нею виконані всі істотні умови договору купівлі-продажу, зокрема щодо повної сплати вартості нерухомості, а тому вона є добросовісним набувачем спірного майна.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на досліджених судом доказах та нормах матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Згідно роз'яснень, даних в п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9, за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов'язки виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

З наведеного вбачається, що для визнання правочину удаваним, суду слід встановити, що обидві сторони угоди діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди. Наміру однієї сторони на укладення удаваної угоди недостатньо.

Судом встановлено, що 30.11.2009 року ОСОБА_2 за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу продав належний йому на підставі свідоцтва про право власності від 17.11.2009 року житловий будинок по АДРЕСА_1 відповідачу по справі - ОСОБА_3 (а.с.4,5).

21.01.2010 року зазначений будинок проданий ОСОБА_3 ОСОБА_5, який в подальшому за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 14.12.2011 року продав спірний будинок ОСОБА_4

З матеріалів справи вбачається, що у жовтні 2012 року ОСОБА_2 звертався до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Зоріна Н.В., про визнання спірного правочину недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння, посилаючись на те, що договір купівлі-продажу будинку було укладено під впливом тяжкої обставини та на вкрай невигідних умовах через фінансові труднощі позивача і виді заборгованості за кредитним зобов'язанням.

Рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 01 лютого 2013 року, справа №214/8910/12, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 28 березня 2013 року, в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено (а.с. 108-109, 110-111).

З пояснень, даних позивачем та його представником у судах першої та апеляційної інстанції вбачається, що у ОСОБА_2 відсутні розписка або інший документ, який посвідчує перед позикодавцем визначену грошову суму та укладення між ним та ОСОБА_3 договору позики і його виконання.

Отже, враховуючи, що відповідно до п.3,4 ч.1 ст.208,1046,1047,1051 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов має бути надана письмова розписка або інший документ, який посвідчує передання позикодавцем визначеної грошової суми, зважаючи на те, що відповідно до ст.218 ЦК України рішення суду щодо факту вчинення правочину, який слід вчиняти у письмовій формі не може грунтуватися на свідченнях свідків, з огляду на те, що оспорюючи дійсність договору купівлі-продажу від 30.11.2009 року у справі №214/8910/12 позивач обгрунтовував позов тим, що між сторонами укладено саме договір купівлі-продажу, однак на вкрай невигідних умовах, а також зважаючи на відсутність достовірних та беззаперечних доказів удаваності договору купівлі-продажу, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність визначених законом підстав для задоволення позовних вимог з заявлених позивачем підстав.

Вірним є і висновок суду про обгрунтованість позовних вимог ОСОБА_4 та наявність підстав для визнання її добросовісним набувачем спірного житлового будинку, оскільки ОСОБА_4 на законних підставах набула право власності на спірне домоволодіння, що знайшло своє підтвердження в ході розгляду справи і належними доказами апелянтом не спростовано.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, висновки суду ґрунтуються на досліджених сторонами доказах та встановлених судом обставинах і підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги як не обґрунтовані законом, доказами та висновків суду не спростовують, у зв'язку із чим підлягають відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 07 серпня 2013 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді