АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3490/13 Головуючий 1 інст. - Донець О.В.
Справа № 2-272/05
Категорія: договірні Доповідач - Котелевець А.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2013 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Кружиліної О.А., Кіся П.В.,

за участю секретаря - Макаренко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 4 лютого 2005 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Закритого акціонерного товариства «Фірма «Меблі» про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

в с т а н о в и л а:

В лютому 2004 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до Закритого акціонерного товариства «Фірма «Меблі» /далі - ЗАТ «Фірма «Меблі»/, за участю третіх осіб - ОСОБА_4, державного нотаріуса Першої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

На обґрунтування вказав, що 10 грудня 1998 року укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого ЗАТ «Фірма «Меблі» продало, а він купив нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-5, № 8, № 25, № 30, № 33, № 36 загальною площею 609,4 кв. м. в будівлі № 1 літ. А-9 на АДРЕСА_1. Право власності було відповідним чином зареєстровано в Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» /далі - КП «ХМБТІ»/.

Однак 28 грудня 2000 року ЗАТ «Фірма «Меблі» в особі голови Рибалка Ю.Б. повторно продало вказане нежитлове приміщення ОСОБА_4

Посилаючись на підстави, передбачені статтею 57 ЦК УРСР в редакції 1963 року, просив визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень 1-го поверху № 1-5, № 8, № 25, № 30, № 33, № 36 загальною площею 609,4 кв. м. в будівлі АДРЕСА_1, укладений між ЗАТ «Фірма «Меблі» в особі голови Рибалка Ю.Б. та ОСОБА_4, нотаріально посвідчений 28 грудня 2000 року державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 за реєстровим № 7-2242.

В доповнених вимогах, пред'явлених до ЗАТ «Фірма «Меблі» в особі голови Рибалка Ю.Б., ОСОБА_4 та ОСОБА_7, за участю третіх осіб - державного нотаріуса Першої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, Першої Харківської держаної нотаріальної контори, КП «ХМБТІ», просив визнати також недійсним договір купівлі-продажу, укладений між ЗАТ «Фірма «Меблі» в особі голови Рибалка Ю.Б. та ОСОБА_7, нотаріально посвідчений 18 травня 2001 року державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори Заікіною Л.В. за реєстровим № 2-769; зобов'язати КП «ХМБТІ» анулювати правовстановлюючі документи на ім'я ОСОБА_7

В уточнених вимогах, посилаючись на підстави, передбачені ч. 3 ст. 145 ЦК УРСР в редакції 1963 року, ОСОБА_1 просив визнати за ним право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-5, № 8, № 25, № 30, № 33, № 36 загальною площею 609,4 кв. м. в будівлі № 1 літ. А-9 на АДРЕСА_1; витребувати з незаконного володіння ОСОБА_7 вказане майно; скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_7 та поновити державну реєстрацію права власності на ці приміщення за ним.

ОСОБА_4 позов не визнав, у зустрічному позові вказав, що договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_1 та ЗАТ «Фірма «Меблі», є фіктивним, оскільки сторони не мали наміру створити для себе юридичні наслідки. ОСОБА_1 не сплатив суму в розмірі 14 400 грн. 00 коп. протягом двох років з моменту підписання договору, крім того не здійснив дій щодо вступу в право власності.

Посилаючись на підстави, передбачені статтями 48, 58, 59 ЦК УРСР в редакції 1963 року, просив визнати недійсним договір купівлі-продажу спірних нежитлових приміщень, укладений між ЗАТ «Фірма «Меблі» в особі голови Рибалка Ю.Б. та ОСОБА_1, нотаріально посвідчений 10 грудня 1998 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Тимофєєвою О.В. за реєстровим № 843; провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ЗАТ фірми «Меблі» зупинити.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 4 лютого 2005 року позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 4 лютого 2005 року зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено.

Договір купівлі-продажу нежитлових приміщень 1-го поверху № 1-5, № 8, № 25, № 30, № 33, № 36 загальною площею 609,4 кв. м. в будівлі № 1 лі. А-9 на АДРЕСА_1, укладений між ЗАТ «Фірма «Меблі» в особі голови Рибалка Ю.Б. та ОСОБА_1, нотаріально посвідчений 10 грудня 1998 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Тимофєєвою О.В. за реєстровим № 843, визнано недійсним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на невідповідність висновків обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, постановити нове рішення про відмову в позові ОСОБА_4 Зокрема, зазначає, що рішення ухвалено без належного з'ясування обставин щодо здійснення дій, які свідчать про вступ у право власності.

ОСОБА_7 в особі свого представника ОСОБА_10, а також ОСОБА_11 - представник ОСОБА_2 і ОСОБА_3 просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Треті особи рішення суду першої інстанції не оскаржили, своїх заперечень на апеляційну скаргу не надали.

В апеляційному порядку справа розглядалася неодноразово.

Ухвалами апеляційного суду Харківської області від 13 серпня 2012 року до участі у справі залучені правонаступники померлого 4 жовтня 2005 року ОСОБА_4 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3; рішення Київського районного суду м. Харкова від 4 лютого 2005 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 лютого 2013 року ухвала апеляційного суду Харківської області від 13 серпня 2012 року скасована, справа передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

За ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції - судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що приватним нотаріусом у порушення вимог ст. 21 Інструкції про порядок здійснення нотаріальних дій нотаріусами України на правовстановлюючих документах не було вчинено запису відносно угоди від 9 серпня 1998 року. Крім того, ОСОБА_1 не сплатив ЗАТ «Фірма «Меблі» вартість придбаних нежитлових приміщень, що є підставою для визнання договору купівлі-продажу цих приміщень недійсним. Однак повністю погодитись з таким висновком не можна, оскільки суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права.

Спірними є нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-5, № 8, № 25, № 30, № 33, № 36 загальною площею 609,4 кв. м. в будівлі № 1 літ. А-9 на АДРЕСА_1.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 128 ЦК УРСР в редакції 1963 року, що діяла на час спірних правовідносин, право власності /право оперативного управління/ у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Матеріали справи свідчать, що 10 грудня 1998 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «Фірма «Меблі» укладено договір купівлі-продажу вказаних нежитлових приміщень, нотаріально посвідчений 10 грудня 1998 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Тимофєєвою О.В. за реєстровим № 843.

На підставі цього договору 11 липня 2001 року КП «ХМБТІ» видало ОСОБА_1 реєстраційне посвідчення на об'єкти нерухомого майна.

В подальшому ЗАТ «Фірма «Меблі» повторно відчужила ці нежитлові приміщення ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 28 грудня 2000 року, нотаріально посвідченим державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 за реєстровим № 7-2242/.

18 травня 2001 року ОСОБА_4 подарував, а ОСОБА_7 прийняла у дар нежитлові приміщення 1-го поверху № № 1-5, 8, 25, 30, 33, 36 загальною площею 609,4 кв. м. в будівлі № 1 А-9 на АДРЕСА_1.

На підставі цього договору 24 травня 2001 року КП «ХМБТІ» видало ОСОБА_7 реєстраційне посвідчення на об'єкти нерухомого майна /а. с. 5-9, 35, 106, 107 т. 1/.

Пленум Верховного Суду України в пунктах 2, 16 підпункт «б» постанови від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» роз'яснював, що угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

При задоволенні позову суд в одному рішенні постановляє про визнання угоди недійсною і про застосування передбачених законом наслідків.

При вирішенні питання про визнання угоди недійсною судові необхідно враховувати, що невиконання або неналежне виконання угоди /у тому числі договору довічного утримання/ не може бути підставою для визнання її недійсною. У цьому разі сторона вправі вимагати розірвання договору або застосування інших встановлених наслідків, а не визнання угоди недійсною.

Пунктом 5 договору купівлі-продажу від 10 грудня 1998 року встановлено, що право власності на нежитлові приміщення, що є предметом цього договору, виникає у покупця з моменту підписання договору.

Тобто, договором купівлі-продажу був передбачений інший порядок набуття права власності на майно, ніж у наведеній нормі Закону, що не забороняло чинне на той момент законодавство.

З огляду на це, підстав для задоволення позову ОСОБА_4 та визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень 1-го поверху № 1-5, № 8, № 25, № 30, № 33, № 36 загальною площею 609,4 кв. м. в будівлі № 1 літ. А-9 на АДРЕСА_1, укладеного між ЗАТ «Фірма «Меблі» в особі голови Рибалка Ю.Б. та ОСОБА_1, нотаріально посвідчений 10 грудня 1998 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Тимофєєвою О.В. за реєстровим № 843, у суду першої інстанції не було.

Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314 ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 4 лютого 2005 року скасувати.

В позові ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Закритого акціонерного товариства «Фірма «Меблі» про визнання договору купівлі-продажу недійсним - відмовити.

Рішення набирає законної сили негайно і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набранням ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

судді