РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

резолютивна частина

25 лютого 2014 року
м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у
складі:

головуючого судді
Подзігун Г.В.

при секретарі
Голубашенко Т.О.

за участю позивача
ОСОБА_1

представника відповідача
Іванова В.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Миколаєві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ДАЕРС" про
поновлення на роботі, стягнення
середнього зарорбітку за час
вимушеного прогулу та стягнення
моральної шкоди.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК
України , суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене через
суд першої інстанції до апеляційного
суду Миколаївської області шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів.

Суддя
Подзігун Г.В.

справа
№490/14214/13-ц

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2014 року
м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у
складі:

головуючого судді
Подзігун Г.В.

при секретарі
Голубашенко Т.О.

за участю позивача
ОСОБА_1

представника відповідача
Іванова В.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Миколаєві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ДАЕРС" про
поновлення на роботі, стягнення
середнього зарорбітку за час
вимушеного прогулу та стягнення
моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із
позовом до відповідача, вимоги якого
збільшив за час розгляду справи по
суті, просив про поновлення його на
роботі та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
посилаючись на порушення
відповідачем його права при
звільнення, оскільки він був
звільнений на підставі ст.28 КЗпП
України після закінчення
виробувального строку. При цьому
просив стягнути з відповідача 1000 грн.
послуг на надання правової допомоги та
3000 грн. моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач
вимоги позову підтримав та просив про
їх задоволення.

Представник відповідача в
судовому засіданні вимоги позову не
визнав.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши
доводи позову та дослідивши наявні у
справі докази, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що відповідач -
Товариство з обмеженою
відповідальністю «ДАЕРС» включено до
ЄДРПОУ, є юридичною особою.

Як вбачається із матеріалів справи,
наказом №429-к від 01.08.2011 року позивач
був прийнятий відповідачем на посаду
водія транспортних засобів в
департамент продажу Миколаївського
регіону з випробувальним строком 1
місяць зі ставкою згідно з штатним
розкладом.

Як вбачається з листа ознайомлення ТОВ
«Даерс» ОСОБА_1 з посадовою
інструкцією, колективним договором та
правилами внутрішнього трудового
розпорядження він був ознайомлений про
що свідчить його підпис.

Як пояснив в судовому засіданні
позивач, до його функціональних
обов'язків входило доставлення
клієнтам 20 - літрових паків з водою. При
цьому пак він повинен був занеcти до
квартири клієнта.

Як вбачається з пояснювальної записки,
складеної ОСОБА_1 на ім'я директора ТОВ
«Даерс» Запороженко В.Ю., ОСОБА_1 виїхав
на службовому автомобілі з бази та
рухався на ремонт, при цьому завантажив
свої особисті речі в автомобіль та
відвіз їх в завідомо відоме місце, при
цьому від маршруту відхилився на 2 км.

З 15.08.2011 року по 21.09.2011 року позивач
знаходився на лікарняному. Відповідно
до висновку з виписки з рішення ЛКК №3
Міської поліклініки №4 від 22.09.20111 року
ОСОБА_1 був заборонений тяжкий фізичних
труд та підйом важкості більш ніж 5 кг.

22.09.2011 року згідно наказу №506
- к позивач був звільнений з роботи
на підставі ст.28 КзпП України за
результатами випробування у зв'язку з
невідповідністю займаної посади
(згідно рішення медичної комісії
міської поліклініки №4 м. Миколаєва від
22.09.2011 року).

В судовому засіданні представник
відповідача посилався на те, що ч.2 ст.27
КЗпП України передбачено, якщо
працівник в період випробування був
відсутній на роботі у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю або з
інших поважних причин, строк
випробування може бути продовжено на
відповідну кількість дні, протягом
яких він був відсутній. Таким чином
законодавець вказує, що власник має
право продовжити строк випробування, а
іншими словами, це право, а не обов'язок
. Отже з наведеного вище власник має
право звільнити особу відповідно до
ст.28 КЗпП України.

Таким чином відповідач вважає, що
твердження позивача про те, що він був
звільнений після того як строк
випробування був закінчений є
помилковим, так як строк з ним не
продовжувався після виходу з
лікарняного, оскільки звільнити раніше
його відповідач не мав права, так як
позивач знаходився на лікарняному . Та
після звільнення з ОСОБА_1 було
проведено повний розрахунок
відповідно до вимог чинного
законодавства.

В ч.1 ст.23 КЗпП України зазначено, що
трудовий договір може бути:
безстроковим, що укладається на
невизначений строк; на визначений
строк, встановлений за погодженням
сторін; таким, що укладається на
час виконання певної роботи. Частина 1
ст.26 Кодексу передбачає, що при
укладенні трудового договору може
бути обумовлене угодою сторін
випробування з метою перевірки
відповідності працівника роботі, яка
йому доручається. Умова про
випробування повинна бути застережена
в наказi (розпорядженнi) про прийняття
на роботу.

Відповідно до ст.27 КЗпП України строк
випробування при прийнятті на роботу,
якщо інше не встановлено
законодавством України, не може
перевищувати трьох місяців, а в окремих
випадках, за погодженням з відповідним
виборним органом первинної
профспілкової організації, - шести
місяців. Строк випробування при
прийнятті на роботу робітників не може
перевищувати одного місяця. Якщо
працівник в період випробування був
відсутній на роботі у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю або з
інших поважних причин, строк
випробування може бути продовжено на
відповідну кількість днів, протягом
яких він був відсутній.

Як зазначає ст. 28 КЗпП України якщо
строк випробування закінчився, а
працівник продовжує працювати, то він
вважається таким, що витримав
випробування, і наступне розірвання
трудового договору допускається лише
на загальних підставах. Якщо протягом
строку випробування встановлено
невідповідність працівника роботі, на
яку його прийнято, власник або
уповноважений ним орган протягом цього
строку вправі розірвати трудовий
договір. Розірвання трудового договору
з цих підстав може бути оскаржене
працівником в порядку, встановленому
для розгляду трудових спорів у
питаннях звільнення.

Згідно ч.2 ст.40 КЗпП України
трудовий договiр, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договiр до закiнчення строку
його чинностi можуть бути розiрванi
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках: виявленої
невiдповiдностi працiвника займанiй
посадi або виконуванiй роботi внаслiдок
недостатньої квалiфiкацiї або стану
здоров'я, якi перешкоджають продовженню
даної роботи;

Враховуючи вищевикладене, суд
дійшов висновку про відсутність
порушень вимог чинного законодавства
при звільненні відповідачем ОСОБА_1 За
такого в задоволенні вимог про
поновлення його на роботі слід
відмовити за їх безпідставності.

Вимоги про стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
стягнення моральнї шкоди також не
підлягають задоволенню, оскільки вони
є похідними від вимог про поновлення на
роботі.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК
України , суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене через
суд першої інстанції до апеляційного
суду Миколаївської області шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів.

Суддя
Подзігун Г.В.