Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

25.12.2013 року
2/425/614/13

425/2266/13-ц

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської
області у складі:

головуючого судді Мирошникової О.Ш.,

при секретарі Кулішовій О.С.,

за участю представників сторін та
третіх осіб, розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Рубіжне
Луганської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті
особи: Комунальне підприємство «Бюро
технічної інвентаризації»
Рубіжанської міської ради, Рубіжанська
міська рада Луганської області про
визнання споруди самочинним
будівництвом, зобов'язання її знесення,
визнання земельної ділянки незаконно
приватизованою та припинення права
власності на земельну ділянку,-

встановив:

03 липня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
Рубіжанського міського суду
Луганської області з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, треті особи: Комунальне
підприємство «Бюро технічної
інвентаризації» Рубіжанської міської
ради, Рубіжанська міська рада
Луганської області про визнання
споруди - сараю літера «С», який
зазначений у плані земельної ділянки
та у технічному паспорті на квартиру
АДРЕСА_2 самочинним будівництвом,
зобов'язати ОСОБА_2 знести зазначений
сарай, припинити право власності
ОСОБА_2 на земельну ділянку за
державним актом від 14.04.2008 року серії ЯЕ
№ 862643.

29.10.2013 року в судовому засіданні
представник позивача подала
доповнення до позовної заяви,
відповідно яких просила визнати
земельну ділянку, зазначену в
державному акті серії ЛГ № 155033 від
02.12.2004 року, виданого на ім'я ОСОБА_3,
незаконно приватизованою та визнати
земельну ділянку, зазначену в
державному акті серії ЯЕ № 862643 від
14.04.2008 року виданого на ім'я ОСОБА_2,
незаконною.

В обґрунтування позову, в позовній
заяві зазначено, що позивач є власником
квартири АДРЕСА_1. В червні 2012 року
позивач з метою приватизації землі
звернувся до відділу Держземагенства
м. Рубіжне та з'ясував, що ділянка землі
під сараєм, який збудували його сусіди
Гаман, знаходиться у дворі позивача,
також було з'ясовано, що відповідачі
приватизували свою земельну ділянку,
захопивши частину земельної ділянки
позивача. Позивач звертався до
відповідачів з вимогою знести сарай,
який розташований на земельній ділянці
позивача, проте відповідачі не
здійснили цього. ОСОБА_3 отримала 02.12.2004
року державний акт на земельну ділянку
за адресою: АДРЕСА_2, на думку позивача,
відповідач приватизувавши свою
земельну ділянку, захопила частину
земельної ділянки позивача розміром 2,49
Х 4,13 метрів, на якій розташований
самочинно побудований сарай
відповідачів. При здійсненні
приватизації земельної ділянки
відповідачами, до позивача ніхто не
звертався, межі земельної ділянки не
погоджував. Позивач зазначає, що
відповідачі самочинно побудували
сарай, захопили частину земельної
ділянки, користувачем якої є позивач,
незаконно здійснили приватизацію
землі із захопленою частиною земельної
ділянки позивача, тому позивач
змушений звернутися до суду з цим
позовом.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не
з'явився, надіслав до суду заяву, в якій
просить розглянути справу без його
участі за участю свого представника
ОСОБА_5.

В судовому засіданні представник
позивача підтримує позов та просить
суд його задовольнити, додатково
пояснила, що після купівлі позивачем
частини жилого будинку - квартири
АДРЕСА_1, з'ясувалося, що межа земельної
ділянки, на якій розташована ця частина
будинку порушена відповідачами, які на
цій частині ділянки самочинно
побудували сарай. Позивач та його
представник звернулися з цього приводу
до сусідів, якими є відповідачі та
останні пообіцяли знести сарай, але по
теперішній час сарай знаходиться на
земельній ділянці. Коли позивач
вирішив приватизувати свою частину
земельної ділянки було встановлено, що
частина земельної ділянки, на якій
розміщений спірний сарай вже
приватизована сусідами. При
приватизації земельної ділянки
відповідачем ОСОБА_3, сусідами було
підписано акт узгодження меж земельної
ділянки, 12.06.2004 року було підписано акт
колишньою власницею частини будинку,
що належить позивачу, ОСОБА_6, проте з
24.04.2004 року власником частини будинку
вже був відповідач. Щодо будівництва
сараю представник позивача зазначає,
що рішенням виконкому Рубіжанської
міської ради від 18.12.2007 року
відповідачу ОСОБА_3 було надано згоду
на його будівництво, проте сарай на час
прийняття цього рішення вже був
побудований ОСОБА_3 ще у 2003 році,
незважаючи на те, що дозволу на
будівництво на той час не існувало.
Зазначеними діями відповідачів
порушені права позивача, тому
представник позивача вважає, що
приватизація сусідньої земельної
ділянки відбулася незаконно, тому й
звернувся позивач з цим позовом до
суду.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
не з'явилася, надала суду заяву,
відповідно до якої вона не визнає
позовні вимоги, просить розглядати
справу без її участі, за участю її
представника ОСОБА_7

Представник відповідача ОСОБА_3 в
судовому засіданні заперечує проти
позову в повному обсязі, просить суд
відмовити в його задоволенні, подав до
суду письмові заперечення, в яких
зазначає, що приватизація земельної
ділянки відповідачем ОСОБА_3 відбулася
у відповідності до діючого
законодавства та відповідачем
отримано державний акт про право
власності на землю 02.12.2004 року, у
позивача відсутні права користування
суміжною з відповідачами земельною
ділянкою, про що в судовому засіданні
повідомила представник позивача, тому
не можуть бути захищені судом права
позивача як користувача земельної
ділянки, яких на момент розгляду справи
не існує. Наступний після ОСОБА_3
власник земельної ділянки - відповідач
ОСОБА_2 21.02.2008 року купив цю ділянку у
ОСОБА_3 та також отримав державний акт
на право власності на землю на підставі
договору купівлі-продажу та право
власності відповідача ОСОБА_2 на
земельну ділянку відповідно до
Конституції України та Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод є непорушним та з цих підстав не
підлягають задоволенню вимоги
позивача про припинення його права
власності на земельну ділянку. Також,
представник відповідача ОСОБА_3
заперечує проти визнання сараю
самочинним будівництвом та
зобов'язання відповідача ОСОБА_2 його
знести, оскільки спірний сарай не є
самочинним будівництвом та цей сарай
розташований на земельній ділянці, яка
на теперішній час належить відповідачу
ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився, надав суду заяву,
відповідно до якої позовні вимоги не
визнає, просить розглянути справу без
його участі, за участю його
представника ОСОБА_8

Представник відповідача ОСОБА_2 в
судовому засіданні заперечує проти
позову в повному обсязі, зазначає, що
відповідач ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_1 є
сусідами та власниками квартир у
домоволодінні на чотири господаря, при
приватизації своєї земельної ділянки у
2004 році відповідачем ОСОБА_3, позивач
ОСОБА_1 власноручно підписав акт
встановлення меж земельної ділянки від
12.07.2004 року та з того моменту жодних
претензій не пред'являв. Щодо знесення
сараю представник відповідача
зазначає, що позивач до нього з цього
приводу з моменту придбання квартири
не звертався, більш того цей сарай
розташований на земельній ділянці
відповідача ОСОБА_2, дозвіл на
будівництво сараю було отримано
попереднім власником земельної
ділянки ОСОБА_3, тому сарай не є
самочинним будівництвом, тому просить
відмовити в задоволені позову.

В судовому засіданні представник
третьої особи КП «Бюро технічної
інвентаризації» Рубіжанської міської
ради Руденко О.М. пояснила, що на всі
споруди, які розташовані на земельній
ділянці повинні бути дозвільні
документи, у випадку коли дозвільних
документів немає при складанні
технічного паспорту на об'єкт
нерухомого майна в нього вносяться усі
будівлі та споруди наявні на земельній
ділянці, при цьому на об'єкти, на які
немає дозвільних документів, ставиться
штамп про самочинне будівництво.
Технічний паспорт є доповненням до
правовстановлюючого документу на
нерухомість, в ньому фіксується
наявний стан будівель, споруд на момент
складання за певною адресою, земельна
ділянка зазначається в техпаспорті
також фактична з урахуванням
розташування паркану на ділянці,
встановлювати межі суміжних земельних

ділянок у представників бюро технічної
інвентаризації немає повноважень, у
даній справі кожному власнику частини
домоволодіння складається окремий
техпаспорт та в ньому фіксуються
об'єкти, які є на частині земельної
ділянки в межах паркану, об'єкти інших
власників на суміжних земельних
ділянках можуть не зазначатися в
техпаспорті.

В судовому засіданні представник
третьої особи Рубіжанської міської
ради Луганської області Ядрихінський
Б.В. пояснив, що земельна ділянка, на
якій розташована квартира позивача,
перебуває у комунальній власності,
суміжна земельна ділянка у 2004 році була
передана у власність ОСОБА_3,
Рубіжанська міська рада не приймала
рішення щодо земельної ділянки, на якій
перебуває частина будинку позивача -
квартира АДРЕСА_1. Також представник
пояснив, що оскільки земельна ділянка
під квартирою АДРЕСА_2 знаходилась у
приватній власності відповідача
ОСОБА_3 вона мала права проводити
будівництво сараю на своїй земельній
ділянці, тому спірний сарай не є
самочинним будівництвом. Відповідачі
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не порушують права
власника суміжної земельної ділянки
Рубіжанської міської ради, на якій
розташована квартира позивача, тому
відсутні обставини вважати, що позов
підлягає задоволенню.

Суд, розглянувши справу в межах
позовних вимог, вислухавши пояснення
представників сторін та третіх осіб,
допитавши свідків, розглянувши
матеріали цивільної справи, повно і
всебічно з'ясувавши всі фактичні
обставини справи, на яких ґрунтується
позов, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
вважає, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до
договору дарування, посвідченого
приватним нотаріусом Рубіжанського
міського нотаріального округу ОСОБА_11
28.04.2004 року за реєстром № 1188, квартира
АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 (а.с. 12).

12.07.2004 року було складено акт
встановлення меж земельної ділянки
ОСОБА_3 по АДРЕСА_2, відповідно до якого
розташування спільних меж узгоджено з
уповноваженими представниками
землекористувачів та відповідними
установами, який було підписано,
зокрема, суміжними землекористувачами:
квартира НОМЕР_1 ОСОБА_12 та квартира
АДРЕСА_1 позивачем ОСОБА_1, ОСОБА_6,
претензій до визначення розташування
спільних меж не надійшло (а.с. 43).

Згідно рішення Рубіжанської міської
ради від 17.11.2004 року вирішено
безоплатно приватизувати громадянам
земельні ділянки, що знаходяться у них
в користуванні, для обслуговування
житлових будинків, господарських
будівель і споруд (присадибні ділянки),
зокрема, ОСОБА_3 - земельну ділянку
площею 0,0337 по АДРЕСА_2 (а.с. 10).

На підставі вищезазначеного рішення
Рубіжанської міської ради ОСОБА_3 02.12.2004
року було видано державний акт на право
власності на земельну ділянку по
АДРЕСА_2, загальною площею 0,0337 га, з
цільовим призначенням земельної
ділянки - будівництво та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд, копія
якого міститься в матеріалах справи
(а.с. 6).

Відповідно до рішення виконавчого
комітету Рубіжанської міської ради №
1150 від 18.12.2007 року, ОСОБА_3 було
дозволено будівництво сараю,
встановлення металевого гаражу по
АДРЕСА_2 (а.с. 8).

Згідно договору купівлі-продажу,
посвідченого приватним нотаріусом
Рубіжанського міського нотаріального
округу ОСОБА_11 21.02.2008 року за реєстром №
699, квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_2,
який придбав цю квартиру у ОСОБА_3 (а.с.
13).

У п. 1 цього договору купівлі-продажу
зазначено, що вказана квартира АДРЕСА_2
зі службовими будівлями: Б - літня
кухня, П - гараж, Р - навіс, С - сарай, 2,11 -
споруди, розташована на земельній
ділянці розміром 0,0337 га, яка належить
ОСОБА_3 на підставі державного акту на
право власності на земельну ділянку ЛГ
№ 155033 від 02.12.2004 року. Згідно державного
акту ЛГ № 155033 від 02.12.2004 року, земельна
ділянка площею 0,0337 га за адресою:
АДРЕСА_2, належала ОСОБА_3, цільове
призначення земельної ділянки -
будівництво та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд (а.с. 6, 10).

Згідно державного акту ЯЕ № 862643 від
14.04.2008 року вищезазначена земельна
ділянка площею 0,0337 га за адресою:
АДРЕСА_2, належить ОСОБА_2, цільове
призначення земельної ділянки -
будівництво та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд, зазначений акт було
оформлено на підставі договору
купівлі-продажу від 21.02.2008 року (а.с. 7).

В судовому засіданні було встановлено,
що домоволодіння АДРЕСА_3 є
багатоквартирним, що не заперечується
сторонами, в якому позивачу належить
квартира АДРЕСА_1 зі службовими
будівлями, а відповідачу ОСОБА_2 -
квартира АДРЕСА_2 зі службовими
будівлями, попереднім власником
квартири АДРЕСА_2 була відповідач
ОСОБА_3.

З пояснень представників сторін та
представника Рубіжанської міської
ради Луганської області в судовому
засіданні встановлено, що земельна
ділянка за адресою: АДРЕСА_1, на якій
розташована квартира позивача,
перебуває у комунальній власності,
розпорядником якої є Рубіжанська
міська рада Луганської області.

Згідно п. 1 договору купівлі-продажу
квартири з службовими будівлями від
21.02.2008 року, який було укладено між
ОСОБА_3, як продавцем, та ОСОБА_2, як
покупцем, квартира АДРЕСА_2 зі
службовими будівлями: Б - літня кухня, П
- гараж, Р - навєс, С - сарай, 2,ІІ - споруди,
розташована на земельній ділянці
розміром 0,0337 га (а.с. 13).

Таким чином, з матеріалів справи
вбачається, що відповідач ОСОБА_3 на
власній земельній ділянці, відповідно
до державного акту від 02.12.2004 року,
побудувала з дозволу Рубіжанської
міської ради сарай літера «С» та згодом
відповідач ОСОБА_3 14.04.2008 року продала
зазначену квартиру зі службовими
будівлями та земельну ділянку
відповідачу ОСОБА_2

Відповідно ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

У відповідності з ч. 2 ст. 152 ЗК України
власник земельної ділянки може
вимагати усунення будь-яких порушень
його права на землю, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням
права володіння земельною ділянкою.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Як встановлено судом, відповідачу
ОСОБА_2 на підставі державного акту
належить земельна ділянка АДРЕСА_2, на
якій розташований спірний сарай літера
«С».

В судовому засіданні представник
позивача не заперечувала, що сарай літ.
«С» розташований на земельній ділянці,
що належить відповідачу ОСОБА_2 на
праві приватної власності.

Суд приходить до висновку, що в
порушення ст.ст. 10, 60 ЦПК України,
позивач та його представник не надали
суду належних та допустимих доказів на
підтвердження тих обставин, що
відповідач ОСОБА_3 незаконно
приватизувала земельну ділянку. Також,
позивачем та його представником не
доведено, що відповідачі ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 порушили права позивача, як
власника земельної ділянки та те, що
позивачу створені будь-які перешкоди
для користування та розпорядження його
майном - квартирою АДРЕСА_1, тому суд
відмовляє в задоволені позовних вимог
в частині визнання незаконної
приватизації земельної ділянки ОСОБА_3
та визнання незаконною земельну
ділянку ОСОБА_2

Також не підлягають задоволенню вимоги
позивача про припинення права
власності ОСОБА_2 на земельну ділянку
АДРЕСА_2, оскільки ці вимоги є
безпідставними.

Представником позивача до суду не
надано жодних документів, які б
підтверджували право власності або
право користування земельною ділянкою,
на якій розташована квартира АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 до
Рубіжанської міської ради з питань,
про передачу йому у власність або
користування земельної ділянки за
адресою: АДРЕСА_1 не звертався, рішення
з цього приводу Рубіжанська міська
рада не приймала, що не заперечується
сторонами у справі.

Суд не вбачає правових підстав для
задоволення позовних вимог в частині
визнання сараю літ. «С» самовільним
будівництвом та зобов'язання
відповідача ОСОБА_2 знести сарай літ.
«С», виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 16, 391, 386 ЦК України
власник має право звернутися до суду з
вимогою про захист свого порушеного
права будь-яким способом, що є
рівнозначним змісту порушеного права,
який ураховує характер порушення та
дає можливість захистити порушене
право, в тому числі шляхом знесення
будівлі у разі порушення права
власника і неможливості усунення цих
порушень іншим способом.

Відповідно до п. 4 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30.03.2012 року № 6
«Про практику застосування судами
статті 376 ЦК України (про правовий режим
самочинного будівництва)» самочинним
вважається будівництво житлового
будинку, будівлі, споруди, іншого
нерухомого майна, якщо вони збудовані
(будуються) на земельній ділянці, що не
була відведена особі, яка здійснює
будівництво; або відведена не для цієї
мети; або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи, чи належно затвердженого
проекту; або з істотним порушенням
будівельних норм і правил.

Відповідно до п.17 зазначеної Постанови
від 30.03.2013 року № 6 позов про знесення
самочинно збудованого нерухомого
майна може бути пред'явлено власником
чи користувачем земельної ділянки або
іншою особою, права якої порушено,
зокрема, власником (користувачем)
суміжної земельної ділянки з підстав,
передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею
103 ЗК.

Позов може бути пред'явлено до особи,
яка здійснила будівництво, як про
зобов'язання знесення забудови, так і
про знесення забудови за рішенням суду
самим власником (користувачем)
земельної ділянки за рахунок особи, яка
здійснила самочинне будівництво, з
одночасним відшкодуванням
підтверджених витрат на його знесення.

Оскільки судом було встановлено, що у
позивача відсутнє документальне
підтвердження площі, меж, координат та
конфігурації земельної ділянки, на
якій розташована квартира позивача,
визначити фактичні межі даної
земельної ділянки по відношенню до
земельної ділянки, яка перебуває у
власності ОСОБА_2 на підставі
державного акта, не є можливим.

Зазначаючи в позові про порушення
прав позивача відповідачами, позивач
та його представник повинні були
довести суду, що сарай літ. «С»,
розташований на її земельній ділянці,
разом з тим з матеріалів справи
вбачається, що належний відповідачу
ОСОБА_2 сарай розташований на його
земельній ділянці, що також було
підтверджено представником позивача в
судовому засіданні 24.12.2013 року.

Представником позивача не надано до
суду доказів порушення відповідачами
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 прав позивача ОСОБА_1,
як власника суміжної земельної
ділянки, тому підстав для задоволення
вимог в частині визнання сараю літ. «С»
самовільним будівництвом та
зобов'язання його знесення немає.

Враховуючи вищевикладене,
підстав для задоволення позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, судом не
встановлено, тому в задоволені позову
суд відмовляє повністю.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України,
судові витрати покладаються на
позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд -

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті
особи: Комунальне підприємство «Бюро
технічної інвентаризації»
Рубіжанської міської ради Луганської
області, Рубіжанська міська рада
Луганської області про визнання
споруди самочинним будівництвом,
зобов'язання її знесення, визнання
земельної ділянки незаконно
приватизованою та припинення права
власності на земельну ділянку -
відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Луганської області через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
О.Ш. Мирошникова