С права № 2/325/163/2013
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2013 року
смт. Приазовське

Приазовський районний суд Запорізької
області у складі головуючого судді
Пантилус О.П., при секретарі Орманджи
Д.К., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом прокурора Приазовського
району Запорізької області в інтересах
держави до Приазовської районної
державної адміністрації Запорізької
області, ОСОБА_1, треті особи на стороні
позивача: Державна інспекція
сільського господарства в Запорізькій
області, відділ Держземагенства у
Приазовському районі Запорізької
області, про визнання недійсними
розпорядження голови Приазовської
райдержадміністрації Запорізької
області № 872 від 26.11.2012р. та державного
акту на право власності на земельну
ділянку серії ЯИ № 945067 від 20.12.2012 року,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Приазовського району
звернувся до суду з позовом, в якому
просить визнати недійсними
розпорядження голови Приазовської
райдержадміністрації Запорізької
області № 872 від 26.11.2012р. "Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність для ведення садівництва" та
державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯИ № 945067 від
20.12.2012 року, зареєстрований в Книзі
записів реєстрації Державних актів на
право власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 01487,
виданий на підставі вказаного
розпорядження ОСОБА_1, згідно якого
вона є власником земельної ділянки
площею 0,0300 га для ведення садівництва
на території Степанівської Першої
сільської ради Приазовського району
Запорізької області.

В обґрунтування заявлених вимог,
відповідно до уточненої позовної заяви
(а.с.150-160) зазначив, що розпорядження
голови Приазовської районної
державної адміністрації Запорізької
області, яке оспорюється, є незаконним
і підлягає визнанню недійсним, так як
проведеною перевіркою прокуратурою
району встановлено наступне.

По-перше - спірна земельна ділянка
знаходиться у прибережній захисній
смузі та входить у зону санітарної
охорони.

Вказана земельна ділянка була передана
у власність ОСОБА_1 з порушенням вимог
земельного та водного законодавства,
без урахування положень ст. ст. 58-60, 116,
118, 186-1 Земельного кодексу України, ст.
ст. 1, 4, 85, 90 Водного кодексу України,
оскільки вона знаходиться на відстані
110 метрів від урізу води Азовського
моря, а відтак, відноситься до земель
водного фонду. Земельна ділянка
передана у власність відповідачу для
ведення садівництва належить до
категорії земель
сільськогосподарського призначення та
не відповідає цілям, для яких можуть
використовуватись землі прибережної
захисної смуги.

В порушення вимог законодавства, без
урахування положень п. 2.9. Порядку
погодження природоохоронними органами
матеріалів щодо вилучення (викупу),
надання земельних ділянок,
затвердженого Наказом Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища України № 434 від 05.11.2004 року,
положень п.п. 10, 11 Порядку визначення
розмірів і меж водоохоронних зон та
режим ведення господарської
діяльності в них, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 8 травня 1996 р. № 486, розпорядженням №
872 голови Приазовської
райдержадміністрації від 26.11.2012р.
затверджений проект землеустрою щодо
відведення ОСОБА_1. земельної ділянки
площею 0,0300 га, у т.ч. пасовища - 0,0300 га, із
земель Степанівської Першої сільської
ради у власність для ведення
садівництва, яка знаходиться в
прибережній захисній смузі.

По-друге - у проекті землеустрою щодо
відведення спірної земельної ділянки у
власність міститься висновок комісії з
розгляду питань, пов'язаних з
погодженням документації із
землеустрою у Приазовському районі
Запорізької області, який на думку
позивача помилково підписано
представником Державного управління
охорони навколишнього природного
середовища в Запорізькій області.

А саме, 21.11.2011 року Державне управління
охорони навколишнього природного
середовища в Запорізькій області на
підставі розпорядження голови
Приазовської районної державної
адміністрації № 381 від 12.06.2012 року "Про
надання дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність для ведення
садівництва", довідки про ґрунти
земельної ділянки відділу Держкомзему
у Приазовському районі № 04-22/0904 від 29.10
2012 року та довідки про умови відведення
земельної ділянки відділу Держкомзему
№ 56 від 26.09.2012 року за № 1680/6/08 погодило
ОСОБА_1 матеріали проекту відведення
спірної земельної ділянки, що є
неприпустимим. Тобто, висновок
Державного управління охорони
навколишнього природного середовища в
Запорізькій області № 1680/6/08 не можна
брати до уваги, так як він складений до
видання головою райдержадміністрації
зазначених розпорядження № 381 та
довідок відділу Держкомзему.

21.11.2012 р. комісією з розгляду питань,
пов'язаних з погодженням документації
із землеустрою у Приазовському районі
взято вказаний висновок від 21.11.2011 року
до відома та основу, що відображено у
висновку № 49 від 21.11.2012р. Тому, прокурор
вважає, що представником Державного
управління охорони навколишнього
природного середовища в Запорізькій
області помилково підписано висновок
№ 49.

У зв'язку з тим, що розпорядження голови
Приазовської райдержадміністрації
Запорізької області № 872 від 26.11.2012р. є
незаконним, зазначений державний акт
на право власності на земельну ділянку
підлягає визнанню недійсним.

Оскільки позовна вимога про визнання
державного акту на право власності на
земельну ділянку недійсним є похідною
і пов'язаною з позовною вимогою про
визнання недійсним розпорядження
голови Приазовської
райдержадміністрації Запорізької
області, на підставі якого державний
акт видано, то обидві позовні вимоги
підлягають розгляду одночасно і за
правилами цивільного судочинства.

В судовому засіданні старший прокурор
прокуратури Приазовського району
Шаповалов В.М. підтримав заявлені
вимоги за обставинами викладеними в
позовній заяві, вважає їх
обґрунтованими і такими, що підлягають
задоволенню з підстав зазначених в
позові. Окрім того, в судових дебатах
зазначив ще одну підставу для визнання
недійсними розпорядження та
державного акту, а саме, те, що висновок
про погодження документації із
землеустрою №49 від 21.11.2012 року
підписаний не уповноваженою на це
особою - головою комісії ОСОБА_3, тоді як
зазначений висновок в якості голови
комісії мав право підписати тільки
ОСОБА_4

Представник відповідача - Приазовської
райдержадміністрації Капінос С.Б. в
судовому засіданні заперечив проти
позову і зазначив, що не визнає позовні
вимоги з наступних підстав.

В листі Державної інспекції сільського
господарства в Запорізькій області від
06.06.2013 року № 1432 повідомляється, що
перевірка додержання земельного
законодавства на території
Приазовського району проведена на
вимогу прокуратури Запорізької
області. Відповідач вважає, що
прокуратурою перевірка із питань,
зазначених в позові, в порядку,
встановленому законом (ч.2ст.19
Конституції України, статями 19, 20, 21
Закону України "Про прокуратуру",
наказом Генерального прокурора
України від 21.11.2012 року № 111 "Про
затвердження Положення про порядок
проведення органами прокуратури
перевірок при здійсненні нагляду за
додержанням і застосуванням законів")
не проводилася.

Правових підстав відмови у
затвердженні спірного проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки, передбачених ст. 123 Земельного
кодексу (ЗК) України, у відповідача не
було.

Стосовно неналежності висновку № 1680/6/08
Державного управління охорони
навколишнього природного середовища в
Запорізькій області, Капінос С.Б.
зазначив, що вважає наявність у цьому
висновку простої описки в даті його
складання, де помилково зазначено
"21.11.2011", а не "21.11.2012".

Представник відповідача вважає, що
спірна земельна ділянка не розташована
в межах прибережної захисної смуги,
так як рішенням сесії Приазовської
районної ради №15 від 27.06.2002 року
прибережна захисна смуга на території
району, у тому числі Степанівської
Першої сільради, визначена шириною 50
метрів. Рішенням господарського суду
Запорізької області від 10.06.2013 року №
908/1719/13, яке набрало законної сили, в
задоволенні позову прокурора
Приазовського району про визнання
недійсним наведеного рішення сесії
відмовлено з тих підстав, що
оскаржуване рішення райради прийнято з
урахуванням вимог ч.3ст.60 ЗК України,
ч.4ст.88 Водного кодексу (ВК) України (у
редакціях чинних на час прийняття
рішення), згідно яких у межах існуючих
населених пунктів прибережна захисна
смуга встановлюється з урахуванням
конкретних умов, що склалися. Проект
відведення прибережної захисної смуги
на території Степанівської Першої
сільської ради не розроблявся, тому
віднесення спірної земельної ділянки
до земель водного фонду та знаходження
її в в прибережній захисній смузі, без
відповідних доказів, є тільки
припущенням.

Статтями 140, 143 ЗК України встановлений
вичерпний перелік підстав припинення
права власності на земельну ділянку,
серед яких такої підстави, як
скасування рішення органу влади, на
підставі якого було видано державний
акт на право власності на земельну
ділянку, не передбачено.

Представник відповідача також вважає,
що за своєю природою державний акт не є
правочином, тому його не можна
визнавати недійсним.

Спірне розпорядження голови
райдержадміністрації про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність конкретній особі,
відповідно до п.4 Рішення
Конституційного суду України від 16.04.2009
року у справі № 1-9/2009, за своєю природою
є індивідуальним актом застосування
норм права і який є виконаним. Тобто,
дія оскаржуваного розпорядження
вичерпана у зв'язку з реалізацією
відповідачем права на отримання у
власність земельної ділянки, тому воно
не може бути скасоване.

Окрім того, представник відповідача
Капінос С.Б. зазначив, що скасування
нормативного акту, що був підставою для
виникнення права на землю не може бути
підставою для припинення такого права,
згідно статті 1 Першого протоколу
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод та практики
Європейського суду з прав людини
(рішення "Федоренко проти України" від
30.06.2006 року, рішення "Стретч проти
Обєднаного Королівства Великобританії
і Північної Ірландії" від 24.06.2003 року),
які обов'язкові для застосування
судами при розгляді справ.

Відповідач ОСОБА_1, належним чином
повідомлена про розгляд справи, в
судове засідання не прибула.

Представник відповідача ОСОБА_1 -
ОСОБА_6 в судовому засіданні не визнає
позовні вимоги та вказав, що
відповідачем при отриманні у власність
спірної земельної ділянки ніяких
порушень закону не допущено, а тому
відносно неї не повинна наступати
цивільно-правова відповідальність -
вона не повинна бути позбавлена права
власності на землю з підстав
зазначених прокурором. Розташування
спірної земельної ділянки в
прибережній захисній смузі, вважає
прокурором не доведено, так як
відповідно до закону межі такої зони в
Приазовському районі не визначені,
проект землеустрою у встановленому
законодавством порядку не розроблявся
та не затверджувався. Посилання в
позові про знаходження земельної
ділянки ОСОБА_1 в водоохоронній зоні
також є не підтвердженим належними
доказами, так як відсутній,
передбачений законодавством,
спеціально розроблений проект
землеустрою. Також, вважає, що земельна
ділянка не перебуває в зоні санітарної
охорони, так як, відповідно до положень
постанови Кабінету Міністрів України
№ 2024 від 1812.1998 року « Про правовий режим
зон санітарної охорони водних
об'єктів» такі зони встановлюються
виключно з метою забезпечення охорони
водних об'єктів у районах забору води
для централізованого водопостачання
населення, лікувальних та оздоровчих
потреб. Земельна ж ділянка відповідача
ОСОБА_1 не знаходиться в районі забору
води для потреб населення та
прокурором не наведені обставини, із
яких він виходив, зазначаючи цю
підставу. У висновку Державного
управління охорони навколишнього
природного середовища в Запорізькій
області № 1680/6/08 при зазначенні дати в
написанні року - 21.11.2011 р. допущена
описка, так як у висновку йдуться
посилання на розпорядження голови РДА
№ 381 від 12.06.2012 року, а також наявність
саме описки підтверджується листом
голови комісії з ліквідації
зазначеного управління та копією
другого примірника висновку, який
зберігається в управлінні і він
датований 21.11.2012р.

Представники третіх осіб - Державної
інспекції сільського господарства в
Запорізькій області та відділу
Держземагенства у Приазовському
районі Запорізької області в судове
засідання не з'явились, надали до суду
заяви про розгляд справи за їх
відсутності.

Вислухавши пояснення прокурора,
представників відповідачів та
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку про те, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню із
наступних підстав.

В поданій заяві як на підставу позову
прокурор посилається на те, що спірна
земельна ділянка, яка передана у
власність ОСОБА_1, відноситься до
земель водного фонду та земель
прибережних захисних смуг, оскільки
знаходиться на відстані 110 метрів від
урізу води Азовського моря.

Суд дійшов висновку, що позивачем це не
доведено і належних та допустимих
доказів про те, що спірна земельна
ділянка перебуває у межах прибережної
захисної смуги і відноситься до земель
водного фонду в судовому засіданні не
надано.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК
України.

В судовому засіданні встановлено, що
26.11.2012 року головою Приазовської
районної державної адміністрації
прийняте розпорядження № 872 "Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність для ведення садівництва",
яким затверджений проект землеустрою
щодо відведення земельної ділянки
ОСОБА_1, площею 0,03 га, у т.ч. пасовища - 0,03
га, із земель Степанівської Першої
сільської ради у власність для ведення
садівництва; передано вказану земельну
ділянку у власність ОСОБА_1 для ведення
садівництва, у межах згідно плану
(копія розпорядження, а.с.135).

На підставі зазначеного розпорядження
відповідачу ОСОБА_1 20.12.2012р. виданий
державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯИ № 945067,
відповідно до якого вона є власником
земельної ділянки площею 0,0300 га
(кадастровий номер :02:004:0555) на
території Степанівської Першої
сільської ради за межами населеного
пункту. Цільове призначення земельної
ділянки - ведення садівництва (копія
державного акту, а.с.173).

Статтею 19 Земельного кодексу Укр аїни,
в редакції станом на 20.12.2012р.- день
видання спірного розпорядження, (далі -
ЗК) визначений вичерпний перелік
категорій земель України, які за
основним цільовим призначенням
поділяються на дев'ять категорій та
серед них визначені: землі
сільськогосподарського призначення;
землі природно-заповідного та іншого
природоохоронного призначення; землі
оздоровчого призначення; землі
рекреаційного призначення; землі
водного фонду.

Віднесення земель до тієї чи іншої
категорії, згідно ст. 20 ЗК здійснюється
на підставі рішень органів державної
влади, Верховної Ради Автономної
Республіки Крим, Ради міністрів
Автономної Республіки Крим та органів
місцевого самоврядування відповідно
до їх повноважень. Зміна цільового
призначення земель провадиться
органами виконавчої влади або
органами місцевого самоврядування,
які приймають рішення про передачу
цих земель у власність або надання у
користування, вилучення (викуп) земель
і затверджують проекти землеустрою
або приймають рішення про створення
об'єктів природоохоронного та
історико-культурного призначення.

Згідно документів проекту землеустрою
щодо відведення земельної ділянки, а
саме пункту 1.10, 1.13 висновку про
погодження документації із
землеустрою № 49 від 21.11.2012р. (а.с.136-138),
земельна ділянка, що передається у
власність ОСОБА_1, відноситься до
категорії земель
сільськогосподарського призначення,
вид угідь - пасовища.

Докази, які б вказували на те, що
вказаній особі передана у власність
земельна ділянка з іншої категорії
земель, суду не надані.

Згідно ч.3ст.22 ЗК землі
сільськогосподарського призначення
можуть передаватися, в тому числі, у
власність громадянам - для ведення
садівництва.

В розглядаючому випадку земля передана
для ведення садівництва, відповідно до
вимог закону.

В пункті 1.12 вищезгаданого висновку № 49
зазначено, що земельна ділянка
знаходиться в нормативних межах
прибережної захисної смуги (відстань
від урізу води Азовського моря
становить 110м).

Нормативні межі прибережної захисної
смуги та порядок їх визначення
передбачені наступним законодавством.

Згідно зі ст. 58 ЗК до земель водного
фонду належать землі, зайняті: морями,
річками, озерами, водосховищами, іншими
водними об'єктами, болотами, а також
островами, не зайнятими лісами;
прибережними захисними смугами вздовж
морів, річок та навколо водойм, крім
земель, зайнятих лісами;
гідротехнічними, іншими
водогосподарськими спорудами та
каналами, а також землі, виділені під
смуги відведення для них; береговими
смугами водних шляхів.

Статтею 60 ЗК визначено, що вздовж
річок, морів і навколо озер,
водосховищ та інших водойм з метою
охорони поверхневих водних об'єктів
від забруднення і засмічення та
збереження їх водності встановлюються
прибережні захисні смуги шириною не
менше двох кілометрів від урізу води.

Прибережні захисні смуги
встановлюються за окремими проектами
землеустрою. Межі встановлених
прибережних захисних смуг і пляжних
зон зазначаються в документації з
землеустрою, кадастрових планах
земельних ділянок, а також у
містобудівній документації.

Водним кодексом (ВК) України, статтею 87
також встановлено, що зовнішні межі
водоохоронних зон визначаються за
спеціально розробленими проектами.
Порядок визначення розмірів і меж
водоохоронних зон та режим ведення
господарської діяльності в них
встановлюються Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до ст. 88 ВК України з метою
охорони поверхневих водних об'єктів
від забруднення і засмічення та
збереження їх водності вздовж річок,
морів і навколо озер, водосховищ та
інших водойм в межах водоохоронних
зон виділяються земельні ділянки під
прибережні захисні смуги. Прибережні
захисні смуги встановлюються за
окремими проектами землеустрою.
Проекти землеустрою щодо
встановлення меж прибережних
захисних смуг розробляються в порядку,
передбаченому законом, та відповідно
до ст. 90 ВК прибережні захисні смуги
входять у зону санітарної охорони моря.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 08.05.1996 року №486 затверджено Порядок
визначення розмірів і меж
водоохоронних зон та режиму ведення
господарської діяльності в них, яким
визначено, що цей Порядок встановлює
єдиний правовий механізм визначення
розмірів і меж водоохоронних зон та
режим ведення господарської
діяльності в них. У межах водоохоронних
зон виділяються землі прибережних
захисних смуг та смуги відведення з
особливим режимом їх використання
відповідно до статей 88-91 Водного
кодексу України. Розміри і межі
водоохоронних зон визначаються
проектом на основі
нормативно-технічної документації.

Відповідно до наведених вимог
законодавства водоохоронна зона із
прибережною захисною смугою, як об'єкт
права, існує з моменту її визначення як
такого за окремим проектом землеустрою
в порядку, передбаченому законом чи
іншим нормативно-правовим актом.

До таких правових висновків дійшов і
Верховний Суд України у постанові від
22.05.2013р. № 6-25цс13, яка згідно зі ст. 360-7
ЦПК України є обов'язковою для судів.

Тобто, допустимим засобом доказування
наявності водоохоронної зони та
прибережної захисної смуги, в якості
складової водоохоронної зони, має бути
проект встановлення водоохоронної
зони (прибережної захисної смуги), або
кадастровий план земельної ділянки, на
якій відображено таку зону (смугу).

Позивачем суду не надано будь-яких
належних фактичних даних, які б
свідчили про те, що станом на 26.11.2012
року, тобто на дату прийняття головою
Приазовської районної державної
адміністрації розпорядження № 872 "Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність для ведення садівництва",
були визначені розмір та межі
водоохоронної зони з прибережною
захисною смугою на території земель
Степанівської Першої сільської ради
Приазовського району і, що передана у
власність ОСОБА_1 земельна ділянка
площею 0.0300 га знаходилась в межах
водоохоронної зони і відносилась до
земель водного фонду.

Відповідно до планів розташування
земельної ділянки із проекту
землеустрою щодо її відведення ОСОБА_1
(а.с.152-154), спірна земельна ділянка, яка
запроектована до відведення, не
накладається на зображену на плані
прибережну захисну смугу.

На підставі викладеного, а також вимог
ч.2 ст.59, ст.. 60 ЦПК, згідно яких обставини
справи, які за законом можуть бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування, і яке не може
ґрунтуватися на припущеннях. суд
приходить до висновку, що ОСОБА_1
передана земельна ділянка для
садівництва із земель
сільськогосподарського призначення,
що не суперечить вимогам закону.

Відповідно до ч.8 ст.118 ЗК розроблений
проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки подається Комісії
з розгляду питань, пов'язаних з
погодженням документації із
землеустрою (далі - Комісія). Комісія
протягом трьох тижнів з дня одержання
проекту надає відповідному органу
виконавчої влади чи органу
місцевого

самоврядування свій висновок щодо
погодження проекту або відмови у

його погодженні.

Згідно вимог ст..186-1 ЗК для розгляду
питань, пов'язаних з погодженням
документації із землеустрою, в районах
функціонують постійно діючі комісії,
до повноважень яких належить
забезпечення погодження документації
із землеустрою відповідними органами
виконавчої влади та органами місцевого
самоврядування. До складу Комісії
входять уповноважені представники
районного органу земельних ресурсів,
містобудування та архітектури,
природоохоронного та
санітарно-епідеміологічного органу,
органу охорони культурної спадщини.

Документація із землеустрою,
погоджена Комісією, вважається такою,
що погоджена органами, представники
яких входять до її складу. Результати
роботи Комісії оформлюються висновком,
який підписується всіма її членами та
скріплюється печатками органів,
представники яких входять до її складу.

Тільки після отримання погодженого
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки (а в разі
необхідності здійснення обов'язкової
державної експертизи землевпорядної
документації згідно із законом - після
отримання позитивного висновку такої
експертизи), згідно ч.9 ст.118 ЗК,. районна
державна адміністрація у двотижневий
строк приймає рішення про
затвердження проекту землеустрою
щодо відведення земельної ділянки та
надання її у власність.

Судом встановлено, що відповідно до
вимог закону документація із
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність ОСОБА_1 погоджена
комісією Приазовської районної
державної адміністрації Запорізької
області з розгляду питань, пов'язаних з
погодженням документації із
землеустрою - висновок № 49 від 21.11.2012
року (а.с.136).

Згідно копії вказаного висновку, він
підписаний головним спеціалістом
відділу регулювання
природокористування, охорони,
земельних та біологічних ресурсів,
екомережі та надр Державного
управління охорони навколишнього
природного середовища Запорізької
області В.В. Коршуновою з посиланням як
на підставу на висновок Державного
управління охорони навколишнього
природного середовища в Запорізькій
області від 21.11.2011р. №1680/6/08. Дійсно в
проекті землеустрою щодо відведення
земельної ділянки ОСОБА_1 мається такий
висновок датований 21.11.2011 року (а.с.139).
Дослідивши зміст цього висновку, де
маються посилання на інші документи
датовані 2012 роком, суд приходить до
переконання, що в даті висновку в
наявності описка.

Окрім того, відповідно до листа голови
комісії з проведення ліквідації
Держуправління охорони навколишнього
природного середовища в Запорізькій
області № 32/08 від 18.12.2013 р. у висновку
від 21.11.2012 р. №1680/6/08 "Про погодження
матеріалів відведення земельної
ділянки для ведення індивідуального
садівництва на території
Степанівської Першої сільської ради
Приазовського району Запорізької
області" допущено технічну помилку при
написанні року видачі, а саме замість
"21.11.2012" було написано "21.11.2011" та в іншому
екземплярі, який залишився в
матеріалах справи зазначена вірна
дата, місяць і рік видачі. До листа
додана копія висновку від 21.11.2012 р.
№1680/6/08. (а.с.218-219).

Виходячи з вище викладеного, суд
знаходить безпідставним твердження
позивача, що висновок № 49 від 21.11.2012р.
комісії з розгляду питань, пов'язаних з
погодженням документації із
землеустрою у Приазовському районі
Запорізької області, помилково
підписано представником Державного
управління охорони навколишнього
природного середовища в Запорізькій
області.

Суд не приймає до уваги посилання в
судовому засіданні прокурора як на
підставу позовних вимог те, що висновок
про погодження документації із
землеустрою №49 від 21.11.2012 року
підписаний не уповноваженою на це
особою - ОСОБА_3, тоді як головою
комісії є ОСОБА_4, оскільки відповідно
до положень ст. 31 ЦПК України позивач
наділений правом змінювати підставу
позову лише до початку розгляду судом
справи по суті шляхом подання
письмової заяви.

З урахуванням викладених обставин суд
дійшов висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
позову.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 14, 57-60, 209, 212-215, 218
ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову
прокурора Приазовського району
Запорізької області в інтересах
держави до Приазовської районної
державної адміністрації Запорізької
області, ОСОБА_1, треті особи на стороні
позивача: Державна інспекція
сільського господарства в Запорізькій
області, відділ Держземагенства у
Приазовському районі Запорізької
області, про визнання недійсними
розпорядження голови Приазовської
райдержадміністрації Запорізької
області № 872 від 26.11.2012р. та державного
акту на право власності на земельну
ділянку серії ЯИ № 945067 від 20.12.2012 року.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Запорізької області через
Приазовський районний суд шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
О.П.
Пантилус