Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" квітня 2013 р.

Суворовський районний суд м.Одеси у
складі:

головуючої одноособово судді -
Середи І.В.,

при секретарі - Семко М.О.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

адвоката відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у судовому засіданні в
залі суду №9 в м.Одесі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
виселення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 про виселення з квартири
АДРЕСА_1 посилаючись на те, що на
підставі рішення виконавчого комітету
№465 від 20 березня 1992 року йому було
видано вказану квартиру. В житловому
приміщення зареєстрована та проживає й
дочка дружини від першого шлюбу
відповідачка по справі, яка починаючи з
березня 2011 року почала систематично
вчиняти дії, які принижували його
людську честь та гідність, зробили
нестерпним, неможливим їх сумісне
проживання. Зазначене виразилося в
нанесенні йому незначних тілесних
ушкоджень, використання щодо нього
нецензурної мови та погроз фізичної
розправи. З приводу дій ОСОБА_5 він
неодноразово викликав дільничного
інспектора та звертався з відповідною
заявою до начальника Суворовського РВ
ОМУ ГУМВС України в Одеській області,
проте в її задоволенні було відмовлено.

В судовому засіданні позивач
повністю підтримав вимоги та зазначив,
що відповідачка знущається над ним, 11
травня 2011 року вдарила його металевим
предметом, яким саме він не побачив,
коли він знаходився в своїй кімнаті
ОСОБА_2 залетіла та влаштувала скандал,
висипала сміття на його ліжко та
вдарила кулаком в обличчя. В квартирі
також проживають його син та чоловік
відповідачки, який має своє житло,
оскільки з ОСОБА_2 він не може
проживати, вважає, що вона повинна
перейти жити до чоловіка.

Відповідачка та її адвокат ОСОБА_3
заперечували проти вимог, та пояснили,
що квартира була отримана на склад
сім'ї чотири особи, в тому числі і на
відповідачку. Вимоги вважають
безпідставними, адвокат зазначала, що
під час розгляду скарги позивача
суддею Суворовського районного суду
м.Одеси вже було перевірено обставини
11 травня 2011 року, за результатами
прийнято постанову, тому не має
необхідності знову їм доказувати
відсутність вини відповідачки.

В своїх запереченнях ОСОБА_2 зазначила,
що квартира отримана на склад сім'ї із
чотирьох осіб, ОСОБА_1 є відповідальним
квартиронаймачем і вважає себе
господарем квартири, з 2009 року він мав
намір виписати її матір, звертався до
суду з надуманими заявами, а 30
листопада 2009 року його позов залишено
без розгляду. З цього часу він постійно
відносно неї чинить психічний тиск, щоб
вона виписалася з квартири та погрожує,
що випише сам. Позивач зловживає
спиртними напоями, дуже часто
приходить додому у алкогольному
сп'янінні, брудний, побитий. В такому
стані до всіх чіпляється, лається, бив
її дітей. Вона неодноразово зверталася
до органів внутрішніх справ з
відповідними заявами, в результаті
чого він притягувався до
адміністративної відповідальності. Не
дивлячись на його дії вона завжди йому
поступається, а не суперечить, оскільки
він є людиною похилого віку та хворий. З
наміром виписати її з квартири позивач
звертався до міліції з надуманих
причин, в результаті Суворовським
районним судом м.Одеси йому було
відмовлено в порушенні кримінальної
справи у зв'язку з відсутністю подій
злочину. В квартирі вона проживає разом
з дітьми та чоловіком, вона справно
сплачує комунальні послуги,
неодноразово робила ремонт своєї
кімнати, поставила пластикові вікна в
кімнаті та на балконі. У ОСОБА_1 окрема
кімната для проживання, на двері він
собі поставив замок, до нього ніхто не
заходить та ніхто йому не заважає.

Вислухавши сторони, адвоката
відповідача та свідка, перевіривши
матеріали справи, суд приходить до
наступного висновку.

Судом встановлено, що на підставі
рішення виконкому Суворовської
районної Ради народних депутатів №465
від 20 березня 1992 року позивач ОСОБА_1
отримав ордер №647 на квартиру АДРЕСА_1
на склад сім'ї чотири особи: він,
дружина ОСОБА_6, донька ОСОБА_7 та син
ОСОБА_8 (а.с.4).

Вказана квартира є трикімнатною,
житловою площею 39,84 кв.м, і в ній
зареєстровані позивач, колишня дружина
ОСОБА_6, її донька ОСОБА_2, неповнолітні
діти відповідачки та син позивача
(а.с.5), із них не проживає лише ОСОБА_6.
Також в квартирі проживає разом з
відповідачкою її чоловік ОСОБА_9.

Відповідно до вимог ст.116 ЖК
України виселення без надання
громадянам іншого жилого приміщення
відбувається якщо наймач, члени його
сім'ї або інші особи, які проживають
разом з ним, систематично руйнують чи
псують жиле приміщення, або
використовують його не за
призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання з ними в одній квартирі чи в
одному будинку, а заходи запобігання
і громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться
без надання іншого жилого
приміщення.

11 травня 2011 року позивач
звертався до органів внутрішніх справ
з усною заявою на дії ОСОБА_2, вказуючи
на те, що вона вчинила скандал, в ході
якого ображала його грубою нецензурною
лайкою, погрожувала фізичною
розправою, кидалася в бійку (а.с.8). У
відповідь на вказану заяву позивач
отримав повідомлення, що прийнято
постанову про відмову в порушенні
кримінальної справи та з відповідачкою
проведено профілактичну бесіду з
роз'ясненням діючого законодавства про
недопустимість антигромадської
поведінки в побуті та порушенні закону
(а.с.9).

12 травня 2011 року до Суворовського
РВ також звернулася відповідачка
посилаючись на те, що ОСОБА_1 постійно
погрожує вигнати її та членів її сім'ї,
ображає та принижує, внаслідок чого з
позивачем була проведена бесіда
(а.с.38-40). 30 листопада 2011 року вона разом
зі своєю матір'ю ОСОБА_6 повторно
звернулися до органів внутрішніх справ
посилаючись на те, що позивач погрожує,
виганяє з квартири, двічі змінював
замок та відмовлявся надавати ключі,
забирає посуд та не повертає його,
перешкоджає в отриманні пошти (а.с.37).

Як видно з матеріалу про відмову в
порушенні кримінальної справи ЖРЗПЗ
№5965 у позивача 11 травня 2011 року було
відібрано пояснення з приводу
виниклого конфлікту з відповідачкою,
де він також пояснював, що вона
ображала його грубою нецензурною
лайкою, погрожувала фізичною
розправою, кидалася в бійку. Із заяви
ОСОБА_2 поданої 12 травня 2012 року
вбачається, що ОСОБА_1 провокуючи її на
скандал розкидав сміття по кімнаті і
вийшов на вулицю щоб викликати міліцію,
вона не лаялася нецензурно, не ображала
його та не погрожувала фізичною
розправою (а.с.38, та аркуш 5 матеріалів).
17 травня 2011 року дільничним
інспектором міліції Суворовського РВ
ОМУ ГУМВС України в Одеській області
ОСОБА_10 з ОСОБА_2 було проведено
профілактичну бесіду з роз'ясненням
діючого законодавства про
недопустимість антигромадської
поведінки і порушення законності, що
підтверджується довідкою. Відповідно
до листа начальника Суворовського РВ
від 20 травня 2011 року ОСОБА_11 було
повідомлено, що з ОСОБА_1 також
проведена профілактичну бесіда з
роз'ясненням діючого законодавства
про недопустимість антигромадської
поведінки і порушення законності
(а.с.40).

За результатами розгляду заяв 17
травня 2011 року Суворовським РВ було
прийнято постанову про відмову в
порушенні кримінальної справи.

Згідно з наявним в матеріалах СМД актом
№1774 до медичного експерта ОСОБА_1
звернувся лише 26 травня 2011 року, тобто
через 14 днів. Відповідно до висновку у
позивача було виявлено крововилив
лівого плеча, який завданий дією тупого
предмету, можливо 11 травня 2011 року і
відноситься до легких тілесних
ушкоджень.

18 серпня 2011 року ОСОБА_1 звернувся
до Суворовского районного суду м.Одеси
зі скаргою у порядку ст.27 КПК України
та просив порушити кримінальну справу
за ст.125 ч.1 КК України у відношенні
ОСОБА_2. 27 лютого 2012 року суддею
зазначеного суду було прийнято
постанову якою відмовлено в порушенні
кримінальної справи з підстав
відсутності обставин злочину.

Допитаний в судовому засіданні в
якості свідка дільничний інспектор
Мороз М.С. підтвердив наявність
побутового конфлікту, оскільки він
з'являвся по заяві позивача,
безпосередньо свідком скандалу він не
був, оскільки не є експертом визначити,
що за пошкодження було у позивача, чим
завдано він не міг визначити, хто наніс
також не встановив.

Як видно із змісту ст.116 ЖК України
однією із підстав для виселення є
систематичність порушення правил
соціалістичного співжиття, які роблять
неможливим для інших проживання з ними
в одній квартирі, тобто при цьому слід
виходити з того, що при триваючій
антигромадській поведінці виселення
винного може статися при повторному
порушенні, якщо раніше вжиті заходи
попередження або громадського впливу
не дали позитивних результатів.

Зокрема, маються на увазі
заходи попередження, що
застосовуються судами, прокурорами,
органами внутрішніх справ,
адміністративними комісіями
виконкомів, а також заходи
громадського впливу, вжиті на зборах
мешканців будинку чи членів ЖБК,
трудових колективів, товариськими
судами і іншими громадськими
організаціями за місцем роботи або
проживання відповідача (п.17 постанови
Пленуму Верховного Суду України №2 від
12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що
виникли в практиці застосування судами
Житлового кодексу України»).

Позивач не надав належних
і допустимих доказів на
підтвердження того, що у період з
березня 2011 року по листопад 2012 року
відносно відповідача застосовувались
заходи попередження компетентними
органами, а також заходи громадського
впливу за місцем роботи або місцем
проживання відповідача з тих підстав,
що вона порушує правила співжиття і
робить неможливим для позивача і інших
осіб проживання з ним у спірній
квартирі.

Із наданих доказів не
вбачається, що саме відповідачкою були
вчиненні протиправні дії відносно
позивача.

Наведене свідчить про те, що
позивач не довів своїх вимог, а саме,
що: у період з березня 2011 року по
листопад 2012 року з боку відповідача
мала місце триваюча антигромадська
поведінка внаслідок систематичного
порушення нею правил співжиття.

Отже, суд приходить до висновку, що
вимоги позивача є незаконними, тому не
підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.10,11,60,212-215 ЦПК України,
суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні
позову до ОСОБА_2 про виселення.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційний суд Одеської області через
Суворовський районний суд м.Одеси
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя: