Справа № 1109/7458/12
Номер провадження 2/404/72/13
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2013 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

складі:

головуючого судді - Павелко І.Л.

при секретарі - Сагайдак О.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кіровоградської льотної академії про надання житла ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся 24.07.2012 року з позовом до Кіровоградської льотної академії в якому просив зобов»язати відповідача надати на праві приватної власності інше ідентичне житло придатне для проживання з земельною ділянкою не меншою ніж було закріплено за ним рішенням комітету Маловисківської міської ради народних депутатів від 26.10.1995 року №306 »Про закріплення земельної ділянки за приватизованою квартирою по АДРЕСА_1 та стягнути судові витрати в розмірі 110 грн.20 коп.

Позивач 13.08.2012 року надав до суду позовну заяву в якій просе зобов»язати відповідача надати на праві приватної власності інше ідентичне житло придатне для проживання та стягнути судові витрати в розмірі 110 грн.20 коп.

В судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав і пояснив ,що йому належить АДРЕСА_1, де він не проживав, але оплачував податок на землю.

Квартира складається з кімнати площою 11,0 кв.м, кухні площою 8,3 кв.м, коридора площою 3,9 кв.м.

В серпні 2009 року позивач дізнався по те, що дах з вищезазначеного будинку знесено працівниками Маловисківського польового аеродрому за наказом ректора Кіровоградської льотної академії . Вважає їх дії протиправними і просе відновити своє право і зобов»язати відповідача надати на праві приватної власності інше ідентичне житло придатне для проживання та стягнути судові витрати в розмірі 110 грн.20 коп.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав і пояснив ,що ОСОБА_2, батько позивача працював на Маловисківському аеродромі і йому як працівнику надали відомче житло, а саме АДРЕСА_1, яка в подальшому була приватизована.

Після розпаду аеродрому позивач як і інші мешканці залишили квартири в АДРЕСА_1 і мешкають на теперішній час за різними адресами. Ремонт будинку ніхто не проводив , прибудинкова територія заросла бур»янами та кущами, що видно з фотографій наданих позивачем (а.с.90).

У відповідача були наміри провести роботи по розбору будинку, згідно розпорядження Міністерства про списання основних засобів. Працівниками аеродрому було встановлено, що квартири в будинку приватизовані , після цього ніяких робіт не проводилося.

Заслухавши пояснення позивача , представника відповідача, дослідивши матеріали справи

суд находить ,що позов задоволенню не підлягає.

Як зазначив в судовому засіданні позивач з АДРЕСА_1 був знятий у 2009 році шифер, балки та рейки. Все лежало біля будинку. Ніяких заходів щодо збереження шиферу чи відновлення покрівлі своєї частини будинку позивач не здійснив, посилаючись на відсутність коштів.

З протоколу огляду місця події від 21.08.2009 року вбачається, що біля будинку знаходиться купа знятого шиферу, складеного один на одний (а.с. 118 ). Про зняття балок та рейок ,як зазначив позивач в своїх поясненнях, в протоколі не йдеться.

Земельна ділянка на якій знаходиться Маловисківський аеродром відповідно до Державного акту на право постійного користування землею від 01.02.1995 року перебуває у постійному користуванні Державної льотної академії(а.с.110-115).

Відповідно до рішення Маловисківської міськради від 26.10 1995 року №306 (а.с.7) закріплена земельна ділянка за приватизованою квартирою№1 по АДРЕСА_1 площею 0,08 га, але виділ в натурі не відбувся.

Тому суд позбавлений можливості визначитись ,земельна ділянка яка виділена позивачу знаходиться на земельній ділянці яка належить відповідачу чи в іншому місці.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Статтею 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Коментована стаття встановлює презумпцію обов'язку власника нести всі витрати, пов'язані з утриманням належного йому майна. До таких витрат належать витрати, пов'язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов'язок власника є похідним від належних йому як абсолютному володарю правомочностей володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов'язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.

Житловим законодавством встановлюється обов'язок власників житлових будинків, квартир забезпечувати утримання, ремонт, експлуатацію тощо цих об'єктів за власні кошти. В статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" прямо передбачено, що утримання приватизованих квартир (будинків) здійснюється за рахунок коштів їх власників. Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" встановлює обов'язок співвласників нести витрати щодо утримання не лише займаних ними приміщень у багатоквартирному будинку, але і щодо їх спільного майна.

Позивач , який повинен надати докази та довести обставини на які він посилається не довів в суді ,що квартира яка йому належить доведена працівниками Кіровоградської льотної академії до такого стану, що в ній неможливо проживати ,висновку спеціаліста будівельника ним не надано, заяв чи клопотань про призначення судово-будівельної експертизи про необхідність визначення розміру збитків, чи визначення про неможливість в подальшому використання квартири за призначенням позивачем не заявлялось. А суд за своєю ініциативою це виконати не вправі.

Сам позивач не вжив заходів до збереження свого майна чи будматеріалів, посилаючись в суді на відсутність коштів і тим самим квартира яка йому належить зазнала збитків з різних причин за цей час ще більше.

Позивач в своїй позовній заяві безпідставно посилається на ст.113 ЖК України , оскільки вимогами цієї статті передбачено , що квартира надається у зв»язку із виселенням. А при вказаних обставинах позивача ніхто не виселяв.

Розпорядження ректора Кіровоградської льотної академії про знесення квартири , яка

належить позивачу не видавалось (а.с.70) і позивач цю обставину в суді не довів.

Відповідно до довідки Кіровоградської льотної академії № 35263 від 13.11.2012 року 2006 року, будинок АДРЕСА_1 списаний з балансового рахунку академії згідно акту №487 від 25.11.2005 року , але це на думку суду не є підставою для знесення, оскільки квартири в цьому будинку були приватизовані набагато раніше( свідоцтво про право власності на ім»я ОСОБА_1 у 1994 році).

Виходячи з положень ч. І ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 80 ЦК України юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що відповідач позовні вимоги не довів в судовому засіданні ,тому суд відмовив в їх задоволенні.

Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Оскільки суд відмовив в задоволенні позовних вимог позивача, тому суд відмовляє в стягненні на його користь судового збору в розмірі 107 грн. 30 коп.

На підставі ст.ст. 317,319,322 ЦК України,

Керуючись ст.ст.88, 213-218 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Кіровоградської льотної академії про зобов»язання надати на праві приватної власності інше ідентичне житло придатне для проживання , стягнення судових витрат в розмірі 107 грн.30 коп. --відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Кіровського районного суду м.Кіровограда І. Л. Павелко