Провадження №2/755/7622/13
У Х В А Л А

про залишення
позовної заяви без руху

"10" грудня 2013 р. суддя Дніпровського
районного суду м. Києва Катющенко В.П.
перевіривши виконання вимог ст.ст. 119, 120
Цивільного процесуального кодексу
України, за позовною заявою Приватної
акціонерної компанії з обмеженою
відповідальністю «Фесс Ентерпрайзис
Лімітед» до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сільгос-Продукт»,
ОСОБА_2, третя особа, Ка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача Публічне
акціонерне товариство
«Васильківхлібопродукт» про стягнення
коштів, -

В С Т А Н О В И В :

06 грудня 2013 року до Дніпровського
районного суду м. Києва надійшов позов
Приватної акціонерної компанії з
обмеженою відповідальністю «Фесс
Ентерпрайзис Лімітед» до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Сільгос-Продукт», ОСОБА_2, третя особа,
Ка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача
Публічне акціонерне товариство
«Васильківхлібопродукт» про стягнення
коштів.

10 грудня 2013 року вказану позовну заяву
було передано в провадження судді
Катющенко В.П. в порядку визначеному ст.
11-1, ч.1 ст. 118 Цивільного процесуального
кодексу України.

Відповідно до статті 1 Цивільного
процесуального кодексу України,
завданням цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільний справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Частиною першою статті 2 Цивільного
процесуального кодексу України
встановлено, що цивільне судочинство
здійснюється відповідно до
Конституції України, цього Кодексу та
Закону України «Про міжнародне
приватне право».

Згідно ч. 1 ст. 3 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або осопорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 15 Цивільного
процесуального кодексу України суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин.

Відповідно до п.п. 2, 3, 5, 6 ч.2 ст. 119
Цивільного процесуального кодексу
України, в позовній заяві повинні бути
зазначені: ім'я (найменування) позивача
і відповідача, а також ім'я
представника позивача, якщо позовна
заява подається представником, їх
місце проживання (перебування) або
місцезнаходження, поштовий індекс,
номери засобів зв'язку, якщо такі
відомі; зміст позовних вимог; виклад
обставин, якими позивач обґрунтовує
свої вимоги; зазначені докази, що
підтверджують кожну обставину, якою
позивач обґрунтовує свої вимоги,
наявність підстав для звільнення від
доказування. Відповідно до частини
четвертою цієї ж статті, позовна заява
повинна відповідати іншим вимогам,
встановленим законом.

Як вбачається зі змісту позовної заяви,
позивач, Приватна акціонерна компанія
з обмеженою відповідальністю «Фесс
Ентерпрайзис Лімітед», звернулася до
Дніпровського районного суду м. Києва з
вимогами про стягнення з Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Сільгос-Продукт», заборгованості в
сумі 8 186 703, 31 грн.. та стягнення ОСОБА_2 -
100 гривень.

У позовній заяві позивач посилається
на те, що Приватне акціонерне
товариство з обмеженою
відповідальністю «Фесс Ентерпрайзис
Лімітед» є іноземною компанією, яка
знаходиться на Кіпрі, Нікосія. В той же
час, до суду звернулося не Приватне
акціонерне товариство з обмеженою
відповідальністю «Фесс Ентерпрайзис
Лімітед», а Приватна акціонерна
компанія з обмеженою відповідальністю
«Фесс Ентерпрайзис Лімітед».

За вимог ст. 28 Цивільного
процесуального кодексу України,
здатність мати цивільні процесуальні
права та обов`язки сторони, третьої
особи, заявника, заінтересованої особи
(цивільна процесуальна правоздатність)
мають усі фізичні і юридичні особи.

Правовідносини, пов'язані з усіма
видами зовнішньоекономічної
діяльності в Україні, регулюються
положеннями Закону України «Про
зовнішньоекономічну діяльність», а
питання, що виникають у сфері
приватноправових відносин з іноземним
елементом (хоча б один учасник
правовідносин є іноземцем, особою без
громадянства або іноземною особою;
об'єкт правовідносин знаходиться на
території іноземної держави; юридичний
факт, який впливає на виникнення, зміну
або припинення правовідносин, мав чи
має місце на території іноземної
держави), у тому числі й питання
підсудності судам України справ з
іноземним елементом, вирішуються
згідно із Законом України «Про
міжнародне приватне право».

Закон України «Про міжнародне
приватне право» (пункт 1 частини 1
статті 1) визначає приватноправові
відносини як відносини, які
ґрунтуються на засадах юридичної
рівності, вільному волевиявленні,
майновій самостійності, суб'єктами
яких є фізичні та юридичні особи.

За статтею 76 Закону України «Про
міжнародне приватне право» суди можуть
приймати до свого провадження і
розглядати будь-які справи з іноземним
елементом, зокрема у випадку, якщо
сторони передбачили своєю угодою
підсудність справи з іноземним
елементом судам України, крім випадків
виключної підсудності у

справах з іноземним елементом,
передбачених у статті 77 цього Закону.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про
міжнародне приватне право», на вимогу
суду, який розглядає справу, іноземна
юридична особа має представити
оформлений з урахуванням статті 13
цього Закону документ, що є доказом
правосуб'єктності юридичної особи
(сертифікат реєстрації, витяг з
торгового реєстру тощо).

Порядок визначення правового статусу
іноземної особи може бути передбачено
міжнародними договорами, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України.

У разі відсутності у міжнародному
договорі такого порядку суд має
звернутися до норм внутрішнього
цивільного законодавства. Отже,
правовий статус іноземного учасника
судового процесу визначається за його
особистим законом, який надає
можливість визначити обсяг
правоздатності та дієздатності
іноземної особи.

Правовий статус іноземної юридичної
особи визначається за законом країни,
де створено (інкорпоровано) юридичну
особу.

Правовий статус іноземного суб'єкта
господарювання підтверджується, як
правило, випискою з торговельного
(банківського, судового) реєстру
країни, де такий суб'єкт
господарювання має офіційно
зареєстровану контору. Правовий статус
іноземних суб'єктів господарювання
може також підтверджуватись
еквівалентними доказами правового
статусу, що визнаються як такі
законодавством країни створення,
громадянства або місця знаходження
такого суб'єкта і видані компетентними
органами цієї країни.

Таким чином, позивачу слід подати до
суду документи які б підтверджували
правовий статус іноземної юридичної
особи, докази правосуб'єктності
юридичної особи, станом на день
укладання угод, які є предметом
позовних вимог, так і станом на день
звернення позивача до суду, а також
відомості щодо керівника цієї особи та
його повноваження на видачу
довіреності ім`я представника.

Крім того, в обґрунтування підстав
звернення до Дніпровського районного
суду м. Києва, позивач посилається на
норми п. 14 ст. 110 Цивільного
процесуального кодексу України, та
норми ст.ст. 553, 554 Цивільного кодексу
України, щодо солідарної
відповідальності боржників.

В той же час, за умовами договору поруки
укладеного 30 січня 2009 року між ОСОБА_2
та Приватною акціонерною компанією з
обмеженою відповідальністю «Фесс
Ентерпрайзис Лімітед», зобов`язання
поручителя є частковими, а саме в сумі,
що дорівнює ста гривень. Таким чином,
позивач, звертаючись до Дніпровського
районного суду м. Києва з позовними
вимогами до фізичної особи, належним
чином не обґрунтував таке звернення та
не визначив в чому саме полягає
солідарна відповідальність боржників,
яка б надавало б право позивачу
звернення до місцевого загального
суду, в порядку визначеному в ч. 14 ст. 110
Цивільного процесуального кодексу
України, в той час як спірні
правовідносини, які виникли між
позивачем та відповідачем Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Сільгос-Продукт» підлягають розгляду
в порядку визначеному Господарським
процесуальним кодексом України.

Відповідно до ч.1 ст. 121 Цивільного
процесуального кодексу України, суддя,
встановивши, що позовну заяву подано
без додержання вимог, викладених у
статтях 119 і 120 цього Кодексу,
постановляє ухвалу, в якій
зазначаються підстави залишення заяви
без руху, про що повідомляє позивача і
надає тому строк для усунення
недоліків, який не може перевищувати
п'яти днів з дня отримання позивачем
ухвали.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, про необхідність залишення
позовної заяви без руху та надати строк
позивачу для усунення зазначених в
ухвалі недоліків.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 119, 121, 210, 293 Цивільного
процесуального кодексу України, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву Приватної акціонерної
компанії з обмеженою відповідальністю
«Фесс Ентерпрайзис Лімітед» до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сільгос-Продукт»,
ОСОБА_2, третя особа, Ка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача Публічне
акціонерне товариство
«Васильківхлібопродукт» про стягнення
коштів, залишити без руху.

Надати можливість позивачу
виправити недоліки в строк до 20.12.2013
року, але не більше ніж п`ять днів з дня
отримання позивачем ухвали, про що у
вказаний термін надати суду
документальні підтвердження.

Попередити, що у випадку не
виконання вимог цієї ухвали, позовна
заява буде вважатися неподаною та
підлягає поверненню.

Суддя: