Справа 431/2579/13-ц
Провадження 2/431/1058/2013
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

10 грудня 2013 року Старобільський
районний суд Луганської області у
складі:

головуючого - судді
Олійник С. В.,

при секретарі
Хорольської І.Ю.,

за участі позивача
ОСОБА_1,

представника позивача
ОСОБА_2,

представника третьої особи

служби у справах дітей
Іус Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_4, Старобільського
районного сектору управління
державної міграційної служби України в
Луганській області, третя особа служба
у справах дітей про зняття з
реєстраційного обліку та виселення,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_4, Старобільського
районного сектору управління
державної міграційної служби України в
Луганській області, третя особа служба
у справах дітей про зняття з
реєстраційного обліку та виселення.

В обґрунтування свого позову позивачка
ОСОБА_1 посилається на те, що вона є
власником житлового будинку,
розташованого за адресою АДРЕСА_1. В
цьому будинку мешкали її син ОСОБА_6 та
його співмешканка ОСОБА_4 У
співмешканки її сина ОСОБА_4 є двоє
неповнолітніх дітей, але її син не їх
біологічний батько. Сімейні відносини
між її сином та ОСОБА_4 не склалися, вони
стали проживати окремо, а ОСОБА_4
залишилась проживати у її власному
будинку разом з дітьми. ОСОБА_4, лише
колишня співмешканка її сина, і не має
права на житловий будинок, тому єдиним
способом захисту права власності на
будинок є припинення дії, що порушує
право, а саме виселення ОСОБА_4 та
зняття її з реєстрації в спірному
будинку. Тому, просить суд виселити
ОСОБА_4 з її будинку та зобов'язати
Старобільський районний сектор
управління державної міграційної
служби України в Луганській області
зняти її з обліку.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1
свій позов підтримала повністю та
просила суд його задовольнити.

У судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, позов
підтримав, пояснивши, що склалися
негативні відносини між сторонами, син
позивачки разом з ОСОБА_4 не проживає.
Крім того, у позивачки є син інвалід на
лікування якого потрібні гроші.

У судовому засіданні відповідачка
ОСОБА_4 пояснила суду, що позов не
визнає, тому що проживає разом із сином
позивачки ОСОБА_6, який останнім часом
їздить на заробітки до Росії, а коли
приїздить вони проживають разом в
спірному будинку. Відносини в них
нормальні, проживають як сім'я з 2008
року, разом з ними проживають їх
неповнолітні діти, батьком яких
записаний в свідоцтві про народження
ОСОБА_6. Крім того, в будинку вона була
прописана за згодою позивачки ОСОБА_1
За час спільного проживання із сином
позивачки, вона вносила свою участь у
благоустрій будинку, купувала меблі,
перекривала дах. Іншого житла вона не
має, та і спірний будинок був придбаний
на кошти ОСОБА_6, тому без нього питання
про її виселення не можливо вирішувати.

Представник відповідача ОСОБА_4,
ОСОБА_7, в судовому засіданні позов не
визнав, пояснивши, що ОСОБА_4 як член
сім'ї має рівні права, має на утриманні
двох дітей, які зареєстровані та
проживають разом з матір'ю.

Представник третьої особи служби у
справах дітей Іус Н.А., в судовому
засіданні позов не визнала, пояснивши,
що у разі виселення та виписки
відповідачки та дітей, будуть порушені
права дітей, які проживають разом з
батьками.

У судове засідання представник
відповідача відділу Старобільського
районного сектору управління
державної міграційної служби
Луганської області не з'явився, надавши
суду письмову заяву про розгляд справи
у його відсутності, позов визнає. На
підставі ч. 2 ст. 158 ЦПК України суд
вважає за можливе розглянути дану
справу за відсутності представника
відповідача Старобільського районного
сектору управління державної
міграційної служби Луганської області.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши та оцінивши письмові докази
у справі у їх сукупності, суд вважає
позов таким, що не підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Згідно з договором купівлі-продажу,
технічним паспортом, витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно будинок за адресою АДРЕСА_1
належить ОСОБА_1 (а.с. 3-5, 8-10).

Згідно довідки Підгорівської
сільської ради Старобільського району
Луганської області від 09.09.2013 року № 2049
за адресою АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_4, яка
має склад сім'ї співмешканця ОСОБА_6,
сина ОСОБА_8, 2008 року народження, доньку
ОСОБА_9, 2011 року народження (а.с. 22).

Вказані факти сторонами
підтверджуються.

В судове засідання викликався в
якості свідка ОСОБА_6, який до суду не
з'явився, надавши суду письмову заяву
завірену Підгорівською сільською
радою Старобільського району
Луганської області, в якій пояснив, що
позов своєї матері ОСОБА_1 підтримує
повністю, оскільки необхідно продати
будинок (а.с. 67).

Відповідно до ст. 41 Конституції України
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 ЖК України, ніхто
не може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

Згідно до ст. 116 ЖК України, якщо наймач,
члени його сім'ї або інші особи, які
проживають разом з ним, систематично
порушують правила співжиття, роблять
неможливим для інших проживання із
ними в одній квартирі чи будинку, а
заходи запобігання і громадського
впливу виявилися безрезультатними,
виселення винних на вимогу наймодавця
або інших заінтересованих осіб
провадиться без надання іншого жилого
приміщення.

Частиною 1 ст.57 ЦПК України
передбачається, що доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи.

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його права
хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння. Способи
захисту права власності передбачені
нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Об'єктом власності особи може бути,
зокрема, житло - жилий будинок, садиба,
квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права
власника жилого будинку, квартири
визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК
України, які передбачають право
власника використовувати житло для
власного проживання, проживання членів
сім'ї, інших осіб і розпоряджатися
своїм житлом на власний розсуд.

Ст. 150 ЖК України визначає, що громадяни,
які мають у приватній власності
житловий будинок / частину будинку /,
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди. Законом не
заборонено вселення громадянами у
квартиру, яка належить їм на праві
приватної власності інших громадян.

У відповідності до ч.І ст.391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

За таких обставин зняття з реєстрації
відповідача залежить від вирішення
питання про його право проживання в
цьому будинку, оскільки реєстрація
місця проживання є похідним правом від
права користування житлом.

Оскільки таке спірне питання між
сторонами у справі не вирішено, то
висновок суду про зобов'язання
відповідача знятися з реєстрації місця
проживання не відповідає обставинам
справи, а також вимогам закону, тому що
питання зняття з реєстрації місця
проживання врегульовано Законом
України від 14 грудня 2003 року №1382-ІУ
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні»,
відповідно до вимог ст. 7 якого зняття з
реєстрації здійснюється відповідним
органом спеціально уповноваженого
центрального органу виконавчої влади з
питань реєстрації на підставі заяви
особи, запиту органу реєстрації за
новим місцем проживання особи,
остаточного рішення суду( про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, про виселення,
визнання особи безвісно відсутньою або
померлою), свідоцтва про смерть. Крім
того, згідно положень ст.4 ЦПК України
суд, здійснюючи правосуддя захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб у спосіб, визначений законами
України. Перелік способу захисту
цивільних прав та інтересів міститься
в статті 16 ЦК Укаїни. Цей перелік не є
вичерпним і суд може захистити
цивільне право або інтерес ншим
способом, що встановлений законом або
договором. Аналіз норм, передбачених
ст.ст.319, 391 ЦК України дає підстави для
висновку про те, що у разі будь-яких
обмежень у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном власник має право вимагати
усунення відповідних перешкод, у тому
числі шляхом звернення до суду за
захистом свого майнового права,
зокрема, із позовом про усунення
перешкод у користуванні власністю.

Таким чином, вирішення питання про
зняття особи з реєстраційного обліку
залежить, зокрема, від вирішення
питання про право користування такої
особи жилим приміщенням, відповідно до
норм житлового або цивільного
законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК
України та ст.405 ЦК України), тому
заявлені на підставі ст.391 ЦК України
позовні вимоги про усунення перешкод у
користуванні власністю шляхом зняття
особи з реєстраційного обліку є
передчасними та не підлягають
задоволенню, без вирішення питання про
питання про право користування такої
особи жилим приміщенням. Згідно ч.4 ст.156
ЖК Української РСР припинення сімейних
відносин з власником житла не
позбавляє чх права користування
займаним приміщенням. Суд вважає, що
припинення сімейних відносин з
власником будинку не позбавляє їх
права користування займаним
приміщенням, у разі відсутності угоди
між власником будинку (квартири) і
колишнім членом його сім'ї про
безоплатне користування жилим
приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені ч.4
ст.156 ЖК Української РСР, з урахуванням
положень ч. 1ст.405 ЦК України.

В силу ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім випадків
встановлених, ст.61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі, виникає
спір. Доказування не може ґрунтуватися
на припущеннях.

Докази мають бути належними і
допустимими у відповідності до вимог
ст.ст. 58-59 ЦПК України.

Стаття 116 ЖК встановлює як умову
виселення осіб, винних у руйнуванні або
псуванні жилого приміщення, наявність
фактів, які свідчать, що зазначені дії
мали систематичний характер, а заходи
попередження і громадського впливу
щодо таких осіб виявилися
безрезультатними. Відсутність хоча б
одного з цих фактів є підставою для
відмови в задоволенні позову про
виселення.

Позивачем, в порушення ст. ст. 10, 60 ЦПК
України не надано належних та
допустимих доказів в розумінні ст. ст.
57, 58 ЦПК України, на підтвердження
необхідних умов для виселення, як того
вимагає ст. 116 ЖК України. Не
встановлено цього і в судовому
засіданні.

Таким чином, суд не знаходить підстав
для виселення відповідача з будинку.

За таких обставин зняття з реєстрації
відповідача залежить від вирішення
питання про його право проживання в
цьому будинку, оскільки реєстрація
місця проживання є похідним правом від
права користування житлом. Вимоги про
зняття відповідача з реєстраційного
обліку задоволенню не підлягають,
оскільки витікають з основних позовних
вимог про виселення.

За таких обставин, на основі повно та
всебічно з'ясованих обставин справи, на
які посилаються сторони, як на підставу
своїх вимог та заперечень,
підтверджених доказами, дослідженими в
судовому засіданні, встановивши
правовідносини, які випливають із
встановлених обставин, та правові
норми, які підлягають застосуванню, суд
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення вимог позивача
про виселення відповідача з житлового
будинку.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 9, 116, 150, 157 ЖК України, ст. 391 ЦК
України, керуючись ст.ст. 10-12, 57,58, 60, 209,
212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4,
Старобільського районного сектору
управління державної міграційної
служби України в Луганській області,
третя особа служба у справах дітей про
зняття з реєстраційного обліку та
виселення - відмовити за
необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Луганської області через
Старобільський районний суд шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
С. В. Олійник