Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2013 року
Центральний районний суд м. Миколаєва у
складі:

головуючого - судді Гуденко
О.А.,

при секретарі - Гусак М.І.,

за участю представників
сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк»
про визнання незаконною зміну
відсоткової ставки за кредитним
договором , зобовязання здійснити
перерахунок платежів, стягнення
надлишково сплачених грошових коштів,
-

ВСТАНОВИВ: В липні 2009 року ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до ЗАТ (в
подальшому переіменовано у ПАТ) «ОТП
Банк», в якому просив визнати рішення
відповідача про підвищення
відсоткової ставки за користування
кредитом згідно кредитного договору №
CL- таким, що порушує вимоги
діючого законодавства та відновити
становище , що існувало до порушення;
встановити відсоткову ставку за
договором в розмірі 11,49% річних на весь
період дії кредитного договору;
стягнути моральну шкоду 5000 грн.

Справа розглядалася судом
неодноразово.

26 листопада 2013 року до початку нового
розгляду справи по суті, представником
позивача була подана заява про зміну
підстав та предмету позову, в якій
ОСОБА_1 просив визнати незаконною та
недійсною зміну відповідачем з 22
травня 2009 року у бік підвищення
відсоткової ставки за кредитним
договором № CL- від 10 квітня 2008
року, укладеного між ЗАТ «ОТП Банк» та
ОСОБА_1, а саме з 11,49 % річних у доларах
США до 15,49 % у доларах США ; зобовязвти
відповідача здійснити перерахунок
платежів за кредитним договором у
відповідності до відсоткової ставки
11,49% річних у доларах США; стягнути з
відповідача надлишково сплачені
грошові кошти у сумі 45 755,05 грн.

В обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що уклав з
відповідачем кредитний договір, за
умовами якого отримав 49870 доларів США
на придбання автомобілю марки
«Мітсубіші Пажеро Вагон» та
зобовязався сплачувати проценти за
користування кредитними коштами в
розмірі 11,49 % річних. Одночасно для
забезпечення виконання зобовязання
укладено договір застави вказаного
автомобілю та трьох сторонній Договір
страхування вказаного автомобілю зі
страховою компанією, яку рекомендував
відповідач, строком на 7 років до 2015
року. Умови договору виконував належно,
на теперішній час погасив усю суму
кредиту достроково, однак, відповідач з
22 травня 2009 року в односторонньому
порядку підвищив фіксовану відсоткову
ставку на 4%. Підставою підвищення
зазначалося порушення умов договору,
яке полягало в відмові перестрахувати
автомобіль в іншій аккредитованій
страховій компанії , оскільки з 19.01.2009
року попередня страхова компанія не
підтвердила свою аккредитацію в ПАТ
«ОТП Банк» . Одразу в травні 2009 року він
направив відповідачу свої
заперечення, посилаючись на
незаконність таких дій, однак
відповідач продовжував зараховувати
сплачені ним платежі за підвищеною
процентною ставкою, що призвело да
надміру сплачених коштів у загальному
розмірі 45 755 грн.

В судове засідання позивач не зявився,
направив свого представника. В
судовому засіданні представник
позивача уточнені позовні вимоги
підтримала, посилаючись на обставини,
вказані в позовній заяві, просила позов
задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечив,
просив у його задоволенні відмовити,
надав письмові заперечення проти
позову.

Заслухавши пояснення представників
сторін, з'ясувавши дійсні обставини
справи, права та обов'язки сторін,
дослідивши зібрані по справі докази,
суд дійшов висновку, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10 квітня 2008 року
між ЗАТ «ОТП банк» (правонаступником
якого є ПАТ «ОТП банк») та ОСОБА_1 було
укладено кредитний договір № CL-
на суму 49 870 доларів США, терміном
повернення зобов'язання не пізніше 10
квітня 2015 року з щомісячним ануітетним
платежом у розмірі 870 доларів США, зі
сплатою фіксованої процентної ставки у
розмірі 11,49 % річних , з цільовим
використанням крелиту - купівлю
автомобіля марки Мітсубіші Паджеро
Вагон. П. 1.3 цього кредитного договору
визначено момент виникнення права
Позичальника на отримання кредиту, в
тому числі однією з таких умов є
укладення Позичальником договорів
страхування (п. 1.3.1.5.1 1.3.1.5.1.3 Кредитних
договорів).

В той же день позивач передав в заставу
банку автомобіль марки Мітсубіші
Паджеро Вагон, 2008 р. випуску, рн НОМЕР_1.

Згідно абз. 2 ч.1 ст. 638 ЦК України
істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

10 квітня 2008 року позивач уклав Договір
добровільного страхування
автотранспорту № 119-7-4949-13 зі
страховою компанією, яку рекомендував
відповідач.Сторонами договору є він як
страхувальник. ЗАТ «ОТП Банк» як
вигодонабувач та ВАТ «УСК «Дженералі
Гарант» як страховиком терміном дії з
08.04.2008 року по 07 квітня 2015 року. Отже,
Позивачем було виконано одну з
істотних умов кредитного договору та
укладено Договір страхування з
погодженою з банком страховою
компанією.

Згідно ч. 2 ст. 6 ЗУ «Про страхування»
добровільне страхування у конкретного
страховика не може бути обовязковою
передумовою при реалізації інших
правовідносин .

Згідно п.п. 2.3.7.1 кредитного договору,
позичальник зобовязаний щорічно, не
пзніше 20 календарних днів до
закінчення чергового річного періоду
дії Договорів страхування, надавати
банку оригінали платіжних документів ,
що підтверджують сплату страхових
платежів на наступний період
діїДоговру страхування (календарний
рік) чи оригінали страхових
договорів,укладених на умовах, що
задовольняють банк та з визначеною
Банком страховою компанією, якщо інше
письмово не погоджено з банком.

Позивач протягом часу дії зазначеного
Договору страхування виконував його в
повному обсязі, даних про те, що він не
сплачував черговий страховий платіж чи
дія Договору припинилася з інших
підстав, суду не надано.

Проте, у квітні 2009 року листом № 42-2-145373
та листом від 05.05.2009 року банк повідомив
позивача про те, що ним порушено умови
п. 1.3. кредитного договору , оскільки не
надано підтвердження укладення
договору страхування на умовах, що
задовольняють Банк. Так, СК ВАТ
«Дженералі Гарант» на даний момент не є
акредитованою Банком компанією, тому
погодити пролонгацію договору в ній не
є можливим. Внаслідок чого до Позивача
було застосовано штрафні санкції
санкції за неналежне виконання умов
кредитного договору : на підставі п.
1.4.1.5 було підвищено процентну ставку за
користування кредитом на 4% річних.

15 травня 2009 року ОСОБА_1 звернувся до
банку з листом, в якому висловив свою
незгоду з підвищенням процентної
ставки.

Листом від 22 травня 2009 року
відповідачем було повідомлено ОСОБА_1
про вжиття до нього підвищення
відсоткової ставки на 4% за порушення
умов кредитного договору. Для того, щоб
банк мав можливість скористатися своїм
правом, передбаченим пп. 1.4.1.5.3 Договору
та понизити відсоткову ставку,
позивачеві було запропоновано
перестрахувати об'єкт забезпечення в
акредитованій банком страховій
компанії.

06 березня 2013 року позивач звертався до
банку з заявою про перерахування
відсотків за кредитом, оскільки згідно
графіку платежів, який є невідємним
додатком до кредитного договору, його
борг станом на 11.03.2013 року повинен
становити 19 256,56 доларів США, тоді як при
зверненні для надання дозволу на
дострокове погашення кредиту, йому
було надано розрахунок суми боргу
близько 26 000 доларів США. В цій заяві він
зазначив, що не порушував умови
кредитного договору, оскільки
своєчасно пролонгував дію страхового
договру,а рішенням Центрального
районного суду м. Миколаєва від 28.09.2009
року підвищення відсоткової ставки
було визнано незаконним.

11 квітня 213 року ОСОБА_1 здійснено повне
дострокове погашення кредиту та
нарахованих відстоків за кредитним
договором від 10 квітня 2008 року в сумі 25
401,35 доларів США, в тому числі: залишок
заборгованості по кредиту 24 509,06
доларів, 21,09 доларів нарахованих
відсотків, 536,75 доларів простороченого
тіла кредиту, 334,45 доларів прострочених
відсотків, 2,80 грн. пені.

При цьому суд погоджується з
розрахунком представника позивача
щодо розміру надлишково сплачених
відсотків за весь час сплати, починаючи
з 05 травня 2009 року за відсотковою
ставкою 15,49% річних, оскільки він
повністю відповідає різниці між
фактично сплаченою сумою відсотків та
їх розміром, який повинен був бути
сплачений позичальником згідно умов
договору за 11,49 % річних.

Згідно ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або
розірвання договору допускається лише
за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1.4.1.5 кредитного
договору, у випадку порушення
Позичальником своїх зобовязань
встановлених будь-яким з п.п. м), н), о)
п.2.3.7 чи /та п. 1.3.1.5, чи /та п.1.3.2.3 цього
Договору фіксована процентна ставка чи
фіксований відсоток (в залежності від
виду процентної ставки, що
застосовується за цим договором)
підвищується на 4 % річних за кожні 12
місяців невиконання чи неналежного
виконання будь-якого з п.п м), н), о) п.2.3.7
чи/та п.1.3.2.3 цього Договору.

У відповідності до п. 1.4.1.5.1 кредитного
договору, таке підвищення процентної
ставки буде здійснено в силу настання
вищевказаних умов та не перебуває
укладення будь-якого додаткового
договору до цього договору чи / та
Графіку повернення кредиту по сплаті
процентів у новій редакції, та сторони
згодні з таким підвищенням по
відношенню до всієї суми неповернутої
суми кредиту.

Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобовязання.
Згідно ч. 2 ст. 549 ЦК України штрафом є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми невиконаного або неналежно
виконаного зобовязання.

За такого, суд приходить до висновку,
що підвищення відсоткової ставки на 4%
фактично є штрафом за невиконання чи за
неналежне виконання зобовязання, а не
підвищенням відсотків за користування
кредитними коштами. Але ж встановлена
договором відсоткова ставка за
користування кредитом, за своєю
правовою природою є платою за
користування грошовими коштами згідно
ст. 1054 ЦК України, а не мірою
відповідальності за порушення за
порушення зобовязання (неустойка), яка
передбачена главою 51 ЦК України.

Матеріалами справи підтверджується, що
ОСОБА_1 майже протягом місяця після
отримання остаточної відповіді банку
про підвищення відсоткової ставки
звернувся до суду з позовом про
визнання цих дій незаконними. Отже, суд
не може прийняти до уваги твердження
представника відповідача стосовно
того, що погасивши кредит в повному
обсязі за новою процентною ставкою у
15,49% річних , він фактично погодився з
цим підвищенням, адже він намагався
весь цей час врегулювати спір, а його
виплати за новою ставкою до визнання її
підвищення незаконною є вимушеним
задля уникнення нарахування пені.

Зі змісту п.1.4.1.5.1 Кредитного Договору,
відповідно до яких Банк на власний
розсуд має право в односторонньому
порядку підвищити на 4% річних
процентну ставку в раі порушення
позичальником пунктів цього Договру
щодо своєчасного і належного
оформлення договорів страхування
забезпеченого транспортного засобу,
порушують права та законні інтереси
позивача, містять дискримінаційні
стосовно позивача правила зміни
відсоткової ставки, та всупереч
принципу добросовісності мають
наслідком істотний дисбаланс
договірних пав та обов'язків на шкоду
позичальника.

Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

Згідно зі ст. 627 ЦК України, відповідно
до статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Аналізуючи положення Договору
добровільного страхування
автотранспорту № 119-7-4949-13
від10.04.2008 року , суд приходить до
висновку, що він укладений між
страховою компанією, позивачем та
відповідачем з третьої сторони строком
на сім років, а щорічна сплата
чергового страхового платежу не є
укладанням нового договору
страхування, а є необхідною умовою
його дії протягом визначеного
сторонами строку. Отже внесення
чергового страхового платежує
фактичним виконанням умов договору, а
не його пролонгацією.,адже навіть п. 4.7.6
цього договору передбачено право
страховика на договірне списання
коштів з визначеного рахунку
страхувальника,відкритому в Зат «ОТП
Банк». За пунктом 4.10. термін дідї
Договору не може бути меншим від строку
дії кредитного договру. Який
страхувальник уклав з вигодонабувачем,
у звязку з яким укладено цей Договір.

За такого, суд приходить до висновку, що
ОСОБА_1 не порушував умов кредитного
договору щодо неналежного страхування
заставного автомобіля, оскільки
Договір страхування був укладений
відповідно до вимог банку на час
укладення кредитного договору. В п.п.2.3.6
та 2.3.7 кредитного договору і не
містяться вимоги про перестрахування
забезпеченого майна, а в листі
Правління банку від 30.12.2008 року на імя
ВА УСК «Дженералі Гарант» містяться
дані про припинення акредитації
страхової компанії з 01.02.2009 року, окрім
здійснення пролонгацій своїх існуючих
договорів страхування.

Згідно ст. 3 ЦК України загальними
засадами цивільного законодавства є,
зокрема, справедливість,
добросовісність та розумність. Вимога
справедливості добросовісності та
розумності цивільного законодавства
практично виражається у встановленні
його нормами рівних умов для участі
всіх осіб у цивільних відносинах;
закріпленні можливості адекватного
захисту порушеного цивільного права
або інтересу; поєднання створення норм,
спрямованих на забезпечення
реалізації цивільного права, з
шануванням прав та інтересів інших
осіб, моралі суспільства тощо. При
цьому справедливість можна трактувати
як визначення нормою права обсягу, межі
здійснення і захисту цивільних прав та
інтересів особи адекватно її ставленню
до вимог правових норм.
Добросовісність означає прагнення
сумлінно захистити цивільні права та
забезпечити виконання цивільних
обов'язків. Розумність - це зважене
вирішення питань регулювання
цивільних відносин з урахуванням
інтересів усіх учасників, а також
інтересів громади (публічного
інтересу).

На підставі викладеного, суд вважає
неправомірним підвищення відповідачем
відсоткової ставки за користування
кредитом з 05 травня 2009 року за вказане
порушення кредитного зобовязання
(якого фактично ОСОБА_1 здійснено не
було), що є підставою для задоволення
позовних вимог в повному обсязі.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України судові
витрати у розмірі 457 грн. 55 коп.
підлягають стягненню з відповідача на
користь держави.

Керуючись ст. ст. 14, 60, 209, 212-215 ЦПК
України , суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати незаконною підвищення ПАТ
«ОТП Банк» з 05 травня 2009 року
відсоткової ставки з 11,49 % річних у
доларах США до 15,49 % у доларах США за
кредитним договором № CL- від 10
квітня 2008 року, укладеного між ЗАТ «ОТП
Банк» та ОСОБА_1.

Зобовязати ПАТ «ОТП Банк» здійснити
перерахунок платежів за кредитним
договором № CL- від 10 квітня 2008
року за період з 05 травня 2009 року по 11
квітн 2013 року у відповідності до
відсоткової ставки 11,49% річних у
доларах США.

Стягнути з ПАТ «ОТП Банк» на користь
ОСОБА_1 надлишково сплачені за
кредитним договором № CL- від 10
квітня 2008 року грошові кошти у сумі 45 755
грн. 05 коп.

Стягнути з ПАТ «ОТП Банк» на користь
держави 457 грн. 55 коп.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Миколаївської області через
Центральний районний суд м.Миколаєва
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя
Гуденко О.А.