Справа № 2-83/12
Провадження № 2/362/30/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.12.2013 року Васильківський
міськрайонний суд Київської області в
складі: головуючого - судді Корнієнка
С.В., при секретарі - Дрозденко К.О.,

розглянувши цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
«Імексбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суд із позовом про
розірвання договору кредитної лінії,
укладений з відповідачем ОСОБА_2 та
звернути стягнення на предмет іпотеки
шляхом його реалізації через прилюдні
торги, обґрунтовуючи свої вимоги тим,
що згідно умов договору кредитної
лінії № 02-08 від 18.01.2008 року останньому
на поточні потреби траншами був
наданий кредит з максимальним лімітом
заборгованості в сумі 150000 євро зі
сплатою 13% річних та з кінцевим
терміном повернення заборгованості до
17 січня 2013 року.

Для забезпечення позичальником
виконання своїх зобов'язань 21.01.2008 року
позивач уклав з співвідповідачем
ОСОБА_1 договір іпотеки, відповідно до
умов якого остання передала
банківській установі в іпотеку
земельну ділянку та домоволодіння по
АДРЕСА_1

Через порушення ОСОБА_2 умов кредитної
лінії та виникнення заборгованості в
сумі 161 216,69 євро, виникла необхідність в
її стягненні за рахунок
вищезазначеного заставленого майна.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав в
повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в перших судових
засіданнях вимоги позову не визнав,
вважаючи що частина коштів за
кредитної лінії отримана не ним, а
іншою особою, в подальшому в судових
засіданнях участі він або представник
участі не приймали, хоча про час та
місце слухання справи повідомлялися
належним чином.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові матеріали справи,
вважає, що позов підлягає до
задоволення, виходячи з наступних
підстав.

Згідно з положеннями ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60
ЦПК України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень.

Як вбачається з положень ст. 509 ЦК
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію або утримуватися від певної
дії, а кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно вимог ст.ст. 526, 530, 611, 612, ЦК
України зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог закону, інших актів
цивільного законодавства, а при
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом. Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не пропустив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором.

Згідно положень ст. 629 ЦК України,
договір є обов'язковим до виконання
сторонами.

Відповідно до положень ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Суд також враховує положення ст.ст.610 та
625 ЦК України, відповідно до яких
порушенням зобов'язання є його
невиконання, боржник не звільняється
від відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно з вимогами ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику - грошові кошти, у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем у строк та в порядку, що
встановлені договором.

У відповідності до вимог ст. 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Правові підстави для розірвання
договору та відповідні правові
наслідки його розірвання визначені
положеннями ст.ст.651-653 ЦК України.

У відповідності до положень ст.7 Закону
України «Про іпотеку», за рахунок
предмета іпотеки Іпотекодержатель має
право задовольнити свою вимогу за
основним зобов'язанням у повному
обсязі або в частині, встановленій
іпотечним договором, що визначена на
час виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачене
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання.

З огляду положень ч.1 ст.33, ч.5 ст.33 Закону
України «Про іпотеку», у разі
невиконання або неналежного
виконання боржником основного
зобов'язання Іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки. Якщо
предметом іпотеки є два або більше
об'єктів нерухомого майна, стягнення
звертається в обсязі, необхідному для
повного задоволення вимог
Іпотекодержателя.

Згідно до положень ст. ст. 34, 35 Закону
України «Про іпотеку», у разі прийняття
рішення про звернення стягнення на
предмет іпотеки на підставі рішення
суду, предмет іпотеки може бути
переданий Іпотекодержателю в
управління на період його реалізації у
порядку, встановленому законодавством
та умовами, передбаченими договором чи
рішенням суду. У разі порушення
основного зобов'язання
Іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю письмову вимогу про
усунення порушення. Якщо протягом
встановленого строку вимога
Іпотекодержателя залишається без
задоволення, Іпотекодержатель вправі
розпочати звернення стягнення на
предмет іпотеки.

У відповідності до вимог п.9 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
№ 5 від 30.03.2012 року, право вибору способу
судового захисту, передбаченого
законом або договором (дострокове
стягнення кредиту, стягнення
заборгованості, у тому числі шляхом
звернення стягнення на предмет
іпотеки/застави, одночасне заявлення
відповідних вимог у разі, якщо
позичальник є відмінною від особи
іпотекодавця (майновий поручитель),
одночасне заявлення вимог про
стягнення заборгованості з
позичальника з вимогами про стягнення
заборгованості шляхом звернення
стягнення на предмет застави/іпотеки,
належні іпотекодавцю, який не є
позичальником, розірвання кредитного
договору, набуття права власності на
предмет іпотеки тощо) належить
виключно позивачеві (частина перша
статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Як вбачається із матеріалів справи,
18.01.2008 року між позивачем ПАТ
«Імексбанк» та відповідачем ОСОБА_2
було укладено договір кредитної лінії
за № 02-08, відповідно до умов якого
позивач надав останньому у тимчасове
користування кредит на умовах
забезпеченості, повернення,
строковості та цільового характеру
використання. Надання коштів
здійснювалося окремими частинами на
умовах, визначених договором в межах
невідновлювальної кредитної лінії з
максимальним лімітом заборгованості 150
000 євро зі сплатою 12,5 % річних з кінцевим
терміном повернення заборгованості за
всіма траншами до 17.01.2013 року на умовах,
визначених цим договором та Додатком №
1 до нього.

Відповідно до п. 2.4.1. цього договору
сплата відсотків здійснюється
щомісячно з 01 по 05 число місяця включно,
починаючи з лютого 2008 року.

Згідно п.п. 4.1. та 4.2. договору за
невиконання або неналежне виконання
прийнятих на себе згідно умов цього
договору зобов'язань винна сторона
сплачує іншій стороні суму неустойки,
передбачену цим договором, та збитки.

На виконання п. 1.3. договору кредитної
лінії № 02-08 від 18.01.2008 року в якості
забезпечення позичальником виконання
своїх зобов'язань щодо погашення
кредиту, сплати відсотків, можливих
штрафних санкцій, а також інших витрат
на здійснення забезпеченої іпотекою
вимоги, 21.01.2008 року між позивачем та
відповідачем ОСОБА_1 був укладений
іпотечний договір (надалі - Договір
іпотеки), за умовами якого остання
передала позивачу в іпотеку нерухоме
майно у вигляді земельної ділянки та
розташованого на ній домоволодіння, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

У відповідності до положень п. 1.5.
Договору іпотеки, заставна вартість
предмету іпотеки - житлового будинку та
земельної ділянки, на якій
розташований будинок, визначається
Сторонами в сумі 200 000 (двісті тисяч)
євро, що є еквівалентом 1 483 791, 00 грн.

Право на звернення стягнення на
предмет іпотеки, за п. п. 5.2, 5.3, 5.4
Договору іпотеки, Іпотекодержатель
набуває незалежно від настання строку
виконання основного зобов'язання. При
цьому витрати Іпотекодержателя,
пов'язані з пред'явленням вимоги за
основним зобов'язанням та зверненням
стягнення на Предмет іпотеки, також
забезпечується цією іпотекою, тобто ці
витрати бере на себе Іпотекодавець
(майновий поручитель) та вони
підлягають відшкодуванню
Іпотекодержателю в повному обсязі.
Звернення стягнення на Предмет іпотеки
здійснюється в тому числі за рішенням
суду.

Таким чином, судом на підставі
досліджених у справі доказів,
достовірно встановлено, що відповідач
ОСОБА_2, будучи стороною по договору
кредитної лінії від 18.01.2008 року,
укладеного між ним та ПАТ «Імексбанк»,
порушив умови договору в частині
повернення кредиту та відсотків за
користування ним.

Суд, враховуючи висновок
судово-почеркознавчої експертизи №
13545/11-32 від 31.05.2012 року, відраховує від
загального розміру заборгованості в
сумі 161 216 євро 69 євроцентів, що
еквівалентно 1 638 109,88грн., відповідача
ОСОБА_2 25 000 євро, що в гривневому
еквівалентні складає 186 834,86 грн., та є
коштами отриманими за заявами на
видачу готівки у відділенні № 1 Філії
АКБ «Імексбанк» № 4993 від 21.01.2008 року, №
1825 від 8.02.2008, № 2905 від 27.02.2008 та № 2673 від
4.03.2008 року, що за висновком експертизи,
складені не ОСОБА_2, а тому сума його
заборгованості перед банківською
установою складає 136 216 євро 69
євроцентів, що у гривневому
еквіваленті становить 1 451 275,02 грн.

На забезпечення виконання ОСОБА_2 умов
договору кредитної лінії, між ПАТ
«Імексбанк» та відповідачем ОСОБА_1 був
укладений іпотечний договір, предметом
якого є іпотека домоволодіння та
земельної ділянки, розташованих у
АДРЕСА_1.

З огляду на наведене, суд приходить до
висновку, що відповідач не належним
чином виконує свої обов'язки перед
кредитором істотно порушуючи умови
кредитної лінії, у зв'язку з чим
інтересам позивача завдано
матеріальну шкоду, яка підлягає
відшкодуванню за рахунок звернення
стягнення на належне відповідачеві
ОСОБА_1 заставлене нерухоме майно з
розірванням відповідного спірного
правочину.

На підставі наведеного та керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 79, 88, 174, 212-215, 223, 294 ЦПК
України,суд,-

в и р і ш и в :

Позов публічного акціонерного
товариства «Імексбанк» задовольнити.

Розірвати договір кредитної лінії №
02-08 від 18.01.2008 року укладений між
Публічним акціонерним товариством
«Імексбанк» та ОСОБА_2.

В рахунок погашення заборгованості
ОСОБА_2, за договором кредитної лінії №
02-08 від 18.01.2008 року, укладеним між
Публічним акціонерним товариством
«Імексбанк» та ОСОБА_2, в розмірі 1 451 275,02
грн., звернути, у відповідності до
Договору про іпотеку від 21 січня 2008
року, стягнення на належні ОСОБА_1
житловий будинок з господарським
будівлями та спорудами, та земельну
ділянку по АДРЕСА_1, площею 0,145 га,
кадастровий № :02:022:0007.

Визначити спосіб реалізації предмета
іпотеки шляхом продажу з прилюдних
торгів.

Визначити початкову ціну предмета
іпотеки - житлового будинку по АДРЕСА_1
у розмірі - 255632,00грн.

Визначити початкову ціну предмета
іпотеки - земельної ділянки площею 0,145
га, кадастровий № :02:022:0007, у
розмірі - 17680,98грн.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги або закінченню апеляційного
провадження.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Київської області через
Васильківський міськрайонний суд
Київської області шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Суддя
Корнієнко С.В.