Справа №2-6803/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

27 грудня 2013 року

м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва в
складі:

головуючого судді - Г.О. Козленко,

за участю секретаря - Є.Ю. Ророги,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
грошового зобов'язання за договором
позики,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 та просив суд стягнути з
відповідача основний борг в сумі 12500
грн, 3% річних в сумі 186,20 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що
11.04.2013 позивач передав на умовах
договору позики відповідачу грошові
кошти у сумі 4500 грн, які ОСОБА_2
зобов'язався віддати у строк до 11
травня 2013 року. На підтвердження
передачі за договором позики
зазначених грошових коштів відповідач
власноруч написав розписку і передав
мені в момент отримання зазначених
коштів. 11.05.2013 ОСОБА_2 ухилявся від
повернення коштів, на телефонні
дзвінки не відповідав, зустрічі з
позивачем уникав. 31 травня 2013 року
позивач звернувся до відповідача за
місцем проживання з вимогою про
повернення грошових коштів. Однак
останній попросив передати йому за
договором позики 8000 грн, при цьому
посилався на необхідність отримання
цих грошей для ремонту автомобіля, що
прискорить повернення боргу. На
підтвердження факту отримання коштів у
сумі 8000 грн, відповідач власноруч
написав розписку згідно якої
зобов'язався повернути кошти в строк до
14.06.2013.Однак станом на день звернення до
суду відповідач борг не повернув та
уникає зустрічей з позивачем.

В судове засідання представник
позивача не з'явився надавши до суду
заяву згідно якої позовні вимоги
підтримав у повному обсязі та просив їх
задовольнити, проти ухвалення заочного
рішення не заперечував.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про день і час розгляду справи
повідомлявся належним чином, про
причини неявки суд не повідомив.

Суд, відповідно до ст.ст.169, 224 ЦПК
України вважає за можливе розглянути
справу на підставі наявних у ній
матеріалів у відсутності відповідача,
оскільки його неявка не перешкоджає
постановленню заочного рішення, проти
чого не заперечував представник
позивача.

Враховуючи наявність в справі
достатніх матеріалів про права та
обов'язки сторін та те, що представник
позивача проти заочного розгляду
справи не заперечує, суд, на підставі ч.1
ст.224 та відповідно до ч.1 ст.225 ЦПК
України, постановив ухвалу про заочний
розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів
справи, позивач на обґрунтування своїх
вимог, як доказ виникнення між ним та
відповідачем правовідносин на
підставі договору позики надав суду
розписку від 11.04.2013 про укладення
договору позики на суму 4500 грн із
строком повернення до 11.05.2013 (а.с.19), та
розписку від 31.05.2013 на суму 8000 грн зі
строком повернення 14.06.2013 (а.с.9).

Відповідно до ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду і такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Виходячи з правових позицій
Верховного Суду України, прийнятих за
наслідками розгляду судових рішень з
мотивів неоднакового застосування
судом касаційних інстанцій одних і тих
самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, що виникли
між сторонами, викладених у постанові
Верховного Суду України від 18.09.2013 року
у справі № 6-63цс13, які згідно до ч.1 ст.360-7
ЦПК України є обов'язковими для всіх
судів України вбачається, що письмова
форма договору позики внаслідок його
реального характеру є доказом не лише
факту укладення договору, але й факту
передання грошової суми позичальнику.

У відповідності до ст.525 ЦК
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Судом встановлено, що в
зазначений у розписках строк,
відповідач борг позивачу не повернув.

Відповідно до ч.2, 3 ст.545 ЦК України
якщо боржник видав кредиторові
борговий документ, кредитор, приймаючи
виконання зобов'язання, повинен
повернути його боржникові. У разі
неможливості повернення боргового
документа кредитор повинен вказати про
це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у
боржника підтверджує виконання ним
свого обов'язку та наявність
зобов'язання відповідача перед
позивачем.

Згідно зі ст.1050 ЦК України, якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до ст.625 ЦК
України.

Відповідно до вимог ст.625 ЦК
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання і
на вимогу кредитора зобов'язаний
сплатити суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Таким чином, з відповідача на
користь позивача в порядку ст.625 ЦК
України з урахуванням загальної суми
боргу в розмірі 12500 грн підлягають до
стягнення три відсотки річних в
розмірі 186,20 грн.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
кодексу.

Суд оцінюючи належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок в
їх сукупності за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженню наявних у
справі доказів приходить до висновку,
що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення з відповідача
заборгованості за борговими
розписками у загальному розмірі 12500 грн
та 3% річних у сумі 186,20 грн підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку про стягнення з
відповідача на користь позивача суми
сплаченого судового збору 229,40 грн.

На підставі вищевикладеного та
керуючись, ст.ст.525, 526, 545, 625, 1046, 1047, 1050 ЦК
України, ст.ст.3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169, 209, 212-215,
218, 223, 224, 226 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення грошового зобов'язання
за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 заборгованість у сумі 12686,20 грн.
з яких: 12 500 грн - сума боргу за
розписками та 186,20 грн три проценти
річних від суми боргу за прострочення
платежу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в
розмірі 229,40 грн.

Відповідачем, який не приймав участі у
розгляді справи, протягом десяти днів з
дня отримання копії заочного рішення
може бути подана письмова заява про
перегляд заочного рішення, відповідно
до вимог ст.229 ЦПК України.

Заочне рішення може бути оскаржене
іншими особами, шляхом подання
апеляційної скарги на рішення суду до
Апеляційного суду м. Києва через
Солом'янський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення,
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Заочне рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку подання
заяви про перегляд заочного рішення
відповідачем, який не приймав участі у
розгляді справи, якщо заяву про
перегляд заочного рішення не було
подано, після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя -

Г.О. Козленко