Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2013 р.

Суворовський районний суд м.Одеси у
складі:

головуючої одноособово судді -
Середи І.В.,

при секретарі - Семко М.О.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представників відповідачів - ОСОБА_2,
ОСОБА_3,

розглянувши у судовому засіданні в
залі суду №9 в м.Одесі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_4 до ОСОБА_5
та ОСОБА_6 про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою та
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 звернулися до суду
позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та після
уточнення вимог просили зобов'язати
відповідачів за свої кошти прибрати
вигрібні ями (каналізацію), які
розташовані у провулку загального
призначення, не чинити ОСОБА_1 перешкод
в користуванні вказаним провулком,
відновити ОСОБА_4 паркан по межі
земельних ділянок №НОМЕР_1 та №НОМЕР_2
по АДРЕСА_1 та прибрати вікно,
розташоване в стіні будинку по межі
земельної ділянки №НОМЕР_1 та
земельної ділянки №НОМЕР_2.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
вхід на подвір'я ОСОБА_1 знаходиться у
провулку загального користування,
який на теперішній час фактично
зайнятий відповідачами, які
проживають в будинку №НОМЕР_1 і
забороняють їй користуватися ним, чим
унеможливлюють користування
земельною ділянкою та домоволодінням
№НОМЕР_3. Крім того, вигрібні ями
розташовані у безпосередній
близькості від підземних комунікацій
газових та водопровідних труб, що
порушує вимоги норм ДБН 360-92.

ОСОБА_4 вказував на те, що відповідачі
ламали йому паркан, що був розташований
по межі та самовільно зайняли частину
земельної ділянки, чим порушили межу
між ділянками. Будинок відповідачки
побудований безпосередньо по межі
земельних ділянок, що є прямим
порушенням будівельних норм, крім того,
вони побудували в ньому вікно, яке
виходить безпосередньо на земельну
ділянку і забезпечує їм відкритий
доступ на його земельну ділянку.
Вигрібні ями в провулку загального
користування вириті в безпосередній
близькості до стін та вікон його
домоволодіння і через що, стіни домівки
почали псуватися, з'явилися вологі
плями, стіни почали деформуватися, крім
того, з ям розповсюджується неприємний
запах.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, її
представник та представник позивача
ОСОБА_4 підтримали уточненні вимоги та
пояснили, що колишні сусіди без згоди
влади та сусідів прорубали у задній
стіні свого будинку отвір та вставили
вікно, яке виходить у двір ОСОБА_4, чим
порушили план, межі, та створили
незручності. Відповідачі зайняли
загальний в'їзд до подвір'я загального
користування по якому проходять
комунікації сусідів. Біля вікон ОСОБА_5
розрив великі каналізаційні ями
розміром 2Х2 м, фактично відбулося
зменшення провулку спільного
користування і підтоплення будинку
№НОМЕР_2, заборонив проходити через
провулок загального користування.

Відповідачі в засідання не з'явилися,
були повідомлені належним чином, з
заявами про відкладення розгляду
справи не зверталися і про причини
неявки суд не повідомили. Раніше в
засіданні заперечували проти
заявлених вимог посилаючи на те, що
земельна ділянка знаходиться у
користуванні відповідачки ОСОБА_6, яка
придбала будинок у попереднього
власника на тих же умовах і продовжує
користуватися. Вигрібні ями
розташовані так, щоб можна було
викачувати стоки спеціальною технікою.
Земельна ділянка не знаходиться в
загальному користуванні їй присвоєно
кадастровий номер, але вони можуть піти
на зустріч і надати якусь її частину
позивачам для проходу.

Вислухавши позивача та представників,
перевіривши матеріали справи, суд
вважає, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як було судом встановлено позивач
ОСОБА_4 є власником 8/25 частин житлового
будинку

з відповідними надвірними
господарчими спорудженнями, які
розташовані по АДРЕСА_1,НОМЕР_2 в
м.Одесі, на підставі свідоцтва про
право на спадщину за законом від 28
грудня 1998 року (а.с.5).

ОСОБА_1 на підставі договору
купівлі-продажу від 29 вересня 2004 року є
власником 41/100 частини домоволодіння з
надвірними спорудами, розташованими за
адресою: АДРЕСА_1, буд.НОМЕР_4-НОМЕР_3
(а.с.16).

Відповідно до договору купівлі-продажу
від 21 вересня 2012 року відповідачка
ОСОБА_6 є власником домоволодіння
№НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, розташованого на
земельній ділянці площею 713 кв.м, яка
знаходиться у фактичному користуванні,
кадастровий номер :33:016:0002 (а.с.56).

Як видно із змісту договору купівлі -
продажу від 17 червня 2011 року попередній
власник будинку ОСОБА_7 на тих же
підставах користувалися такою ж площею
земельної ділянки (а.с.53).

24 жовтня 2012 року комісією в складі
головного спеціаліста відділу ЖКГ
Суворовської райадміністрації,
начальника та майстра дільниці №3 КП
ЖКС «Пересипський» було складено акт,
згідно із змістом якого, в результаті
візуального обстеження встановлено,
що мешканцями будинку №НОМЕР_1 по
АДРЕСА_1 облаштовані дві вигрібні ями в
безпосередній близькості до будинку
№НОМЕР_2. Одна яма розташована на
відстані 1-го метра, інша на відстані - 1,5
метра з одної сторони і на відстані 4-х
метрів від підземних комунікацій
газових і водопровідних труб, чим
порушені ДБН 360-92 та роз'яснено право на
звернення до суду для вирішення
спору(а.с.12).

Даний акт, при складенні якого було
здійснено візуальне обстеження
земельної ділянки, як доказ суд
розцінює критично виходячи з
наступного.

Вимогами ст.60 ЦПК України встановлено,
що кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до вимог ч.1 ст.58,59 ЦПК
України належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування. Обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Судом встановлено наявність спору між
сторонами як користувачами земельних
ділянок, однак позивачами не було
надано належних та допустимих доказів
для його вирішення.

Після роз'яснення можливості
проведення судової експертизи,
позивачі, посилаючись на відсутність
матеріальної можливості, відмовилися
заявляти клопотання.

Крім того, для з'ясування обставин щодо
порушення прав позивачів з боку
відповідачів, суду не було надано
доказів і стосовно встановлених меж на
місцевості кожного землекористувача
та площ земельних ділянок позивачів,
при цьому будь-яких клопотань про
витребування таких доказів також не
було заявлено.

Отже, оцінивши надані докази в
сукупності, суд приходить до висновку,
що вимоги є безпідставними, оскільки
обставини на які позивачі посилалися в
обґрунтування позову не знайшли свого
підтвердження в ході судового
розгляду.

Керуючись ст.ст.10,11,58,59,60,209,212-215 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в
задоволенні позову до ОСОБА_5 та ОСОБА_6
про усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою та зобов'язання
вчинити певні дії.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційний суд Одеської області через
Суворовський районний суд м.Одеси
протягом десяти днів з дня його
оголошення, а для відповідачів з дня
отримання його копії.

Суддя: