Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/2334/13-ц
Провадження № 2/376/958/2013
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" грудня 2013 р. Сквирський районний суд Київської області

в складі:головуючого судді- Віговський С. І.

при секретарі Кропивлянській С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сквира справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Сквирської міської ради Київської області, про визнання незаконними та скасування рішень відповідача та визнання недійсним та скасування державних актів на право власності на земельну ділянку,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати рішення Сквирської міської ради Київської області від 21.05.2009 року № 842-30-V в частині надання дозволу ОСОБА_2 на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки площею 0,10 га. та 0,028 га, що розташовані за адресою АДРЕСА_1, м. Сквира Київської області; визнати незаконним та скасувати рішення Сквирської міської ради Київської області від 10.12.2009 року № 1067-36-V в частині затвердження технічної документації ОСОБА_2 із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки, а також визнати недійсними та скасувати відповідні державні акти на право приватної власності видані ОСОБА_2.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_2, Київської області. Відповідно до листа Сквирської міської ради Київської області від 23.05.2012 року № 1239, згідно викопіювання плану-схеми присадибних земель місцевості "Слобода" колгоспу ім. XX з'їзду КПРС м. Сквира Київської області, складеного у 1984 році по матеріалам суцільної перевірки 1983 року присадибного землекористування колгоспу, у користуванні позивача перебувала земельна ділянка площею 0,10 га. Вищевказана земельна ділянка була надана позивачу у користування без заздалегідь установленого строку, тобто була надана йому у безстрокове користування.

Згідно листа Сквирської міської ради Київської області від 04.07.2012 року № 1652 план-схема 1984 року була складена у масштабі 1:2000. Вона відображає межі земельних ділянок, які існували у 1983 році. Тобто, на думку позивача, межі наданої йому у постійне користування земельної ділянки були встановлені в натурі (на місцевості).

Пізніше, 14.02.1987 року, позивачу було додатково надано у користування 0,05 га. як продовження земельної ділянки, що вже перебувала у його постійному користуванні, що становило разом вже 0,15 га (згідно витягу з протоколу № 1 від 14.02.1987 року звітних зборів уповноважених членів колгоспу ім. ХХ-го з'їзду КПРС, м. Сквира).

У листі від 04.07.2012 року № 1652 Сквирська міська рада Київської області, також зазначає, що на даний час (станом на 04.07.2012 року) межі в натурі (на місцевості) не співпадають із схематичним зображенням плану-схеми 1984 року. Це неспівпадання триває вже багато років. Якщо поглянути на ширину наданої позивачу у постійне користування земельної ділянки згідно плану-схеми 1984 року, рахуючи від АДРЕСА_1 то вона, становить 22 м., а відповідно до кадастрового плану земельної ділянки позивача, складеному у 2007 році ТОВ "Будпроект м. Сквира" зазначена вище ширина становить лише 20,83 м.

Згідно листа Сквирської міської ради Київської області від 20.07.2012 року № 1807, нумерація домоволодіння по АДРЕСА_3 м. Сквира не змінювалась з 1983 року і по даний час (по 20.07.2013 року).

Відповідач ОСОБА_2 є суміжним землевласником, що мешкає за адресою АДРЕСА_1, м. Сквира. Відповідачу ОСОБА_2, 31 березня 2010 року на підставі рішення Сквирської міської ради Київської області 36 сесії 05 скликання від 10.12.2009 року були видані державні акти на право власності на земельні ділянки, що розташовані за адресою : АДРЕСА_1 площею 0,1000 га. - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (кадастровий номер НОМЕР_1, державний акт серія НОМЕР_2, реєстраційний номер 22) та площею 0,0280 га. - для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер НОМЕР_3, державний акт серія НОМЕР_4, реєстраційний номер 21)".

Під час виготовлення на ім'я ОСОБА_2 документації із землеустрою здійснювалась кадастрова зйомка, без складання якої неможливо було складання державних актів на право власності на земельні ділянки. При цьому, позивач не погоджував місце розташування зовнішньої межі земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1, м. Сквира та не підписував виготовлений на ім'я ОСОБА_2 акт про встановлення на місцевості та погодження зовнішньої межі земельної ділянки. Отже, на думку позивача, не можна вважати, що мала місце кадастрова зйомка земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1, м. Сквира.

Відповідно до факту, встановленого ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 01.10.2010 року по справі № 2-а-114/2010 р., між позивачем та ОСОБА_2, що мешкає за адресою АДРЕСА_1, м. Сквира, існує земельний спір щодо спільної межі між їх земельними ділянками. Даний спір триває ще з 2002 року.

Та обставина, що земельний спір між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 мав місце на момент виготовлення технічної документації та складання державних актів, на думку позивача підтверджується, також, наявним у технічній документації документом - Актом комісії по врегулюванню спірних питань, датованому 24.09.2009 року. Дана комісія у складі заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів Музики С.О., начальника відділу землеустрою управління земельних ресурсів Слободенюка Л.А., начальника архітектурно-планувального бюро відділу містобудування та архітектури Хінцінської Н.М. фактично взяла на себе функцію органу з вирішення земельних спорів, хоча дана компетенція, на думку позивача, належить виключно до повноважень місцевої ради (пункт "й" статті 12, частина третя статті 158 ЗК України).

На думку позивача, частина належної йому на праві постійного користування земельної ділянки на даний час є власністю відповідача ОСОБА_2 внаслідок видання Сквирською міською радою на її ім'я зазначених вище державних актів. У позивача не бралось письмове погодження на передачу частини його земельної ділянки у власність ОСОБА_2, тому весь процес такої передачі, на думку позивача є незаконним.

Згідно частин першої та третьої статті 158 ЗК України, земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Отже, позивач вважає, що у компетенції Сквирської міської ради Київської області було вирішення земельного спору між ним та ОСОБА_2 щодо місця розташування спільної межі між їх земельними ділянками. При цьму, не вчинивши необхідних дій щодо вирішення даного земельного спору між сторонами, не зажадавши від них необхідних судових рішень з предмету спору для вирішення питання стосовно приватизації земельних ділянок, Сквирська міська рада Київської області виданням державних актів на право власності на земельні ділянки на ім'я ОСОБА_2, на думку позивача порушила його право володіти своїм майном.

В судовому засіданні позивач та його представники підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві.

Представник відповідача - Сквирської міської ради Київської області, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, в судові засідання не з'явився та будь яких письмових пояснень до суду не надавав.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник, в судовому засіданні заперечили проти позовних вимог, при цьому пояснивши, що з аналогічного предмету спору раніше судами розглядались справи в яких сторонами були ті ж самі особи, як і по даній справі, зокрема справа № 2-2/2001 р. за позовом ОСОБА_1 до Сквирської міської ради Київської області, ОСОБА_6 про визнання передачі земельної ділянки у приватну власність громадянина частково не дійсною, усунення перешкод на користування земельною ділянкою (рішення Сквирського районного суду Київської області від 22 травня 2001 року). Відповідно до вищевказаного рішення, на думку відповідача, предметом спору, як і вданому випадку, був спір за межі та площі суміжних земельних ділянок, що перебувають в користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_7 (чоловік нинішнього власника земельних ділянок, - відповідача по справі ОСОБА_2.). В цьому ж рішенні суд дійшов висновку, що позивачем не надано переконливих доказів про перешкоди в користуванні земельною ділянкою та встановлення дійсної межі землекористування. На вимоги позивача про встановлення дійсної межі землекористування, суд вважав, що межі земельної ділянки ОСОБА_1 встановлені за генпланом 1974 року, що підтвердив перший варіант висновку експертизи про межі землекористування. Тому суд, в рішенні встановив обставини, що межа землекористування між домогосподарствами № 45, що належить ОСОБА_1 та № 47, що належить ОСОБА_7 по АДРЕСА_1 в м. Сквира Київської області, відповідає межі встановленої генпланом № 130 від 23.07.1974 року.

Крім того, відповідно до рішення Сквирського районного суду Київської області від 29 грудня 2002 року по справі № 2-113/2002 р. за позовом ОСОБА_1 до Сквирської міської ради Київської області, ОСОБА_7 про визнання передачі земельної ділянки у приватну власність громадянина частково недійсною, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, скасовано рішення виконкому Сквирської міської ради Київської області № 68 від 24.06.1997 року про передачу безоплатно в приватну власність ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 земельної ділянки площею 0,1 га для обслуговування жилого будинку та 0,03 га. для ведення особистого підсобного господарства, В решті позовних вимог відмовлено, а саме в усуненні перешкод у користуванні земельною ділянкою, встановлення меж суміжного землекористування та визнанні незаконним рішення виконкому Сквирської міської ради № 18 від 25.02.1996 року про передачу в приватну власність земельної ділянки площею 0,13 га. ОСОБА_7 та рішення про вилучення земельної ділянки у ОСОБА_8 по АДРЕСА_1, 49 площею 0,06 га.

Крім того, відповідно до мотивувальної частини вищевказаного рішення суду, судом встановлені обставини, що позивачем не було надано до суду документів, що посвідчували б його право власності або користування земельною ділянкою розміром 0,15 га по АДРЕСА_2 в м. Сквира, що позбавило суд можливості вирішити питання щодо усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Вказане рішення залишено без змін судами апеляційної та касаційної інстанцій та набрало законної сили.

На думку відповідача, вищезазначені рішення судів за позовами ОСОБА_1 свідчать про розгляд того ж предмету спору із залученням тих же сторін, що і по даній справі, а тому строк позовної давності визначений ст. 256, 257, 260, 261 ЦК України (три роки) на цей час минув.

Крім того, як вважає відповідач, в судовому засіданні позивачем, всупереч вимогам ст. ст. 57, 59, 60 ЦПК України не обгрунтовано та не доведено факту фальсифікації матеріалів Технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки відповідача ОСОБА_2 При цьому, в матеріалах справи мається комісійний акт від 24.09.2009 року (примірник якого, як зазначено в акті, складно для ОСОБА_1) згідно якого, порушень меж земельної ділянки та відповідності її площі згідно кадастрового плану та відповідного рішення міської ради від 21 травня 2009 року за № 842-30-V не виявлено. ОСОБА_1 безпідставно відмовляється підписувати акт погодження меж та не заперечує проти виготовлення державного акта на право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 без підпису суміжного землекористувача, що в свою чергу, на думку відповідача доводить про обізнаність даного предмету спору позивачем ще у вересні 2009 року.

Крім того, відповідач зазначив, що позивачем не надано переконливих доказів та обґрунтувань в чому полягає необхідність у скасуванні саме двох вищезазначених державних актів на право власності на земельні ділянки.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка відповідно до вимог ст. 184 ЦПК України позивач ОСОБА_1 підтвердив обставини зазначені ним в позовній заяві, зокрема зазначив, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_2, Київської області. Відповідно до викопіювання плану-схеми присадибних земель місцевості "Слобода" колгоспу ім. XX з'їзду КПРС м. Сквира Київської області, складеного у 1984 році по матеріалам суцільної перевірки 1983 року присадибного землекористування колгоспу, у його користуванні перебувала земельна ділянка площею 0,10 га. Пізніше, 14.02.1987 року, йому було додатково надано у користування 0,05 га. як продовження земельної ділянки, що вже перебувала у його постійному користуванні, згідно витягу з протоколу № 1 від 14.02.1987 року звітних зборів уповноважених членів колгоспу ім. ХХ-го з'їзду КПРС, м. Сквира). На цей час, по невідомим йому причинам, межа в натурі (на місцевості) не співпадає із схематичним зображенням плану-схеми 1984 року. Це неспівпадання триває вже багато років. Якщо поглянути на ширину наданої йому у постійне користування земельної ділянки згідно плану-схеми 1984 року, рахуючи від АДРЕСА_1 то вона, становить 22 м., а відповідно до кадастрового плану земельної ділянки позивача, складеному у 2007 році ТОВ "Будпроект м. Сквира" зазначена вище ширина становить лише 20,83 м. Відповідач по справі - ОСОБА_2 є суміжним землевласником, що мешкає за адресою АДРЕСА_1, м. Сквира. Відповідачу ОСОБА_2, на думку позивача, 31 березня 2010 року були видані державні акти на право власності на земельні ділянки на підставі незаконних рішень Сквирської міської ради Київської області від 21.05.2009 року № 842-30-V, а також від 10.12.2009 року № 1067-36-V.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 показала, що вона являється рідною сестрою позивача по справі - ОСОБА_1 Як вона пам'ятає, в 1970-х - 1980-х роках межа між земельною ділянкою її рідного брата по АДРЕСА_2 в м. Сквира та земельною ділянкою що відноситься до домоволодінн за адресою АДРЕСА_1, в м. Сквира, проходила не в тому місці як на цей час, зокрема вона проходила на декілька метрів далі в сторону домоволодіння за адресою АДРЕСА_1, тобто земельна ділянка позивача була значно більшою чим на цей час. На думку свідка, розмір земельної ділянки її брата на цей час зменшився в результаті неправомірних дій його сусідів ОСОБА_2.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 показала, що вона працює інженером-геодезистом та має відповідний кваліфікаційний сертифікат. В 2012 році до неї як до спеціаліста звернувся позивач по справі - ОСОБА_1 по питанню проведення кадастрової зйомки його земельної ділянки розташованої по АДРЕСА_2 в м. Сквира. Проте, провести такі роботи в неї не вийшло, оскільки не було часу. Свідок пам'ятає, що при попередньому ознайомленні з документами, що надав їй позивач, вона звернула увагу на те, що на цей час земельна ділянка, що перебуває в користуванні позивача є меншою ніж це передбачено документацією 1970-х - 1980-х років, яка була надана їй позивачем.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків, дослідивши надані сторонами докази, прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_2, Київської області ( а.с. 9-10).

Відповідно до листа Сквирської міської ради Київської області від 23.05.2012 року № 1239 та згідно викопіювання плану-схеми присадибних земель місцевості "Слобода" колгоспу ім. XX з'їзду КПРС м. Сквира Київської області, складеного у 1984 році по матеріалам суцільної перевірки 1983 року присадибного землекористування колгоспу, у користуванні позивача перебувала земельна ділянка площею 0,10 га. ( а.с. 13, 15)

Згідно листа Сквирської міської ради Київської області від 04.07.2012 року № 1652 план-схема 1984 року була складена у масштабі 1:2000. Вона відображає межі земельних ділянок, які існували у 1983 році ( а.с.16).

14.02.1987 року, позивачу було додатково надано у користування 0,05 га., згідно протоколу № 1 від 14.02.1987 року звітних зборів уповноважених членів колгоспу ім. ХХ-го з'їзду КПРС, м. Сквира (а.с.11).

Згідно листа Сквирської міської ради Київської області від 20.07.2012 року № 1807, нумерація домоволодіння по АДРЕСА_3 м. Сквира не змінювалась з 1983 року і по по 20.07.2013 року ( а.с. 17).

Відповідач ОСОБА_2 є суміжним землевласником та власником житлового будинку АДРЕСА_1 в м. Сквира, Київської області ( а.с. 69-75).

Рішенням виконкому Сквирської міської ради Київської області № 68 від 24.06.1997 року передано безоплатно в приватну власність ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 земельну ділянку площею 0,1 га для обслуговування жилого будинку та земельну ділянку площею 0,03 га. для ведення особистого підсобного господарства (а.с.187-188).

Рішенням виконкому Сквирської міської ради Київської області за № 18 від 25.02.1996 року передано ОСОБА_7 в приватну власність земельну ділянку площею 0,13 га. та рішення про вилучення земельної ділянки у ОСОБА_8 по АДРЕСА_1, 49 площею 0,06 га. (а.с. 187-188).

В провадженні Сквирського районного суду перебувала цивільна справа № 2-2/2001 р. за позовом ОСОБА_1 до Сквирської міської ради Київської області, ОСОБА_6 про визнання передачі земельної ділянки у приватну власність громадянина частково не дійсною, усунення перешкод на користування земельною ділянкою. Відповідно до мотивувальної частини рішення Сквирського районного суду Київської області від 22 травня 2001 року (цивільна справа № 2-2/2001), позивачем не надано переконливих доказів про перешкоди в користуванні земельною ділянкою та встановлення дійсної межі землекористування. На вимоги позивача про встановлення дійсної межі землекористування, суд вважав, що межі земельної ділянки ОСОБА_1 встановлені за генпланом 1974 року. Тому суд, в рішенні встановив обставини, що межа землекористування між домогосподарствами № 45, що належить ОСОБА_1 та № 47, що належить ОСОБА_7 по АДРЕСА_1 в м. Сквира Київської області, відповідає межі встановленої генпланом № 130 від 23.07.1974 року (а.с. 184-186).

Крім того, відповідно до рішення Сквирського районного суду Київської області від 29 грудня 2002 року по справі № 2-113/2002 р. за позовом ОСОБА_1 до Сквирської міської ради Київської області, ОСОБА_7 про визнання передачі земельної ділянки у приватну власність громадянина частково недійсною, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою ( а.с. 187-188), скасовано рішення виконкому Сквирської міської ради Київської області № 68 від 24.06.1997 року про передачу безоплатно в приватну власність ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 земельної ділянки площею 0,1 га для обслуговування жилого будинку та 0,03 га. для ведення особистого підсобного господарства, В решті позовних вимог відмовлено, а саме в усуненні перешкод у користуванні земельною ділянкою, встановлення меж суміжного землекористування та визнанні незаконним рішення виконкому Сквирської міської ради № 18 від 25.02.1996 року про передачу в приватну власність земельної ділянки площею 0,13 га. ОСОБА_7 та рішення про вилучення земельної ділянки у ОСОБА_8 по АДРЕСА_1, 49 площею 0,06 га.

Крім того, відповідно до мотивувальної частини вищевказаного рішення суду, були встановлені обставини, що позивачем не було надано до суду документів, що посвідчували б його право власності або користування земельною ділянкою загальною площею 0,15 га по АДРЕСА_2 в м. Сквира, що позбавило суд можливості вирішити питання щодо усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Вищевказане рішення залишено без змін судами апеляційної та касаційної інстанцій та набрало законної сили ( а.с. 189-190).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 помер та спадкоємцем його майна стала дружина (відповідач по даній справі) - ОСОБА_2 (а.с.69,70, 179,180).

Відповідачу ОСОБА_2, 31 березня 2010 року на підставі рішення Сквирської міської ради Київської області від 10.12.2009 року ( а.с.76) були видані державні акти на право власності на земельні ділянки, що розташовані за адресою : АДРЕСА_1 площею 0,1000 га. - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (кадастровий номер НОМЕР_1, державний акт серія НОМЕР_2, реєстраційний номер 22) та 0,0280 га. - для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер НОМЕР_3, державний акт серія НОМЕР_4, реєстраційний номер 21)" (а.с.195-196).

Під час виготовлення на ім'я ОСОБА_2 документації із землеустрою здійснювалась кадастрова зйомка, при цьому, позивач не погоджував місце розташування зовнішньої межі земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1, м. Сквира та не підписував виготовлений на ім'я ОСОБА_2 акт про встановлення на місцевості та погодження зовнішньої межі земельної ділянки ( а.с.64).

При цьому, в матеріалах справи мається комісійний акт від 24.09.2009 року (примірник якого, як зазначено в акті, складно для ОСОБА_1) згідно якого, порушень меж земельної ділянки та відповідності її площі згідно кадастрового плану та відповідного рішення міської ради від 21 травня 2009 року за № 842-30-V не виявлено. ОСОБА_1 безпідставно відмовляється підписувати акт погодження меж та не заперечує проти виготовлення державного акта на право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 без підпису суміжного землекористувача ( а.с.66).

Вказані обставини встановлені дослідженими матеріалами справи.

Згідно ст. 41 Конституції України: кожна особа має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 321 ЦК України: право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права, чи бути обмежений у його здійсненні.

Biдповідно до ч. 2 ст. 158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян.

Відповідно до ст. 373 ЦК України, право власності на землю (земельну ділянку) набувається та здійснюється відповідно до закону.

Підпунктом г) пункту 18 Постанови Пленуму ВСУ "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" за № 7 від 16.04.2004 року (далі-Постанова) зазначено, що вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, визнається, що громадяни та юридичні особи зберігають право на земельні ділянки (пункт 7 розд. X "Перехідні положення" ЗК України), одержані ними до 1 січня 2002 р. у власність, у тимчасове користування або на умовах оренди в розмірах, що були раніше передбачені чинним законодавством.

Частиною 2 ст. 152 ЗК України, передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не позбавлені з правом володіння земельною ділянкою, і відшкодуванням завданих збитків.

В пункті 11 Постанови зазначено, що розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів (про усунення перешкод у користуванні ними тощо), суд перевіряє законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викупу) її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його недійсність.

Вiдповідно до ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Biдповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, який порушує права особи щодо володіння, користування та розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суд вважає, що попередніми рішеннями Сквирського районного суду Київської області від 22 травня 2001 року (цивільна справа № 2-2/2001 року) та від 29 грудня 2002 року ( цивільна справа № 2-113/2002 року) встановлені обставини, що не потребують доказування при розгляді даної справи, у якій беруть участь ті самі особи (спадкоємець тієї самої особи), щодо яких встановлено ці обставини, що мають істотне значення по даній справі. Зокрема, вищевказаними рішеннями суду встановлено, що межа землекористування між домогосподарствами № 45, що належить ОСОБА_1 та АДРЕСА_1 в м. Сквира Київської області, відповідає межі встановленої генпланом № 130 від 23.07.1974 року. Також, оскільки позивачем ОСОБА_1 не надано до суду переконливих доказів про перешкоди в користуванні земельною ділянкою та встановлення дійсної межі землекористування, то судом було відмовлено в задоволенні позовних вимог щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, встановлення меж суміжного землекористування та визнанні незаконним рішення виконкому Сквирської міської ради № 18 від 25.02.1996 року про передачу в приватну власність земельної ділянки площею 0,13 га. ОСОБА_7 та рішення про вилучення земельної ділянки у ОСОБА_8 по АДРЕСА_1, 49 площею 0,06 га. Крім того, судом, були встановлені обставини, що позивачем не було надано до суду документів, що посвідчували б його право власності або користування земельною ділянкою загальною площею 0,15 га по АДРЕСА_2 в м. Сквира, що позбавило суд можливості вирішити питання щодо усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Суд вважає, що відповідачі - Сквирська міська рада району Київської області та ОСОБА_2 до винесення рішення від 10.12.2009 року № 1067-36-V про затвердження технічної документації ОСОБА_2 із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки вживали передбачених законом заходів щодо отримання погодження суміжного землекористувача - ОСОБА_1, що підтверджується доданим до матеріалів справи комісійним актом від 24.09.2009 року, згідно якого, порушень меж земельної ділянки та відповідності її площі згідно кадастрового плану не виявлено. ОСОБА_1 безпідставно відмовляється підписувати акт погодження меж та не заперечує проти виготовлення державного акта на право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 без підпису суміжного землекористувача ( а.с.66).

Суд вважає, що відповідач - Сквирська міська рада району Київської області затвердила технічну документацію на земельні ділянки в порядку передбаченому п.п. 1.13., 1.14., 2.1., 2.6. наказу № 43 від 04.05.1999 року (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 4 червня 1999 року за №354/3647) "Про затвердження Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі" (що діяв на момент видачі оспорюваних державних актів), оскільки розташування межі було підтверджено раніше в судовому порядку.

Відповідач ОСОБА_2 отримала у власність земельні ділянки загальною площею передбаченою рішенням виконкому Сквирської міської ради № 18 від 25.02.1996 року (про передачу в приватну власність земельної ділянки загальною площею 0,13 га.) законність якого підтверджена рішенням Сквирського районного суду Київської області від 29 грудня 2002 року ( цивільна справа № 2-113/2002 року).

Крім того, судом встановлено, що суміжна межа земельних ділянок сторін по справі на цей час відповідає планам зовнішніх меж земельних ділянок зазначених у оспорюваних державних актах на право власності на земельні ділянки, а також відповідає розташуванню на час розгляду попередніх позовних заяв (2001-2002 роки) та її законне розташування, також, підтверджено вищевказаними рішеннями суду від 22 травня 2001 року (цивільна справа № 2-2/2001 року) та від 29 грудня 2002 року ( цивільна справа № 2-113/2002 року).

Таким чином, судом не встановлено будь-яких істотних порушень прав відповідача ОСОБА_1 з боку Сквирської міської ради Київської області, оскільки затвердження технічної документації на земельні ділянки ОСОБА_2 проведено в порядку передбаченому чинному законодавству та з дотриманням усіх встановлених (в тому числі попередніми рішеннями судів) обставин справи, а тому суд вважає, що відсутні будь-які підстави для визнання незаконним та скасування рішення від 10.12.2009 року № 1067-36-V про затвердження технічної документації ОСОБА_2 із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки, а також підстави для визнання недійсними відповідних державних актів.

Також, суд, оцінює покази свідків ОСОБА_1, ОСОБА_9, ОСОБА_10 критично, оскільки вони суперечать сукупності інших доказів досліджених в судовому засіданні та не містять будь-яких істотних відомостей, що можуть мати значення по справі. Крім того, свідки ОСОБА_1 (позивач по справі) та ОСОБА_9 (рідна сестра позивача по справі) є особами що заінтересовані в результатах розгляду справи.

Згідно зі статтею 257 ЦК України, у спорах про захист прав власників земельних ділянок застосовується позовна давність тривалістю у три роки, якщо інше не передбачено законом.

Суд вважає, що позивач не пропустив строк звернення до суду за захистом своїх порушених прав та свобод, оскільки предметом спору є видача державних актів на право власності на земельні ділянки відповідачу -ОСОБА_2, а відповідно до матеріалів справи відповідач дізнався про їх видачу тільки 01 жовтня 2010 року ( а.с.14), а з позовними вимогами звернувся до суду 28 вересня 2013 року ( а.с. 18). При цьому, відповідачами не надано до суду будь-яких доказів, що можуть підтвердити обставини що позивач раніше ( до 01 жовтня 2010 року) знав чи повинен був знати про наявність вищевказаних державних актів на право власності на земельні ділянки.

Крім того. згідно ст. 88 ЦПК України не підлягають стягненню з відповідачів судові витрати, оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Таким чином, виходячи з вищевказаного, керуючись ст.ст. 10, 57, 59, 60, 79, 84, 88, 131, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 118, 122, 152, 155, 158, 198 ЗК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Сквирської міської ради Київської області, - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Сквирський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя /підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя :

Секретар :

Суддя: С. І. Віговський