Справа № 1318/3608/2012
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"15" січня 2013 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого - судді Кравціва В.І.,

при секретарі Добрянському І.І.,

з участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вощанцівської сільської ради Самбірського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно,

встановив:

ОСОБА_1 27 листопада 2012 року пред'явив позов до Вощанцівської сільської ради Самбірського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно, а саме на земельну ділянку площею 0,5150 га у порядку спадкування майна за заповітом після смерті ОСОБА_2.

У обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла його тітка ОСОБА_2, після смерті котрої відкрилася спадщина на майно, а саме на земельну ділянку площею 0,5150 га, яка розташована на території Вощанцівської сільської ради Самбірського району Львівської області.

При житті, 11.12.2009 року, ОСОБА_2 склала заповіт, якими все своє майно після своєї смерті заповіла йому, позивачеві.

Він, позивач, звернувся до Рудківської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак отримав відмову, оскільки Державний акт на право приватної власності на землю є старого зразка.

Під час судового розгляду ОСОБА_1 у підтримання своїх позовних вимог посилався на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача - Вощанцівської сільської ради Самбірського району Львівської області у судове засідання не з'явився, від відповідача надійшла заява про розгляд справи за відсутності його представника та визнання позову.

Заслухавши пояснення позивача, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про відмову в позові з таких підстав.

Із свідоцтв про смерть вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_2 (а.с. 4).

Згідно Державного акту на право власності на землю, виданого 24 березня 2002 року, ОСОБА_2 передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,5150 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Вощанцівської сільської ради Самбірського району Львівської області (а.с. 5).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Отже, внаслідок смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, до складу якої входить вказана земельна ділянка.

Із заповіту, складеного 11 грудня 2009 року, видно, що ОСОБА_2 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день її смерті і на що за законом буде мати право, заповідає ОСОБА_1 ( а.с. 6).

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ст. 1269 цього Кодексу спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Статтею 1270 ЦК України встановлено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

ОСОБА_1, будучи спадкоємцем за заповітом, не подав докази про прийняття спадщини, а саме про те, що він у встановленому законом порядку звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Однак, ОСОБА_1 також не подав докази про те, що нотаріус відмовив йому в оформленні права на спадщину.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 61 цього Кодексу встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Керуючись ст.ст. 209, 212, 213, 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити за недоведеністю позовних вимог у позові ОСОБА_1 до Вощанцівської сільської ради Самбірського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно - земельну ділянку площею 0,5150 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Вощанцівської сільської ради Самбірського району і належала ОСОБА_2, котра померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги через місцевий суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя