Справа № 0413/9151/2012
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2013 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу у складі:

головуючого- судді: Шум Л.І.;

при секретарі: Борух Ю.К.;

за участю представника позивача: ОСОБА_1;

представника відповідача: Дубцової М.А.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в м. Кривому Розі, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк"про визнання договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу недійсним,

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2012 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу недійсним, посилаючись на наступні обставини, що 25 липня 2008 року був укладеним між нею та відповідачем кредитний договір № 0 на основi стандартної форми, запропонованої Банком для будь-якіх клієнтів-фiзичних осiб. На час укладання кредитного Договору нею Банку була достовірна надана iнформация про фiнансово-майновий стан, а саме довiдка про отримання доходу у національнiй валютi України за шiсть мiсяцiв, що передували мiсяцю отримання кредиту. Вiлповiдно до п. 1.1 кредитного договору Банк зобов'язався надати Позичальниковi кредитні кошти у сумi 58000.00 доларiв США з термiном погашення по 24 линия 2015 року з 14.00 % вiдсоткiв рiчних.

При виборі валюти кредиту їй не була надана інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору кредитного продукту, вона не була повідомлена банком про валютні ризики та про можливий курс долара США до гривні, не надана попередня інформація про умови кредитування, а кредитний договір не містить детального розпису сукупної вартості кредиту для позичальника та вартості супутніх послуг. Додаткова угода до договору про надання споживчого кредиту укладена 24 липня 2009 року та додаток до неї не містять детального розпису сукупної вартості кредиту для позичальника та вартості супутніх послуг. Вважає такі дії відповідача нечесною підприємницькою практикою, що вводить споживача в оману, а кредитний договір, укладений з використанням банком нечесної підприємницької практики, підлягаючим визнанню недійсним.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнала, надала суду свої заперечення проти позову та пояснила, що дійсно 25 липня 2008 року між АТ "УкрСиббанк"та позивачем було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу за № 0. Згідно якого банк зобов'язався надати позивачу, а позивач зобов'язався прийняти кредитні кошти в сумі 58000.00 дол. США та сплатити плату за кредит в порядку та на умовах зазначеним цим договором. Так, п.7.2. Кредитного договору, Позичальник пiдписанням договору пiдтверджує, що повнiстю розумiє та вважає справедливими щодо себе всi умови договору, свої права та обов'язки за договором i погоджується з ними та, що перед укладенням цього договору отримав вiд Банку iнформацiйний лист згiдно вимог законодавства України, зокрема, Закону України "Про захист прав". Тобто це свідчить про те, що усi суттєвi умови Кредитного договору Позичальнику були відомi, а Банком виконані вимоги Закону України "Про захист прав споживачiв". Також звертає увагу суду на те що згiдно до ст.. 627 ЦК України, вiдповiдно до статтi 6 цього Кодексу сторони є вiльними в укладеннi договору, виборi контрагента та визначеннi умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, iнших актiв цивiльного законодавства, звичаїв дiлового обороту, вимог розумностi та справедливостi. Тобто, якщо ОСОБА_3 не була згодна з умовами Кредитного договору АТ "УкрСиббанк", вона мала можливiсть звернутися до iншого банку для отримання кредитних коштiв, але вона не тiльки не заперечує, що дiйсно пiдписала Кредитний договiр, а й пiдтверджує, що виконувала за Кредитним договором. Таким чином, Позивачем не доведено, що вона не отримувала iнформацiю про суттєвi умови кредиту, а натомiсть своiм пiдписом засвідчила факт та згоду з усiма умовами Кредитного договору, а тому не має пiдстав для застосування ст.203 ЦК Украши. Що стосується посилання Позивача на те, що вiдсутнiй детальний рознис загальноi вартостi кредиту, то воно не вiдповiдає дiйсностi у зв'язку з наступним - Додатком № 2 Графiк платежiв, визначення сукупної вартостi кредиту, який є невiд'ємною частиною Кредитного договору, саме i визначено, як сукупну вартiсть, так i вартiсть супутнiх послуг. Таким чином, ствердження Позивача не грунтусться на доказах i спростовусться доказами, які наданi АТ "УкрСиббанк". Тому просимо відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Допитавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню за наступними підставами.

У судовому засіданні встановлено, що 25 липня 2008 року між позивачем ОСОБА_3 та АТ „УкрСиббанк" було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу за № 0. Згідно умов якого, банк зобов'язується надати позичальнику, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути кредитні кошти (кредит) в сумі 58000,00 дол. США та сплатити плату за користування за кредит в порядку і на умовах зазначених договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 280882,40 грн. за курсом Національного банку України на день укладання договору, при цьому сторони обумовили, що гривневий еквівалент суми кредиту має визначатися в договорі лише в разі надання банком кредиту в іноземній валюті. У забезпечення виконання усіх грошових зобов'язань в повному обсязі позичальника за договором надається порука ОСОБА_4, згідно Договору поруки № 217989 від 25 липня 2008 року, а також позичальник ОСОБА_3 передала у заставу банку, а банк прийняв наступне рухоме майно, а саме транспортний засіб марки UICK", модель ENCLAVE, рік випуску 2008 р., коричневого кольору, тип ТЗ, легковий універсал, номери агрегатів: кузов НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1.

Відповідно до ч. 2 ст. 192та ч. 3 ст. 533 ЦК Українивикористання іноземної валюти, в тому числі при здійснені розрахунків на території України за зобов'язаннями, допускається у випадках, в порядку та на умовах, встановлених законом. Законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю".

Статтею 1054 ЦК Українипередбачено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти це гроші у національній або іноземній валюті.

Статті 47та 49цього Законувизначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю".

Вимога щодо необхідності отримання індивідуальної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями встановлена п. в) ч. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", якщо терміни і суми кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Однак на сьогодні такі терміни і суми кредитів в іноземній валюті законодавцем не визначено.

Згідно з п. 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року за № 1429/10028, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк України видав йому ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитів в іноземній валюті згідно зі ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку.

Згідно з ліцензією, виданою Акціонерному комерційному інноваційному банку "УкрСиббанк"Національним банком України 24 грудня 2001 року за № 75 банк має право здійснювати банківські операції, зокрема, надавати кредити в іноземній валюті.

Окрім того, відповідно до п. 3 ст. 3та ст. 627 ЦК Українисторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості, а п. 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за № 541/13808 встановлює, що у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобовязань за кредитним договором несе споживач. Така норма запроваджена на виконання Закону України "Про захист прав споживачів"і виконана банком перед укладенням оспореного позивачем кредитного договору.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 230 ЦК Україниправочин визнається судом недійсним, якщо одна сторона навмисно замовчує існування обставин, які мають істотне значення і можуть перешкодити вчиненню правочину. Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638та ст. 1054 ЦК Україниє умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Згідно з текстом укладеного сторонами кредитного договору такі умови договором передбачено.

Згідно Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними": "19. Відповідно до статей 229233 ЦКправочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобовязань, які виникли з правочину, і не повязане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення."

Окрім того, розділом 7 договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу від 25.07.2008р. встановлено, що підписанням цього договору позивач підтвердив, що він володіє всіма необхідними документами, що необхідні для укладення договору та має здатність виконувати його умови він не обмежений в дієздатності, а при укладенні цього договору не вимагається згоди будь-якої третьої особі; цей договір не суперечить будь-яким договірним обмеженням, що є обовязковими для позичальника; на день підписання договору відсутні будь-які перешкоди для його виконання та будь-які судові розслідування (спори), розслідування з боку державних контролюючих органів, що можуть істотно та/або негативно вплинути на фінансовий стан та кредитоспроможність позичальника; надані позичальником у банк документи для розгляду питання про кредитування та інші документи, повязані з обслуговуванням кредиту, не містять будь-яких недостовірних відомостей, складені та/або отримані в порядку, передбаченому чинним законодавством України; повністю розуміє та вважає справедливими щодо себе всі умови договору, свої права та обовязки за договором і погоджується з ними; перед укладенням цього договору отримав від банку інформаційний лист згідно вимог законодавства України "Про захист прав споживачів".

Таким чином, суд не вбачає в діяннях відповідача умислу на введення позивача в оману або укладення договору позивачем під впливом помилки.

За змістом ст.ст. 525, 526, 530 ЦК Українизобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п.1.3 та розділу 5 договору, в договорі чітко визначена процентна ставка за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту у розмірі 14 %. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування ставка підлягає перегляду відповідно до умов договору, а також передбачений порядок зміни процентної ставки.

Вказаний договір підписаний представником банку, позивачем ОСОБА_3, що свідчить про те, що він погодився з умовами договору. Свій підпис позивач не оспорює.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України „Про заставу" від 02.10.1992 р., застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Відповідно до вимог ст. 19 Закону України „Про заставу", а рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

За таких обставин, суд вважає, що пред'явлення вимог щодо визнання недійсними договору про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу суд розцінює як намагання уникнути відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, тому у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.10, 11, 57, 58, 59, 60, 209, 212, 214-215, 218, 234, 235, 256, 259 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк"про визнання договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі: апеляційної скарги протягом 10 днів з моменту проголошення рішення.

Суддя: Л. І. Шум