Справа № 305/1430/13-ц
Провадження по справі 2/305/778/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е
М У К Р А Ї Н И

05.11.2013 року. Рахівський районний
суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Ємчук
В.Е.

при секретарі - Орос С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Рахів
цивільну справу за позовом ПАТ КБ
"Приватбанк" до ОСОБА_1 про звернення
стягнення на предмет іпотеки та
виселення,-

В С Т
А Н О В И В :

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд
з позовом до ОСОБА_1 про звернення
стягнення на предмет іпотеки та
виселення. Позовні вимоги обґрунтовано
тим, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та
ОСОБА_1 було укладено кредитний
договір № MKRWGK00000097 від 11.04. 2006 року,
згідно умов якого, остання 17.04. 2006 року
отримала кредит у розмірі 75000,00 гривень
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 12 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення 10.04. 2016
року.

Згідно умов зазначеного кредитного
договору, погашення заборгованості
повинно здійснюватися у наступному
порядку: щомісяця в період сплати,
Позичальник повинен надати Банку
грошові кошти (щомісячний платіж) для
погашення заборгованості за кредитом,
який складається із заборгованості за
кредитом, за відсотками, комісією та
інших витрат.

У зв'язку з порушенням зобов'язань за
кредитним договором відповідач,
станом на 05.06. 2013 рік має
заборгованість - 517185,78 гривень, яка
складається з:

- 80116,50 гривень - заборгованість за
кредитом;

- 149426,16 гривень - заборгованість по
відсотках за користування кредитом;

- 25642,30 гривень - заборгованість по
комісії за користування кредитом;

- 262000,82 гривень - пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язань за кредитним
договором.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором між ПАТ КБ
«Приватбанк» та відповідачкою 12.04. 2006
року було укладено договір іпотеки,
згідно умов якого остання надала в
іпотеку нерухоме майно, а саме:
квартиру загальною площею 38,27 кв. м.,
житловою площею - 15,58 кв. м., яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Дане
нерухоме майно належить відповідачці
на праві власності на підставі
договору купівлі-продажу.

Обумовлена сторонами договору ціна
предмета іпотеки становить 75000,00
гривень

На підставі наведеного просить суд
в рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № MKRWGK00000097 від 11.04.
2006 року в розмірі 517185,78 гривень:
звернути стягнення на предмет іпотеки
з укладенням від імені відповідача
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою-покупцем, з
отриманням витягу з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
з реєстрацією правочину
купівлі-продажу предмета іпотеки у
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно, з проведенням дій щодо
оформлення та з отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах ,
підприємствах, організаціях незалежно
від форм власності та підпорядкування
з можливістю здійснення ПАТ КБ
«Приватбанк» всіх передбачених
нормативно-правовими актами дій,
необхідних для продажу предмета
іпотеки. Виселити відповідача та інших
осіб, які зареєстровані та/або
проживають у квартирі (предметі
іпотеки), яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстраційного
обліку у територіальному органі
державної міграційної служби України,
до повноважень якого входять питання
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб, компетенція якого
територіально поширюється на адресу
вказаної квартири. Стягнути з
відповідача судові витрати.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, однак надав суду
заяву, в якій просить розглянути
справу без його участі. Позовні вимоги
підтримує в повному обсязі. Проти
заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач, ОСОБА_1, в судове
засідання не з'явилася, про причини
своєї неявки суд не повідомляла,
заперечень на позов не подавала.

Суд, дослідивши матеріали справи та
перевіривши їх доказами дійшов до
наступного висновку.

Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, та в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів.

Згідно ст.58 ЦПК України,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України,
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальнику) у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Позивач посилається на те, що між
ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачкою
було укладено кредитний договір №
MKRWGK00000097 від 11.04. 2006 року, згідно умов
якого, остання отримала кредит у сумі
75000 гривень.

Вирішуючи даний спір, суд
виходить з того, що відповідно до
ст.ст.202-203, 207-208 ЦК України,
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків, вчинена
сторонами правочину за їх добровільним
волевиявленням, у визначеній законом
формі.

Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України,
кредитний договір укладається у
письмовій формі.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами). Зі змісту
даної норми вбачається, що обов'язковою
ознакою письмової форми є те, що
сторони власноручно вчинять підпис на
відповідному документі при укладенні
правочину.

На підтвердження факту укладення
між сторонами кредитного договору
позивачем надано ксерокопію
кредитного договору № MKRWGK00000097 від 11.04.
2006 року, з якого вбачається що договір
не підписано позичальником - ОСОБА_1,
тобто є нікчемний, тому даний документ
не може вважатися належним та
допустимим доказом у розумінні ст. ст.
58, 59 ЦПК України.

Як вказує ст. 27 ч. 2, 3 ЦПК України
особи, які беруть участь у справі
позовного провадження, для
підтвердження своїх вимог або
заперечень зобов'язані подати усі
наявні у них докази до або під час
попереднього судового засідання, а
якщо попереднє судове засідання у
справі не проводиться - до початку
розгляду справи по суті. Особи, які
беруть участь у справі, зобов'язані
добросовісно здійснювати свої
процесуальні права і виконувати
процесуальні обов'язки.

Відповідно до ст. 131 ч. 1, 2 ЦПК
України сторони зобов'язані подати
свої докази суду до або під час
попереднього судового засідання у
справі, а якщо попереднє судове
засідання у справі не проводиться, - до
початку розгляду справи по суті.
Докази, подані з порушенням вимог,
встановлених частиною першою цієї
статті, не приймаються, якщо сторона не
доведе, що докази подано несвоєчасно з
поважних причин.

Положення частини другої статті 27,
частини першої статті 131 Цивільного
процесуального кодексу України щодо
строків подання сторонами спору
доказів у справі Рішенням
Конституційного Суду України № 17-рп/2011
від 13 грудня 2011 року визнані такими, що
відповідають Конституції України (є
конституційними).

Однак, ані після відкриття
провадження у справі, ані протягом
усього часу розгляду справи позивач
своїм правом на надання доказів по
справі не скористався, тож відповідно
до ст. 11 ЦПК України суд, розглянув
справу на підставі наявних у справі
доказів та прийшов до висновку про
недоведеність факту укладення між
сторонами кредитного договору.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 60
ЦПК України доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях, а під час
розгляду справи не виявилося можливим
достовірно встановити, що між ПАТ КБ
«Приватбанк» та відповідачкою ОСОБА_1
дійсно було укладено кредитний
договір.

Зважаючи на те, що позивачем не
надано жодних належних та допустимих
доказів факту укладення крединого
договору зі змісту якого випливають
позовні вимоги, тому суд вважає, що в
задоволенні позовних вимог про
звернення стягнення на предмет іпотеки
та виселення слід відмовити за
недоведеністю. Крім того, позовну
вимогу про виселення не
конкретизовано, не наведено коло осіб,
яких позивач просить виселити.

В силу вимог ст. 88 ЦПК України, судові
витрати слід залишити за позивачем.

На підставі наведеного, керуючись
положеннями ст.ст.10, 58, 60, 209, 212, 213, 223 ЦПК
України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства Комерційного
банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про
звернення стягнення на предмет іпотеки
та виселення - відмовити в цілому.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Закарпатської області через
Рахівський районний суд. Апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:
Ємчук В.Е.

З оригіналом вірно:

Суддя Рахівського районного суду:
Ємчук В.Е.