Справа №0555/1424/2012
Номер провадження2/250/14/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 р.
місто Ясинувата

Ясинуватський міськрайонний суд
Донецької області

у складі: головуючого - судді Ус О.В.,

при секретарях судового засідання
Торчинській А.В., Махота О.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2 та її представника
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя
особа - приватний нотаріус
Ясинуватського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 про визнання заповіту
недійсним, -

В С Т
А Н О В И В:

Першого листопада 2012 року позивачка
звернулась до суду з даним позовом,
просила визнати недійсним заповіт ВРР
№ 269715 від 24.02.2012 р., посвідчений
приватним нотаріусом Ясинуватського
міського нотаріального округу ОСОБА_5 24
лютого 2012 року. В обґрунтування позову
посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1
померла ОСОБА_6 22.06.2012 р. позивачка
звернулась до приватного нотаріуса
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_7 з заявою про прийняття
спадщини, оскільки знала, що за життя
ОСОБА_6 склала заповіт серія ВАС № 350037
від 17.12.2002 р., відповідно до якого усе
своє майно, у тому числі належні їй
житловий будинок та земельну ділянку,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1,
заповіла позивачці, а у випадку її
смерті раніше ОСОБА_6 або неприйняття
нею спадщини - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в рівних
частках кожному. 12.06.2012 р. Державною
нотаріальною конторою їй надано витяг
зі спадкового реєстру, відповідно до
якого у спадковому реєстрі
зареєстрований заповіт від імені
ОСОБА_6 Звернувшись до приватного
нотаріуса Ясинуватського міського
нотаріального округу ОСОБА_5, їй було
надано офіційну відповідь нотаріуса за
вих. № 21402-14 від 10.07.2012 р.. з якої
позивачка дізналась, що ОСОБА_6
залишила заповіт від 24.02.2012 р. на все
своє майно не на ім'я ОСОБА_4

Вважає, що заповіт ОСОБА_6 був складений
в той момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та не
могла ними керувати, оскільки ще
наприкінці 2011 року почала помічати у
ОСОБА_6 психічний розлад. Посвідчення
заповіту від 24.02.2012 р., на думку
позивачки, значно порушує її право на
отримання спадщини, у зв'язку з чим й
звертається до суду.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримала в повному
обсязі, надала пояснення, аналогічні
тим, що викладені у позовній заяві.
Просила позов задовольнити.

Допитана у судовому засіданні як
свідок за її клопотанням позивачка
ОСОБА_4 пояснила суду, що ОСОБА_6 була
дружиною її брата. Після смерті брата
ІНФОРМАЦІЯ_2 її син зі своїми дітьми,
донька з зятем та вона сама приїжджали
1-2 рази на рік до ОСОБА_6 В 2005 році ОСОБА_6
зламала шийку стегна, вона сплатила 1000
доларів США за операцію, доглядала її
два місяці, також сплатила 1000 доларів
США за операцію на оці. Завжди
покращувала її побут, встановила
газову колонку, пральну машину,
телевізор тощо. В 2010 р. привезла їй 2000
доларів США на газовий котел. Також
ОСОБА_4 повідомила, що коли в 2011 р.
приїхала на місяць до ОСОБА_6, то
зрозуміла, що вона неадекватна, ОСОБА_6
її не впізнала. Влітку ОСОБА_6 всіх
впізнала. Агресивною ОСОБА_6 не була.

Відповідач та його представник позов
не визнали. Правову та сутнісну позицію
виклали в поданих запереченнях від
20.12.2012 р. за підписом представника
відповідача ОСОБА_3 Свою незгоду з
позовними вимогами мотивують тим, що
факт неусвідомлення ОСОБА_6 своїх дій
та неможливість ними керувати є
припущенням і ґрунтується тільки на
особистих сумнівах позивачки.

В судовому засіданні відповідач також
пояснила, що в листопаді 2011 р. після
від'їзду ОСОБА_4 доглядала ОСОБА_6
ОСОБА_6 була психічно нормальною. В
листопаді 2011 р. ОСОБА_4 і ОСОБА_6
посварились. На прохання ОСОБА_6 вона
запросила нотаріуса. Коли 24.02.2012 р.
прийшов нотаріус, то вона пішла, а
ввечері ОСОБА_6 сказала їй, що оформила
на неї заповіт. ОСОБА_6 також говорила,
що складала раніше заповіт на ОСОБА_4,
так як на цьому наполягав її чоловік
ОСОБА_20.

Третя особа - приватний нотаріус
Ясинуватського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 пояснив, що в лютому 2012
року до нього звернулась ОСОБА_2 на
прохання ОСОБА_6 Він виїхав до ОСОБА_6
додому, вона задавала йому питання по
заповіту, все про заповіт знала.
Повернувся в контору, склав заповіт і
повернувся до ОСОБА_6 Сумнівів щодо
психічного здоров'я та волевиявлення
не виникло, вона грамотно говорила,
розповіла, що працювала юристом.

Свідок ОСОБА_10 повідомила суду, що в
листопаді 2011 р. була у ОСОБА_6 ОСОБА_4 їй
говорила, що ОСОБА_6 її не впізнала,
виганяла з дому. Свідка ОСОБА_6
впізнала, сказала, що ОСОБА_4 не
виганяла. ОСОБА_6 сама користувалась
газовим котлом та плиткою. Була у
ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 на її день
народження. Про новий заповіт
дізналась від ОСОБА_4 в червні 2012 року.

Свідок ОСОБА_11 пояснила суду, що
товаришувала з ОСОБА_6 Останній раз
ОСОБА_6 приходила до неї в листопаді 2011
року, коли в неї вкрали ключі,
переночувала в неї. 31 травня їй
зателефонувала ОСОБА_12 і сказала, що
ОСОБА_6 померла. Про заповіт від 24.02.12 р.
нічого не знає.

Свідок ОСОБА_12 пояснила суду, що
товаришувала з ОСОБА_6, а потім
посварились, приблизно півтора роки не
спілкувались. Потім спілкувались
тільки по телефону. ОСОБА_6
телефонувала їй в березні, вітала з
днем народження. Вона привітала ОСОБА_6
з днем народження ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6
її завжди впізнавала, тільки перед
смертю не впізнала, так як нікого не
могла вже впізнати.

Свідок ОСОБА_13 повідомила суду,
щопрацює соціальним працівником
територіальному центрі, з 2009 року
обслуговувала ОСОБА_6 два рази на
тиждень. ОСОБА_6 була з дивацтвами як і
всі люди похилого віку. Казала даю 25, а
давала 20, ключі постійно шукала. В кінці
березня 2012 року викликала ОСОБА_6
лікаря, у неї паморочилось в голові.
Свідку ОСОБА_6 дзвонила з міського
телефону, іноді у неділю. В останні дні
почивала себе погано, трималась за
спину. Газовим котлом, колонкою ОСОБА_6
користувалась самостійно, готувала
сама, не рахуючи часу перед смертю.

Свідок ОСОБА_14 повідомила суду, що є
лікарем терапевтом, оглядала ОСОБА_6 та
призначала їй лікування в кінці квітня
2012 року. В психічному стані ОСОБА_6
сумнівів не було, пам'ять у неї була, на
питання відповідала правильно,
логічно. Констатувала смерть приблизно
о 16 годині. Точно не пам'ятає скільки
разів відвідувала ОСОБА_6, приблизно 15.
ОСОБА_6 завжди впізнавала її.

Свідок ОСОБА_15 пояснила суду, що вона
медична сестра лікарні, ходила до
ОСОБА_6 10 днів робити уколи. До квітня 2012
року ОСОБА_6 не знала. Коли прийшла
вперше, то ОСОБА_6 спитала хто вона,
свідок пояснила. Кожен раз ОСОБА_6
говорила: «Ой, Люда пришла» (мов. ориг.).
Завжди її впізнавала. Психічний стан
був нормальний, скарг на психічний стан
не було, завжди адекватно реагувала.
Приблизно на 13 день здоров'я ОСОБА_6
погіршилось. Вранці зробила ОСОБА_6
укол, а вже біля 15 години
зателефонувала ОСОБА_2 сказала, що
ОСОБА_6 померла.

Свідок ОСОБА_16 пояснила суду, що була
сусідкою ОСОБА_6, спілкувались між
собою, але не товаришували. ОСОБА_6
грамотна жінка, начитана, була
«вуличкомом». Восени 2011 року ОСОБА_6
горіхи збирала, завжди її впізнавала. В
2010-2011 р.р. ОСОБА_6 телефонувала та
попереджала, що не буде світла, води чи
повідомляла про чергування, називала
по імені. Взимку ОСОБА_6 не бачила.
ОСОБА_6 скаржилась на стегно, операцію
робила, а більше ні на що не скаржилась.

Свідок ОСОБА_17 повідомила суду, що знає
ОСОБА_6 років 45. ОСОБА_6 останній раз
бачила восени 2011 року. ОСОБА_6 завжди
відповідала на питання адекватно, була
нормальною, при здоровій пам'яті
сумнівів в її адекватності не було.

Свідок ОСОБА_18 повідомила суду, що живе
поруч 42 роки. В серпні 2011 року
посварились. Потім бачила ОСОБА_6 у
вікно, коли та ходила за продуктами.
Потім перестала бачити, бачила, що
ОСОБА_2 до ОСОБА_6 ходить. В квітні 2012
року ОСОБА_6 сиділа на порозі, не могла
піднятись, звала її по імені. Вона
позвала сусіда ОСОБА_3, який підняв її і
відвів у будинок. ОСОБА_6 усіх впізнала.
Не помічала за ОСОБА_6 відхилень в
психічному плані.

Ухвалою Ясинуватського міськрайонного
суду Донецької області від 10.04.2013 р. у
справі призначалася посмертна
психіатрична експертиза. Згідно
висновків, що містяться в акті
посмертної судово-психіатричної
експертизи № 230-а459-а від 24.05.2013 р.
«ОСОБА_6 в період укладення юридичного
правочину - підпису заповіту від 24.02.2012
р. виявляла стійкий хронічний
психічний розлад - судинну деменцію із
іншими симптомами, переважно маячний (в
редакції МКБ-10); за психічним станом у
вищезазначений період часу не могла
розуміти значення своїх дій та
керувати ними.

Крім того, відділенням
судово-психіатричної експертизи КЗ
"Дніпропетровська клінічна
психіатрична лікарня»
Дніпропетровської обласної ради
проведена повторна амбулаторна
(посмертна) судово-психіатрична
експертиза (акт № 5 від 29.01.2014 р.) на
ОСОБА_6, яка є особою у відношенні якої
вирішується питання про її психічний
стан на момент складення заповіту
24.02.2012 р. За висновками експертів ОСОБА_6
на момент складення та підписання
заповіту 24.02.2012 р. будь-яким психічним
розладом не страждала та за своїм
психічним станом у зазначений період
часу могла в повній мірі розуміти
значення своїх дій та керувати ними.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх
представників, дослідивши письмові
докази та допитавши свідків, встановив
наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6, що
підтверджено свідоцтвом про смерть
серія НОМЕР_1, виданим Відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану по м. Ясинувата Ясинуватського
міськрайонного управління юстиції у
Донецькій області (арк. справи 9 том 1).

Причиною смерті ОСОБА_6 є а/хронічне
серцеве-судинна недостатність,
атеросклеротичний кардіосклероз з
гіпертензією (том 1 арк. справи 36).

З пенсійної справи ОСОБА_6№ 110079, яка
оглянута в судовому засіданні,
встановлено, що остання перебувала на
пенсійному обліку з квітня 1980 року,
останне місце роботи та посада
юрисконсульта юридичної бази
Ясинуватського машинобудівельного
заводу. Зазначені відомості також
підтверджені відомостями трудової
книжки ОСОБА_6 (том 1 ар. справи 40-47).

ОСОБА_6 перебувала на обліку у
територіальному центрі соціального
обслуговування, як одинокий громадянин
з четвертою групою рухової активності,
про що свідчать відповідні договори
(арк. справи 49-53 том 1).

З копії особової справи ОСОБА_6 (том 1
арк. справи 103-133), заведеної в
територіальному центрі соціального
обслуговування (надання соціальних
послуг) м.Ясинувата Донецької області
вбачається, що ОСОБА_6 станом на 04.01.2011
року самостійно без допомоги
пересувалася по будинку та за його
межами, одягалася, прала, читала,
готувала їжу, харчувалася,
користувалася телефоном, з допомогою
користування громадським транспортом
та здійснення покупок та потребувала
соціальних послуг: вбирання, оплата
комунальних послуг, оформлення
субсидій, допомога на городі, згідно
останнього медичного висновку від
24.02.2011 року не потребувала направленю в
психоневрологічний інтернат, відмітка
дільничного лікаря-психіатра - на «Д»
обліку не перебуває.

В 2012 році ОСОБА_6 Отримувала періодичне
видання «Местное время», про що
свідчить абонемент на газету,
оформлений останньою 27 грудня 2012 року
на період з лютого 2012 року до липня 2012
року включно (арк. справи 55 том 1).

За повідомленням заступника
начальника центру поштового зв'язку № 9
УДППЗ «Укрпошта» вбачається, що
протягом січня 2010 року до травня 2012
року пенсію ОСОБА_6 отримувала особисто
за домашньою адресою (том 1 арк. справи
133а).

17.12.2002 року ОСОБА_6 склала заповіт, яким
заповіла все своє майно ОСОБА_4, а у
випадку її смерті ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (том
1 арк. справи 10).

24.02.2012 р. ОСОБА_6 склала заповіт, яким все
своє майно заповіла ОСОБА_2 (том 1 арк.
справи 16).

За довідкою лікаря-психіатра № 1999 від
11.12.2012 року ОСОБА_6 на обліку у
лікаря-психіатра не перебувала (арк.
справи 36 том 1).

За матеріалами перевірки по факту
смерті ОСОБА_6 здійсненої
Ясинуватським МВ ГУМВС України в
Донецькій області (том 1 арк. справи
134-144) в порушенні кримінальної справи
було відмовлено на підставі п.1 ст. 6 КПК
України (в ред..1960 р.)

Крім того, в порушенні кримінальної
справи по факту смерті ОСОБА_6 за заявою
ОСОБА_4 також відмовлено за п.2 ст. 6 КПК
України (в ред..1960 р.), про що свідчать
матеріали перевірки (том 1 арк. справи
200-208).

Позивач ОСОБА_4 звернулась до
Ясинуватської державної нотаріальної
контори з заявою про прийняття
спадщини від 24.06.2012 р. Листом від 25.06.2012
р. № 76902-14 ОСОБА_4 повідомлено про
направлення її заяви за
територіальністю до приватного
нотаріуса Ясинуватського міського
нотаріального округу ОСОБА_5, яким була
заведена спадкова справа.

Листом від 10.07.2012 р. позивач повідомлена
приватним нотаріусом Ясинуватського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
про те, що заповіт від імені
спадкодавця складений не на її користь,
вона не належить до кола спадкоємців,
які мають обов'язкову частку у
спадщині, тому її не враховано до кола
спадкоємців.

Згідно витягу зі Спадкового реєстру
(заповітиспадкові договори) за життя
ОСОБА_6 неодноразова складала заповіти.
Так, 17.12.2002 р державним нотаріусом
Ясинуватської державної нотаріальної
контори ОСОБА_19. посвідчено заповіт
серія ВАС № 350037, а 24.02.2012 р., приватним
нотаріусом Ясинуватського міського
нотаріального округу ОСОБА_5
посвідчений хронологічно останній
заповіт серія ВРР № 269715.

Дії ОСОБА_6 узгоджуються із приписами ч.
2, 3 ст. 1254 ЦК України, якими закріплено,
що заповідач має право у будь-який час
скласти новий заповіт.Заповіт, який
було складено пізніше, скасовує
попередній заповіт повністю або у тій
частині, в якій він йому суперечить.
Кожний новий заповіт скасовує
попередній і не відновлює заповіту,
який заповідач склав перед ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1233 ЦК України
заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті.

Стаття 1247 ЦК України встановлює
загальні вимоги до форми заповіту,
зокрема:

- заповіт складається у письмовій
формі, із зазначенням місця та часу
його складення;

- заповіт має бути особисто підписаний
заповідачем.

Зазначеним вимогам оскаржуваний
заповіт від 24.02.2012 р. відповідає.

Відповідно до ч. 1 ст. 1234 ЦК України
право на заповіт має фізична особа з
повною цивільною дієздатністю.

Судом встановлено, що станом на час
складання заповіту від 24.02.2012 р. ОСОБА_6
не визнана недієздатною.

За приписами ч. 1 ст. 225 ЦК України
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 ЦПК
України висновок експерта для суду не є
обов'язковим і оцінюється судом за
правилами, встановленими статтею 212
цього Кодексу.

Суд не приймає як належний та
допустимий доказ того, що ОСОБА_6 в
період підписання заповіту від 24.02.2012 р.
не могла у повній мірі розуміти
значення своїх дій та можливість
керувати ними Акт посмертної
судово-психіатричної експертизи №
230-а/459-а (далі - Акт). При цьому суд
виходить з наступного.

Питання проведення
судово-психіатричної експертизи
врегульовані Порядком проведення
судово-психіатричної експертизи, затв.
наказом Міністерства охорони здоров'я
України 08.10.2001 № 397 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 1 Порядку
судово-психіатрична експертиза (надалі
- експертиза) призначається органами
досудового слідства та суду і
проводиться за їх відповідним рішенням
з метою відповіді на питання, що
виникають під час провадження
адміністративних, кримінальних та
цивільних справ з приводу психічного
стану особи.

Ухвалою Ясинуватського міськрайонного
суду Донецької області від 10.04.2013 р. по
даній справі призначена посмертна
психіатрична експертиза. На вирішення
експерта поставлені наступні питання:

1) Який психічний стан був у ОСОБА_6
станом на 24.02.2012 р.?

2) Чи мали місце, станом на 24.02.2012 р.,
такі обставини, що свідчили б про
тимчасову наявність у ОСОБА_6 такого
стану, який призводить до дефектів у
формуванні внутрішньої волі та її
справжнього волевиявлення?

3) Чи можливо, станом на 24.02.2012 р.,
встановити факт наявності у ОСОБА_6
психічних розладів, які позбавляли її
можливості повною мірою розуміти
значення своїх дій та можливість
керувати ними?

4) Чи могла ОСОБА_6 в момент
складання заповіту - 24.02.2012 р.
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними?

Пунктом 33 Порядку передбачено, що
досліджувальна частина акта
експертизи містить:

- факти, які отримані при дослідженні
поданих на експертизу об'єктів, що
стосуються психічного стану особи, у
різні періоди часу та їх пояснення;

- дані клінічного дослідження особи,
виявлені під час проведення експертизи
(психічний, соматичний, неврологічний
стани тощо).

В досліджувальній частині оцінюваного
судом Акту зазначені вихідні медичні
дані.

Зокрема, з двох амбулаторних карт та
листа уточнених діагнозів відомо, що
протягом життя ОСОБА_6, крім інших,
зверталась з приводу наступних хвороб:

1) Ішемічна хвороба серця, гіпертонічна
хвороба другої стадії (1987, 1998);

2) Церебральний атеросклероз (з 1998);

3) Дисциркуляторна енцефалопатія
другої стадії з правосторонньою
пірамідною недостатністю і
вестибулопатією, як наслідок
гіпертонічної хвороби другої стадії
(2004);

4) ІХС, атеросклеротичний
кардіосклероз, систолічна аритмія,
гіпертонічна хвороба другого ступеня
(2006);

5) ІХС, атеросклеротичний
кардіосклероз, систолічна аритмія,
гіпертонічна хвороба другого ступеня
(2007);

6) ІХС, атеросклеротичний
кардіосклероз, екстрасистолічна
аритмія, гіпертонічна хвороба другого
ступеня, церебральний атерослероз
другого ступеня (2008);

7) ІХС, атеросклеротичний
кардіосклероз, екстрасистолічна
аритмія, гіпертонічна хвороба другого
ступеня, церебральний атеросклероз
другого ступеня, хронічна судинна
мозкова недостатність третьої стадії
(2009);

8) ІХС, атеросклеротичний
кардіосклероз, екстрасистолічна
аритмія, гіпертонічна хвороба другого
ступеня, церебральний атеросклероз
другого ступеня, хронічна судинна
мозкова недостатність третьої стадії
(2010).

В період з 2006 по 2012 р.р. неодноразово
оглядалась лікарями-спеціалістами
Ясинуватської ЦРЛ у зв'язку з скаргами
на загальну слабкість, головні болі,
шум у вухах, шаткість при ходьбі,
поганий сон, зниження пам'яті.

Згідно амбулаторної карти за
період спостереження з 2006 по 2012 р.р.
ОСОБА_6 оглядалась:

1) лікарем-терапевтом Ясинуватської ЦРЛ
22.07.2011 р. (скарги на слабкість,
набряклість ніг);

2) сімейним лікарем Ясинуватської ЦРЛ
24.02.2012 р. ІХС, атеросклеротичний
кардіосклероз другого ступеня,
гіпертонічна хвороба другого ступеня,
залізодефіцитна анемія середнього
ступеня тяжкості.

Згідно медичної карти № 2817/407 з
неврологічного відділення
Ясинуватської ЦРЛ ОСОБА_6 знаходилась
на стаціонарному лікуванні з 13.06 по 22.06
2007 р. з діагнозом ЧМТ, струс головного
мозку.

В подальшому, а саме у мотивувальній
частині, описаний соматичний стан
системно не пов'язується із остаточним
висновком про наявність судинної
деменції з іншими симптомами,
переважно маячними.

Згідно п. 34 Порядку мотивувальна
частина акта експертизи містить
обґрунтоване пояснення даних про
психічний стан особи та фактів, які
встановлені і виявлені при дослідженні
об'єктів експертизи.

Приходячи до висновку, що ОСОБА_6 в
період укладення юридичного правочину
- підпису заповіту від 24.02.2012 р. виявляла
стійкий хронічний психічний розлад -
судинну деменцію із іншими симптомами,
переважно маячний (в редакції МКБ-10); за
психічним станом у вищезазначений
період часу не могла розуміти значення
своїх дій та керувати ними, експерти
зазначають, що про це свідчить медична
документація та анамнез даних про
виникнення стійкого хронічного
психічного розладу в літньому віці,
безперервності та стійкості його
течії, появи в 2011 р. на тлі органічної
поразки судин головного мозку
(церебральний атеросклероз, хронічна
судинна мозкова недостатність,
дисциркуляторна енцефалопатія,
артеріальна гіпертензія), емоційної
неадекватності, тривожно-фобических
розладів, маячного сприйняття і
інтерпретації що оточує, порушення
критичної оцінки свого психічного
стану та поведінки, неадекватної
поведінки, соціальної дезадаптації.

Поруч з цим не наводиться жодних
фактичних даних, які б підтверджували
емоційну неадекватність,
тревожно-фобічних розладів, маячного
сприяття та інтерпретації оточуючого,
порушення критичної оцінки свого
психічного стану і поведінки,
неадекватної поведінки, соціальної
дезадаптації.

Згідно підпункту 6.10 Інструкції про
призначення та проведення судових
експертиз та експертних досліджень,
затв. Наказом Міністерства юстиції
України 08.01.1998 № 53/5 (зі змін. та допов.)
під час проведення психологічної
експертизи досліджуються автентичні
показання, тобто такі, які не залежать
від будь-якого стороннього впливу або
примусу.

Так, в обґрунтування поставленого
діагнозу, як допоміжні джерела
покладені показання свідків ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_18

Водночас взагалі не взято до уваги
показання свідків ОСОБА_14, ОСОБА_15,
ОСОБА_16, ОСОБА_17, які на думку експертів
носять суб'єктивний характер та
протирічать наданій медичній
документації.

З такою позицією експертів погодитись
не можна з наступних причин. Показання
усіх свідків в деякій мірі носять
суперечливий характер. Разом з тим їх
оцінка з точки зору
правдивості-неправдивості,
достовірності, переконливості
виходить за межі компетенції
експертів. Усі вони дані під присягою, а
тому повинні оцінюватись системно.
Однак в Акті певними показанням
надається більше значення без належних
на те підстав і пояснень.

Так, суд вважає суттєвими наступні
показання, які експертами не враховані.

ОСОБА_14 - лікар терапевт, що є особою
більш компетентною у медичних питаннях
ніж інші свідки. В кінці квітня 2012 рок,
тобто вже після складання
оскаржуваного заповіту даний свідок
оглядала ОСОБА_6, призначала лікування,
кожен день або через день відвідувала
її. ОСОБА_6 свідка ОСОБА_14 при зустрічі
впізнала, говорила з нею, на всі питання
відповідала правильно.

ОСОБА_15 - медична сестра, яка 15 останніх
днів життя ОСОБА_6 робила їй уколи.
Протягом цих днів ОСОБА_6 її впізнавала.
Свідок характеризує ОСОБА_6 як грамотну
жінку.

ОСОБА_16 - останній раз бачила ОСОБА_6 в
жовтні 2011 р. Спілкувались між собою
часто, коли зустрічались на вулиці.
ОСОБА_6 на думку свідка завжди була у
здоровому глузді, завжди її пізнавала,
була товариською, телефонувала їй до
жовтня 2011 р.

ОСОБА_17 - є сусідкою ОСОБА_6 ОСОБА_6
телефонувала їй, завжди її пізнавала,
завжди була у здоровому глузді.

Водночас суд відзначає, що показання
свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_18 теж прямо не
підтверджують симптоматики, яка
притаманна судинній деменції.

Також жодним чином не усунуті
суперечності пов'язані з особливостями
динаміки встановленого психічного
захворювання, що було встановлено в
Акті і яке на думку експертів виникло у
2011 році.

В матеріалах справи відсутні
показання, що відображають хворобливий
психічний стан ОСОБА_6 безпосередньо в
період, коли здійснено юридично
значимі та, відповідно, оскаржувані
дії. Суперечливими є показання, що
відображають психічний стан під
експертної особи і в інші періоди часу.

Враховуючи, що предметом посмертної
судово-психіатричної експертизи у
цивільному процесі є визначення
психічного стану особи стосовно
вчинених нею юридично значущих дій на
момент їх вчинення, то аргументи щодо
психологічного критерію викладені в
Акті в більш ранній період, системно не
пов'язуються експертом з часом
вчинення оскаржуваного заповіту, а
тому судом не приймаються.

Згідно п. 35 Порядку висновок експертизи
повинен бути обґрунтованим і містити
відповіді на поставлені перед ним
питання у межах його компетенції, мати
конкретний характер. У разі виявлення
експертом важливих фактів, з приводу
яких йому не були поставлені запитання,
він дає відповідь з власної ініціативи.
Відповіді не можуть мати форму
рекомендацій або вказівок слідству чи
суду.

Відповідь в Акті № 230-а459-а носить
загальний характер і не містить
конкретизації як того вимагали
питання, що містяться в ухвалі
Ясинуватського міськрайонного суду
Донецької області від 10.04.2013 р.

Показання свідків у мотивувальній
частині акта не оцінюються на предмет
їх просторово-часової визначеності; на
предмет їх внутрішньої цілісності,
однозначності, відсутність протиріч в
окремих складових цих показань; на
предмет узгодженості показань різних
свідків щодо одних і тих же обставин; на
предмет їх відповідності іншими
відомостями про психічний стан
підекспертного, наявними у поданих на
експертизу матеріалах, в першу чергу
даними медичної документації на той
період часу, який ці свідчення
охоплюють; на предмет їх відповідності
науковим уявленням про клінічні прояви
психічних, соматопсихічних розладів,
діагностованих у підекспертного .

За своїм змістом мотивуюча частина
повинна бути доведенням висновків
експерта. Враховуючи, що до події
укладання заповіту де-факто відсутні
медичні дані про наявність у ОСОБА_6
порушень психіки, то суд приймає
презумпцію психічного здоров'я.

Таким чином, суд не приймає як належний
та допустимий доказ того, що ОСОБА_6 в
період підписання заповіту від 24.02.2012 р.
не могла у повній мірі розуміти
значення своїх дій та можливість
керувати ними Акт посмертної
судово-психіатричної експертизи №
230-а/459-а в вищенаведених причин.

Суд приймає як належний та допустимий
доказ акт повторної посмертної
судово-психіатричної експертизи № 5
від 29.01.2014 р., яким встановлено, що
ОСОБА_6 на момент складення та
підписання заповіту 24.02.2012 р. будь-яким
психічним розладом не страждала та за
своїм психічним станом у зазначений
період часу могла в повній мірі
розуміти значення своїх дій та
керувати ними.

Остаточний висновок, що міститься в
даному акті логічно витікає зі змісту
досліджених вихідних даних, а також
мотивується експертами наявністю
даних, що свідчать про її правильну
орієнтировку в навколишньому та
особах, певну послідовність та
цілеспрямованість дій, відсутність в
її поведінці і висловлюваннях в той
період часу ознак марення, галюцинацій,
розладів свідомості.

Судом відмовлено представникові
позивача у виклику в судове засідання
для роз'яснення доповідача при
проведенні експертизи № 5 від 29.01.2014 р.,
оскільки останньою не надано належного
обґрунтування того, що саме повинний
роз'яснити в судовому засіданні
лікар-психіатр, тобто які саме висновки
є не зрозумілими чи протирічать один
одному. Суд розцінює дане клопотання,
заявлене після відмови у призначенні
комплексної посмертної
судово-психіатричної експертизи, як
спосіб затягнути розгляд справи, який
здійснюється понад встановлені
законом строки.

Доводи представника позивача про те, що
деякі показання свідка ОСОБА_11 були
викладені як показання свідка ОСОБА_12
до уваги не приймаються, оскільки вони
не є суттєвими, не спростовують
остаточного висновку Акту № 5 від 29.01.2014
р., а є суто технічним недоліком. При
цьому, суд також враховує, що
експертами оцінювалась саме сутнісна
частина цих показань, яка відповідає
дійсним показанням. Інші зауваження
представника відповідача щодо Акту № 5
від 29.01.2014 р. також є несуттєвими, суто
технічними та не спростовують
остаточного висновку.

Висновок суду про те, що ОСОБА_6 станом
на 24.02.2012 р. у повній мірі розуміла
значення своїх дій, могла ними
керувати, зроблений виходячи з
системного аналізу показань свідків
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17,
ОСОБА_18 та допитаної як свідка
позивачки ОСОБА_4 Так, судом враховано
наступне:

- ОСОБА_14 - лікар терапевт, що є особою
більш компетентною у медичних питаннях
ніж інші свідки. В кінці квітня 2012 рок,
тобто вже після складання
оскаржуваного заповіту даний свідок
оглядала ОСОБА_6, призначала лікування,
кожен день або через день відвідувала
її. ОСОБА_6 свідка ОСОБА_14 при зустрічі
впізнала, говорила з нею, на всі питання
відповідала правильно.

- ОСОБА_15 - медична сестра, яка 15
останніх днів життя ОСОБА_6 робила їй
уколи. Протягом цих днів ОСОБА_6 її
впізнавала. Свідок характеризує ОСОБА_6
як грамотну жінку.

- ОСОБА_16 - останній раз бачила ОСОБА_6 в
жовтні 2011 р. Спілкувались між собою
часто, коли зустрічались на вулиці.
ОСОБА_6 на думку свідка завжди була у
здоровому глузді, завжди її пізнавала,
була товариською, телефонувала їй до
жовтня 2011 р.

- ОСОБА_17 - є сусідкою ОСОБА_6 ОСОБА_6
телефонувала їй, завжди її пізнавала,
завжди була у здоровому глузді.

Водночас суд відзначає, що показання
свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_18 не свідчать про те, що
ОСОБА_6 станом на 24.02.2012 р. у повній мірі
не розуміла значення своїх дій, не
могла ними керувати.

Інших доказів, які б свідчили, що під
час укладання спірного заповіту ОСОБА_6
перебувала у стані, що не дозволяв їй
усвідомлювати значення своїх дій та
ними керувати у справі немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, та в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Таким чином, суд приходить до висновку
про необґрунтованість позовних вимог,
внаслідок чого позов задоволенню не
підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 11, 60, 88, 214-215, 226 ЦПК України,-

В
И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
третя особа - приватний нотаріус
Ясинуватського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, про визнання заповіту
недійсним відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Донецької області через Ясинуватський
міськрайонний суд Донецької області
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набуває законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя: О. В. Ус