РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2013 року
м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у
складі:

головуючого -
судді Гуденко О.А.

при секретарі -
Гусак М.І.,

за участі позивача, представника
відповідача Зачковського П.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного
акціонерного товариства «Страхове
товариство «Гарантія» , ОСОБА_3 про
стягнення матеріальних збитків та пені
за прострочення виплати страхового
відшкодування, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2013 року позивач звернувся до
суду із вказаним позовом, в якому
просив стягнути на його користь суму
страхового відшкодування 12 333 грн. в
якості матеріальних збитків, у виплаті
якої було неправомірно відмовлено
відповідачем, 2098,30 грн. пені за
прострочення виплати страхового
відшкодування, 700 грн. витрат на
проведення експертних досліджень.

Позивач в судовому засіданні вимоги
позову підтримав, просив про
задоволення позову в повному обсязі. В
обґрунтування позовних вимог зазначив,
що відповідач безпідставно відмовив у
виплаті страхового відшкодування,
посилаючись на те, що він несвоєчасно
звернувся з заявою . Проте всі
документи, передбачені Договором
страхування, він надав в повному
обсязі Запізне звернення обумовлено
тим, що винуватець ДТП ОСОБА_3
повідомив йому про відсутність у нього
Полісу страхування, в зв'язку з чим
позивач вимушений був спочатку
звертатися до Моторно-транспортного
бюро.

Представник відповідача в судових
засіданнях заперечував проти позову
посилаючись на те, що згідно умов
укладеного з ОСОБА_3 договору страхова
компанія відмовляє у виплаті
страхового відшкодування у разі, якщо
страхувальник порушив умови договору
страхування. Так, ОСОБА_2 своєчасно не
повідомив страхову компанію профакт
настання дорожньо-транспортної
пригоди, а також не забезпечив
можливість своєчасного огляду
пошкодженого транспортного засобу
призначеним страховиком аварійним
комісаром або експертом з метою
визначення розміру збитків.

Ухвалою суду за згодою позивача в
якості співвідповідача до участі в
справі залучений ОСОБА_3, як водій
транспортного засобу, під час
керування яким сталася ДТП, внаслідок
якої позивачу завдано матеріальних
збитків. В судове засідання відповідач
не зявився, неодноразово повідомлявся
судом належним чином, причини неявки
суду не повідомив.

Вислухавши пояснення представників
сторін, вивчивши матеріали справи,
судом встановлені наступні факти та
відповідні ним правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи,
постановою Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 22.09.2011 р. ОСОБА_3 визнано
винним у вчиненні правопорушення за ст.
124 КпАП України , а саме порушення
правил дорожнього руху, що спричинило
пошкодження транспортних засобів. 10
серпня 2011 року ОСОБА_3 на автодорозі Р-06
в м. Вознесенськ , вїзджаючи з
другорядної дороги на автомобілі
«Фольксваген Бора», дн НОМЕР_1, не надав
перевагу в русі транспортному засобу
«Шевроле», дн НОМЕР_2, що рухався по
головній дорозі, та допустив з ним
зіткнення, в результаті чого тз
«Шевроле» отримав механічні
пошкодження.

Згідно Звіту № 08408-11 від 25.08.2011 р. про
незалежне експертне дослідження
вартості матеріального збитку з,
заподіяного власникові колісного
транспортного засобу, вартість
матеріального збитку «Шевроле
Лачетті» , рн НОМЕР_2, завданого
власникові автомобіля в результаті
його пошкодження при ДТП з урахуванням
ПДВ, але без визначення втрати товарної
вартості та фізичного зносу, складає 12
333, 66 грн. Згідно Акту прийома-передачі
виконаних робіт, Квитанції до
прибуткового касового ордера №039 від
25.08.2011р., ОСОБА_2 сплатив за проведення
експертного дослідження 700 грн. (а.с.
23-24).

Протоколом огляду транспортного
засобу, що належить позивачеві, від
19.08.2011 р, проведеного
експертом-автотоварознавцем (а.с. 14), а
також протоколом огляду транспортних
засобів , проведеного працівниками
ВДАІ УМВС в Миколаївській області (а.с.
38, 40) підтверджується обсяг механічних
ушкоджень автомобіля «Шевроле
Лачетті».

09 серпня 2011 року між ОСОБА_3 та ПрАТ СТ
«Гарантія» було укладено Договір
(Поліс № АА 6071850) обовязкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів , відповідно до
якого страхувальником ,
циільно-правова відповідальність
якого застрахована за цим полісом, є
ОСОБА_3 , забезпеченим транспортним
засобом є автомобіль «Фольксваген
Бора», дн НОМЕР_1. Страхова сума за
шкоду одному потерпілому встановлена у
максимальному розмірі 50 000 грн.,
безумовна франшиза 1 000 грн., строк дії
договору з 00.00 год. 10 серпня 211 року до 09
серпня 2012 року.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін
відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

З письмової відмови відповідача у
виплаті страхового відшкодування
ОСОБА_2 від 26 січня 2012 року вбачається,
що 28 жовтня 2011 р. до СТ «Гарантія»
надійшла письмова заява позивача про
випадок ДТП, що має ознаки страхового,
який стався 10 серпня 2011 року за участі
запбезпеченого ТЗ марки Фольксваген
Бора, дн НОМЕР_1 під керуванням та з
вини застрахованої особи ОСОБА_3 На
підставі п. 37.1.3 ЗУ «По обовязкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземнихз
транспортних засобів» ОСОБА_2
відмовлено у виплаті страхового
відшкодування , оскільки невиконання
потерпілим своїх обовязків, визначених
Законом (п.33.2 - несвоєчасне
повідомлення та не забезпечення
можливості огляду старховим комісаром
пошкодженого автомобіля) призвело до
неможливості страховика встановити
факт ДТП, причини та обставини її
настання або розмір заподіяної шкоди.

З матеріалів справи вбчається, що
ОСОБА_2 12 серпня 2011 року помилково
звернувся з заявою про здійснення
страхового відшкодуваня до НАСК
«Оранта», в якій застрахована
цивільна-провова відповідальність
самого позивача (а.с. 22).

Після цього, він 06 жовтня 2013 року
звернувся до Моторного (транспортного)
страхового бюро України з
повідомленням про ДТП з заначенням, що
винуватець ДТП не є застрахованою
особою.

18 жовтня 2011 року ОСОБА_2 було
повідомлено про те, що транспортний
засіб Фольксваген Бора, дн НОМЕР_1 був
забезпечений полісом страхування
цивільно-правової відповідальності №
АА6071850, складений ПрАТ «СТ «Гарантія».
ОСОБА_2 повернуто надані документи та
запропоновано звернутися до
зазначеної страхової компанії щодо
відшкодування заподіяної шкоди.

Як пояснив в судовому заіданні позивач,
і таке побічно підтверджується
матеріалами справи, він помилково ,
через юридичну необізнаність
звернувся у встановлений триденний
термін до своєї страхової компанії
«Оранта», а не в страхову компанію
винуватця ДТП. До того ж ОСОБА_3 йому
сказав, що у нього відсутній поліс
обовязкового страхування
відповідальності, внаслідок чого він
звернувся до МТСБУ. І тільки, отримавши
лист від останнього, ОСОБА_2 достовірно
дізнався про компанію - страховика та
номер Полісу ОСОБА_3 і негайно
звернувся до СТ «Гарантія».

З матеріалів страхової справи
вбачається, що до Заяви-повідомлення
ОСОБА_2 були додані документи, що
посвідчують особу, копія Свідоцтва про
реєстрацію ТЗ, посвідчення водія, копію
Постанови про про притягнення
ОСОБА_3,до адміністративної
відповідальності, Протокол огляду
місця події, Довідка ВДАІ про ДТП, копії
Полісів страхування, Медичний висновок
про відсутність стану спяніння, Звіт
автотоварознавчого дослідження з
визначення вартості матеріальної
шкоди від 25.08.2011 р. .

Стосовно підстав відмови у сплаті
страхового відшкодування через
несвоєчасне повідомлення про
страховий випадок та не надання
автомобілю для огляду аварійним
комісаром Страховика позивачем, суд
доходить наступного.

Так, закон пов'язує обов'язок
страховика здійснити страхове
відшкодування саме з страховим
випадком, а не з наданням певних
доказів страхувальником.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 991 ЦК страховик
має право відмовитися від здійснення
страхової виплати у разі несвоєчасного
повідомлення страхувальником без
поважних на те причин про настання
страхового випадку.

У системному зв'язку з п. 5 ч. 1 ст. 989 ЦК,
яким на страхувальника покладено
обов'язок повідомити страховика про
настання страхового випадку у строк,
встановлений договором, правове
значення має повідомлення страховика
про настання страхового випадку у
строк, який дає страховику можливість
дослідити обставини справи та дійти
висновку про визнання його страховим
випадком чи відмову в цьому. Сам факт
порушення страхувальником визначеного
договором страхування строку подання
документів, що стосуються страхового
випадку, за наявності факту
своєчасного повідомлення страховика
про настання страхового випадку не
може бути підставою для відмови від
здійснення страхової виплати.

У ст. 979 ЦК, ст. 16 Закону № 85/96-ВР
роз'яснено, що за договором страхування
страховик зобов'язується у разі
настання страхового випадку виплатити
страхувальникові або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Тобто, виходячи зі змісту цих норм,
можна зробити висновок, що коли виникає
страховий випадок, страховик
зобов'язаний виплатити страхове
відшкодування, а інші умови договору є
підставою для відмови лише в тому разі,
якщо таке порушення положень договору
страхувальником перешкодило
страховику переконатися, що ця подія є
страховим випадком, і має оцінюватись
окремо у кожному випадку.

Зокрема, несвоєчасне повідомлення
страховика про настання страхового
випадку саме по собі не може бути
підставою для відмови від страхового
відшкодування, а лише в тому випадку,
коли воно позбавляє страховика
можливості дізнатися, чи є ця подія
страховим випадком, тобто якщо буде
доведено, що відсутність у страховика
відомостей про це могло вплинути на
його обов'язок виплатити страхове
відшкодування.

Відповідно до ст. 22 ч. 1 ЗУ «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», у разі
настання страхового випадку страховик
у межах страхових сум, зазначених у
страховому полісі, відшкодовує у
встановленому цим Законом порядку
оцінену шкоду, заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

За правилами ст. 29 цього Закону, у
зв'язку з пошкодженням транспортного
засобу відшкодовуються витрати,
пов'язані з відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати з евакуацією
транспортного засобу з місця
дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, чи до місця здійснення ремонту
на території України.

Як-то передбачено ст. 33 Закону, у разі
настання дорожньо-транспортної
пригоди, яка може бути підставою для
здійснення страхового
відшкодування , водій транспортного
засобу, причетний до такої пригоди,
зобов'язаний, в тому числі, .
поінформувати інших осіб, причетних до
цієї пригоди, про себе, своє місце
проживання, назву та
місцезнаходження страховика та надати
відомості про відповідні страхові
поліси; . невідкладно, але не пізніше
трьох робочих днів з дня настання
дорожньо-транспортної пригоди,
письмово надати страховику, з яким
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності (у випадках,
передбачених статтею 41 цього
Закону, - МТСБУ), повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду
встановленого МТСБУ зразка, а також
відомості про місцезнаходження свого
транспортного засобу та пошкодженого
майна, контактний телефон та свою
адресу. Якщо водій транспортного
засобу з поважних причин не мав
змоги виконати зазначений обов'язок,
він має підтвердити це документально.

Водії та власники транспортних
засобів, причетних до
дорожньо-транспортної пригоди,
власники пошкодженого майна
зобов'язані зберігати пошкоджене
майно (транспортні засоби) у такому
стані, в якому воно знаходилося після
дорожньо-транспортної пригоди, до тих
пір, поки його не огляне призначений
страховиком (у випадках, передбачених
статтею 41 цього Закону, - МТСБУ)
представник (працівник, аварійний
комісар або експерт), а також
забезпечити йому можливість провести
огляд пошкодженого майна
(транспортних засобів).

Особи, зазначені в цьому пункті,
звільняються від обов'язку збереження
пошкодженого майна (транспортних
засобів) у такому стані, в якому воно
знаходилося після
дорожньо-транспортної пригоди, у разі
якщо не з їхньої вини протягом десяти
робочих днів після одержання
страховиком (у випадках, передбачених
статтею 41 цього Закону, - МТСБУ)
повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду його
уповноважений представник не
прибув до місцезнаходження такого
пошкодженого майна.

Статтею 34 Закону встановлено, що
страховик зобов'язаний протягом двох
робочих днів з дня отримання
повідомлення про настання події, що
містить ознаки страхового випадку,
розпочати її розслідування, у тому
числі здійснити запити щодо
отримання відомостей, необхідних для
своєчасного здійснення страхового
відшкодування.

Протягом 10 робочих днів з дня
отримання повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду
страховик (у випадках, передбачених
статтею 41 цього Закону, - МТСБУ)
зобов'язаний направити свого
представника (працівника, аварійного
комісара або експерта) на місце
настання страхового випадку та/або
до місцезнаходження пошкодженого
майна для визначення причин настання
страхового випадку та розміру збитків.

Якщо представник страховика (у
випадках, передбачених статтею 41 цього
Закону, - МТСБУ) не з'явився у
визначений строк, потерпілий має право
самостійно обрати аварійного
комісара або експерта для визначення
розміру шкоди. У такому разі страховик
(у випадках, передбачених статтею 41
цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний
відшкодувати потерпілому витрати на
проведення експертизи (дослідження).

Відповідно до ст. 37 цього Закону,
підставою для відмови у здійсненні
страхового відшкодування
(регламентної виплати) є, в тому числі
(п. 37.1.3) невиконання потерпілим або
іншою особою, яка має право на
отримання відшкодування, своїх
обов'язків, визначених цим Законом,
якщо це призвело до неможливості
страховика (МТСБУ) встановити факт
дорожньо-транспортної пригоди,
причини та обставини її настання або
розмір заподіяної шкоди.

Так, позивач, звернувшись до НАСК
«Оранта» 12 серпня 2011 року, відповідь
про відсутність правових підстав для
виплати страхового відшкодування
отримав лише 13 жовтня 2011 року, отже за
правилами ч. 3 ст. 34 Закону, не
дочекавшись протягом десяти днів
уповноваженої особи страховика для
огляду пошкодженого транспортного
засобу , а також через обєктивну
неможливість тримати автомобіль в
пошкодженому стані такий тривалий час,
25 серпня 2011 року звернувся до
ліцензованого експерта-оцінювача для
визначення розміру матеріальної шкоди,
після чого за власний рахунок
відремонтував свій автомобіль.

Звернувшись з заявою до належного
страховика- відповідача у справі СТ
«Гарантія» - ОСОБА_2, хоча і з тривалим
порушенням триденнного строку через
юридичну необізнаність, але виконав
умови договору і надав страховику
перелік усіх необхідних доккументів,
які даавали підставу визначити ДТП,
внаслідок якої його автомобіль було
пошкоджено, як страховий випадок, а
також документи, які надавали
можливість визначити розмір шкоди.

Враховуючи, що така обставина, як
несвоєчасне повідомлення ОСОБА_2
відповідача про настання ДТП не
потягло за собою неможливість
встановлення обставин страхового
випадку, які були підтверджені усіма
необхідними документами, в тому числі і
визначений розмір шкоди, суд згідно з
п. 3 ст. 988 ЦК та ст. 37 Закону , суд
приходить до висновку про
неправомірність відмови страхової
компанії у виплаті страхового
відшкодування ОСОБА_2

На підставі ч.2 ст.1187 ЦК України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання
зберігання, або утримання якого
створює підвищену небезпеку. Ст. 1194
цього кодексу передбачено, що особа,
яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою.

Згідно Квитанції до прибуткового
касового ордера № 123 від 02.09.2011 р.,
ОСОБА_2 сплатив 5 000 грн. за ремонт
автомобіля Шевроле Лачетті, дн НОМЕР_2
ПП ОСОБА_6 Згідно видаткової накладної
№ РН - 0001580 від 25.08.2011 р. та копії
фіскального чеку ОСОБА_2 сплатив 5 870
грн. 02 коп. вартості
запчастин(матеріалів) для ремонту
автомобіля марки «Шевроле Лачетті».

Як вбачається з Акту виконаних робіт
від 02.09.2011 р. (а.с. 55) , видаткової
накладної та протоколу огляду
автомобіля позивача , проведеного ВДАІ
одразу після скоєння ДТП, обсяг
виконаних ремонтних робіт та склад
запчастин відповідає фактичним
ушкодженням транспортного засобу ,
отриманим внаслідок ДТП, а доказів
іншого віповідачі суду не надавали і
про таке не зазначали.

Ст. 9 ЗУ «Про страхування» встановлено,
що страхове відшкодування не може
перевищувати розміру прямого збитку,
якого зазнав страхувальник.

При розрахунку страхового
відшкодування, суд виходить з правил,
встановлених розділом 2 Договору і з
урахуванням безумовної франшизи, сума ,
обчислена виходячи з реальної суми
збитків- витрат на проведення
відновлювального ремонту пошкодженого
транспортного засобу , становить 9 870, 02
грн. ( ( 5000 =5870,020 - 1000).

Відповідно до ст.. 992 ЦК України, у разі
несплати страховиком страхувальникові
або іншій особі страхової виплати
страховик зобов'язаний сплатити
неустойку в розмірі, встановленому
договором або законом. Згідно п. 36.5 ст.36
Закону, за кожен день протстрочення
виплати страхового відшкодування з
вини страховика, сплачується пеня
зрозрахунку подвійної облікової
ставки НБУ.

Проте, оскільки відмові у виплаті
страхового відшкодування сприяло
також і поведінка самого позивача, суд,
виходячи також і з загальних принципів
цивільно-правової відповідальності за
невиконання зобовязання, вважає за
можливе відмовити ОСОБА_2 у задоволенні
позовних вимог про стягнення з СТ
«Гарантія» 2098,30 грн. пені за
прострочення виплати страхового
відшкодування. Також слід відмовити у
задоволенні позовних вимог про
відшкодування 700 грн. в якості витрат на
проведення експертних досліджень,
оскільки такі витрати виникли не з
вини страховика.

За такого, витрати на проведення
експертного дослідження, а також суму
франшизи у розмірі 1 000 грн. в якості
матеріальнихзбитків, завданих
внаслідок ДТП, - слід стягнути з винної
особи ОСОБА_3

На підставі викладеного, у
відповідності до ст.ст. 988, 990, 991, 997, 999,
1187, 1194 ЦК, ст.ст.22, 28. 29 Закону України
«Про обовязкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземного транспорту»,
позовні вимоги є обґрунтованими та
підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 81, 88 ЦПК України з
відповідача СТ «Гарантія» на користь
позивача підлягають стягненню судові
витрати пропорційно до задоволених
позовних вимог в розмірі 200 грн. , а з
відповідача ОСОБА_3 - 229 грн. 40 коп.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України
, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до Приватного
акціонерного товариства «Страхове
товариство «Гарантія» , ОСОБА_3 про
стягнення матеріальних збитків та пені
за прострочення виплати страхового
відшкодування - задовольнити
частково.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Страхове товариство
«Гарантія» на користь ОСОБА_2 суму
страхового відшкодування за Полісом
№ АА 6071850 від 09 серпня 2011 року в
розмірі 9870 грн. (девять тисяч вісімсот
сімдесят ) 02 коп. та 200 грн. судового
збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
1000 грн. майнової шкоди, 700 грн. витрат на
проведення експертного дослідження, 29
грн. 40 коп. судового збору.

У задоволенні позовних вимог про
стягнення неустойки - відмовити.

Рішення може бути оскаржене через суд
першої інстанції до апеляційного суду
Миколаївської області протягом десяти
днів з дня проголошення рішення.

Суддя
О.А. Гуденко