АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/3942/2013 р. Головуючий в І інстанції : Черниш О.Л. Категорія 27 Доповідач: Борко А.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2013 року грудня місяця 19 дня колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області у складі :

Головуючого : Борка А.Л.

суддів: Кузнєцової О.А.

Приходько Л.А.

при секретарі : Романовій Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 01.11.2013 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2012 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом, зазначаючи, що 28 березня 2008 року вона уклала з відповідачем договір про іпотечний кредит, згідно з умовами якого вона отримала 126 250 грн. з оплатою 15 % річних строком до 28 березня 2016 року з цільовим призначенням на поліпшення якості окремої квартири, розташованої в м. Херсоні за адресою: АДРЕСА_1.

04 серпня 2008 року між ОСОБА_2 та КБ «Приватбанк» було укладено додаткову угоду до договору про іпотечний кредит від 28.03.2008 року, відповідно до умов якої відповідач зобов'язався надати позивачці кошти у розмірі - 26 744,94 доларів США на придбання нерухомості. Незважаючи на умови додаткової угоди про надання позивачці кредитних коштів, відповідач здійснив продаж іноземної валюти у розмірі - 26 744,94 доларів США, на підставі заяви №49 від 04.08.2008 року на продаж іноземної валюти, яку ОСОБА_2 не підписувала, а отримані від продажу доларів США кошти у гривні направив на погашення залишку кредиту у гривневому еквіваленті.

З підстав зазначених вище та приймаючи до уваги, що заяву № 49 про продаж іноземної валюти від 04.08.2008 року вона не писала, в період з квітня 2011 року по жовтень 2012 року в судах проводився розгляд частини вимог ОСОБА_2 з аналогічних правовідносин, позивачка просила визнати поважними причини пропуску строків позовної давності та поновити строк для звернення до суду із позовом, визнати недійсною додаткову угоду від 04.08.2008 року до договору про іпотечний кредит №HEHLGI від 28.03.2008 року, укладену між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк», зобов'язати ПАТ КБ «Приватбанк», скасувати нарахування кредитної заборгованості,відсотків, комісій, штрафів, пені та інших нарахувань, відповідно до умов договору про іпотечний кредит від 28.03.2008 року №HEHLGI .

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 01.11.2013 року позов задоволено. Визнано недійсною додаткову угоду від 04.08.2008 року до договору про іпотечний кредит №HEHLGI від 28.03.2008 року, укладену між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк».

Скасовано нарахування кредитної заборгованості, відсотків, комісій, штрафів, пені та інших нарахувань, виконаних публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», відповідно до умов додаткової угоди від 04.08.2008 року до договору про іпотечний кредит №HEHLGI від 28.03.2008 року, укладеної між ОСОБА_2 та ПАБ КБ «Приватбанк».

Стягнуто на користь ОСОБА_2 із публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати у розмірі 1176 (одна тисяча сто сімдесят шість) гривень. Стягнуто із публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь спеціального фонду державного бюджету України судові витрати у розмірі 114(сто чотирнадцять) гривень 70 копійок.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ПАТ КБ "ПриватБанк" направив в адресу суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального закону, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог.

Заслухавши доповідача, осіб, які з'явились у судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що 28.03.2008 року між позивачкою та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір про іпотечний кредит № HEHLGI, за умовами якого позивачка отримала кредитні кошти в сумі 126 250 гривень з оплатою 15% річних, терміном до 28.03.2016 року з цільовим призначенням «на поліпшення якості окремої квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1» (п.п. 1.1, 1.3 договору про іпотечний кредит).

04.08.2008 року між позивачкою та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено додаткову угоду до договору про іпотечний кредит від 28.03.2008 року за № HEHLGI, відповідно до п. 8.1 якої відповідач зобов'язався надати позивачці на рахунок НОМЕР_1 кредитні кошти в сумі 26 744,94 доларів США на придбання нерухомості з оплатою за користування кредитними коштами відсотків у розмірі 1,17% на місяць та 3% річних за резервування ресурсів.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, факт підробки заяви №49 від 04.08.2008 року підтверджується висновком експерта № 813 судово-почеркознавчої експертизи від 14 серпня 2013 року, згідно якого підпис від імені ОСОБА_2 в графі «Підпис клієнта, П.І.Б.» заяви № 49 про продаж іноземної валюти від 04.08.2008 року виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою. Крім того, як вірно встановлено судом першої інстанції у заяві не йдеться про надання банку повноважень, які він вчинив, оскільки у заяві про перерахування коштів зазначено зовсім інший рахунок, ніж рахунок, що зазначений у додатковій угоді, що на думку колегії суддів вказує на умисне порушення банком умов договору між сторонами та настання наслідків передбачених ст.230 ЦК України.

Вказані дії банку вказують на те, що при підписанні угоди банк мав на меті змінити валюту кредиту та збільшити відсоткову ставку, та не мав наміру надавати кредитні кошти позичальнику, але при цьому не повідомив позичальника про свої дійсні наміри. Доказом вищезазначених дій відповідача є підписання сторонньою особою від імені позивача платіжного документу - «заяви № 49 про продаж іноземної валюти від 04.08.2008 року», на підставі якої банк здійснив операцію із зміни валюти кредиту та підвищив відсоткову ставку, реалізував належну ОСОБА_2 до видачі суму валюти на міжбанківській валютній біржі України та виручену суму у гривнях направив на погашення строкової заборгованості за договором про іпотечний кредит від 28.03.2008 року.

На думку колегії суддів банк достовірно знав про наявність прямого обману при укладанні з позивачкою додаткової угоди від 04.08.2008 року, яка прямо передбачає видачу кредиту в доларах США, а відповідно і знав, що ОСОБА_2 за жодних обставин не підпише «заяву № 49 про продаж іноземної валют від 04.08.2008 року», яка передбачає виконання дій, що суперечать умовам укладеної додаткової угоди і ставлять позичальника у край невигідне становище, порівняно із становищем, що існувало до підписання додаткової угоди 04.08.2008 року.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів», правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Таким чином ,відповідач ввів ОСОБА_2 в оману щодо природи правочину, а саме додаткової угоди від 04.08.2008 року шляхом використання двозначних положень договору про видачу кредиту на придбання нерухомості та спонукав її до укладання правочину - додаткової угоди до договору про іпотечний кредит від 28.03.2008 року на укладання якої б позивачка не погодилася б.

Як вбачається з матеріалів справи та приписів статей 18 та 19 Закону України «Про захист прав споживачів» банк, використовуючи нечесну підприємницьку практику спонукав позичальника ОСОБА_2 до укладання додаткової угоди від 04.08.2008 року, на підставі якої використовуючи заяву № 49 про продаж іноземної валюти» від 04.08.2008 року, яку позивачка не підписувала, самостійно зробив підвищення відсоткової ставки та змінив валюту за строковим кредитом у національній валюті. Вказані дії банку не передбачені жодним з укладених між сторонами письмовими правочинами і суперечать нормам статей 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Таким чином судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження принципу свободи цивільного договору, що здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.

На думку колегії суддів , суд першої інстанції вірно зазначив, що оскільки відповідач порушив вимоги статей 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» під час укладання додаткової угоди від 04.08.2008 року - шляхом введення позичальника в оману щодо природи правочину і під час виконання додаткової угоди - шляхом підроблення від імені позичальника платіжного документу, то додаткова угода від 04.08.2008 року на підставі ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» є недійсною.

Таким чином на думку колегії суддів, з підстав зазначених вище суд першої інстанції обґрунтовано скасував нарахування кредитної заборгованості, відсотків, комісій, штрафів пені та інших нарахувань, виконаних відповідачем відповідно до умов додаткової угоди від 04.08.2008 року до договору про іпотечний кредит від 28.03.2008 року між сторонами.

Згідно приписів ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним; обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що позивачкою не пропущено строк позовної давності, оскільки в період з квітня 2011 року по 15.10.2012 року проводився розгляд частини позовних вимог ОСОБА_2 в судах з аналогічних правовідносин, а відповідно до приписів ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Крім того,як вбачається з матеріалів справи, відповідно до п.п. 5.5 додаткової угоди від 04.08.2008 року терміни позовної давності по вимогах кредитора до позичальника за даним договором встановлений сторонами тривалістю у п'ять років, а тому і за вимогами позичальника до кредитора за вказаним договором строк позовної давності повинен бути не меншим п'яти років.

На думку колегії суддів суд першої інстанції з достатньою повнотою з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги, щодо невідповідності висновків суду обставинам справи, до уваги не приймаються як такі, що не обґрунтовані вимогами закону, належними доказами і такі, що висновки суду не спростовують, а тому підлягають відхиленню.

Судом першої інстанції судові витрати стягнуто відповідно з вимогами ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.303,307,308 ЦПК України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"- відхилити.

Рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 01 листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий :

Судді :