Справа № 1319/3969/12
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/1552/13
Доповідач в 2-й інстанції:
Монастирецький Д. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2013 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Бакуса
В.Я., Гірник Т.А.,

секретаря Дідуся
О.Р.,

з участю ОСОБА_2
та її представника ОСОБА_3,
представника Сихівської РА ЛМР
Палайди-Тис О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення Сихівського
районного суду м. Львова від 07
листопада 2012 року у справі за позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до
Сихівської районної адміністрації
Львівської міської ради, Львівське
комунальне підприємство
«Шляхово-ремонтне підприємство
Галицького району», про визнання права
користування житловим приміщенням,
зобов'язання укладення договору
житлового найму, -

в с т а н
о в и л а:

У квітні 2012 року ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6
та ОСОБА_7 звернулися до суду з вказаним
позовом, посилаючись на те, що вони
разом з ОСОБА_8 однією сім'єю проживали
в кімнаті АДРЕСА_1, який належав ЛКП
«Шляхово-ремонтне підприємство
Галицького району». В даній кімнаті був
прописаний лише ОСОБА_8, а вони
проживали без реєстрації. Наказом
Департаменту житлового господарства
та інфраструктури Львівської міської
ради № 632 від 21.10.2009 року вирішено
надати приміщенням гуртожитку АДРЕСА_1,
АДРЕСА_2, АДРЕСА_3, АДРЕСА_4, які
використовувалися ЛКП
«Шляхово-ремонтне підприємство
Галицького району» для проживання
працівників підприємства, статус
житлових квартир, та рекомендовано
Сихівській районній адміністрації
укласти договори найму з мешканцями,
які зареєстровані і проживають у
зазначених квартирах будинку АДРЕСА_1.
На підставі даного наказу ОСОБА_8
повинен був укласти з Сихівською
районною адміністрацією договір найму
квартири АДРЕСА_1, після чого в даній
квартирі вони підлягали реєстрації за
місцем проживання як члени його сім'ї.
Проте, ОСОБА_8 такий договір найму на
квартиру АДРЕСА_1 укласти не встиг,
оскільки помер ІНФОРМАЦІЯ_1. 16.01.2012 року
вони звернулися до Сихівської районної
адміністрації із письмовою заявою про
переоформлення на них, в особі
основного квартиронаймача ОСОБА_2,
договору найму зазначеної квартири,
однак, коли з'ясувалося, що ОСОБА_8 при
житті не встиг укласти договір
житлового найму, то таку заяву у них не
прийняли, а рекомендували звернутися
до суду. На підставі наведеного,
просили зобов'язати відповідача
укласти з ними, в особі основного
квартиронаймача ОСОБА_2, договір
житлового найму на квартиру АДРЕСА_1. В
подальшому позивачі уточнили свої
вимоги та згідно із заявою від 22.10.2012
року ствердили, що фактично договір
найму жилого приміщення з ОСОБА_8 був
укладений, хоча й не оформлений у
письмовій формі. Права і обов'язки
ОСОБА_8, як наймача, виникли з моменту
винесення Наказу Департаменту
житлового господарства та
інфраструктури Львівської міської
ради № 632 від 21.10.2009 року, оскільки на
момент прийняття даного наказу ОСОБА_8
був зареєстрований і проживав у
квартирі АДРЕСА_1. За відсутності
договору найму в письмовій формі мав
місце усний договір житлового найму,
умови якого, згідно ст. 61 ЖК України,
визначені Типовим договором найму
жилого приміщення. Факт виникнення в
ОСОБА_8 правовідносин житлового найму
підтверджується тим, що ЛКП «Новий
Львів», як житлово-експлуатаційна
організація, приймало від його імені
плату за користування жилим
приміщенням, що є одним із зобов'язань
за договором житлового найму згідно ст.
66 ЖК України. З урахуванням наведеного,
просили суд визнати за ними право
користування квартирою АДРЕСА_1 та
зобов'язати відповідача укласти з ними,
в особі основного квартиронаймача
ОСОБА_2, договір житлового найму на
вказану квартиру.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні
позову ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до
Сихівської районної адміністрації
Львівської міської ради, Львівське
комунальне підприємство
«Шляхово-ремонтне підприємство
Галицького району», про визнання права
користування житловим приміщенням,
зобов'язання укладення договору
житлового найму - відмовлено.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_2, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Вважають рішення
незаконним, необґрунтованим та таким,
що підлягає скасуванню у зв'язку з
недоведеністю обставин, що мають
значення для справи, а також таким, що
ухвалене з порушенням та неправильним
застосуванням норм матеріального і
процесуального права. Зазначають, що
суд не мав підстав керуватись нормами,
які регулюють порядок вселення та
проживання в гуртожитку, оскільки з
моменту винесення Наказу Департаменту
житлового господарства та
інфраструктури Львівської міської
ради № 632 від 21 жовтня 2009 року спірне
жиле приміщення перестало бути
приміщенням в гуртожитку, а змінило
статус на жиле приміщення - квартиру.
Суд невірно застосував норми права,
якими регулюються питання надання та
вселення в жиле приміщення державного
житлового фонду, оскільки після зміни
статусу гуртожитку на статус жилого
приміщення (квартири) ОСОБА_8 дана
квартира не надавалась на підставі
рішення чи ордера, ордер відповідно до
ст. 58 ЖК України видається лише на
вільне жиле приміщення. Оскільки дане
приміщення не було вільним, а до зміни
статусу в ньому проживав ОСОБА_8 на
законних підставах, вважають, що
згаданим Наказом було вирішено питання
зміни статусу відповідного жилого
приміщення, та одночасно - укладено
договір найму з мешканцями, які в ньому
проживали та були зареєстровані.
Відповідно до ст. 64 ч. 2 ЖК України до
членів сім'ї наймача належать друге з
подружжя наймача, їх діти і родичі, тому
апелянти вважають, що з 21 жовтня 2009 року
вони проживають в спірному приміщенні
як члени сім'ї наймача відповідного
приміщення, що беззаперечно
встановлено судом першої інстанції, а
не як члени сім'ї мешканця гуртожитку.
Відповідно до ст. 61 ЖК України договір
найму жилого приміщення укладається в
письмовій формі, та хоча така не була
дотримана, вважають, що договір
фактично був укладений. ЛКП «Новий
Львів», як житлово-експлуатаційна
організація виставляло відповідні
рахунки на ім'я ОСОБА_8 та приймало від
його імені плату за користуванням
відповідним приміщенням.

Просять оскаржуване рішення суду
скасувати та ухвалити нове, яким позов
задовольнити в повному обсязі.

Інші учасники цивільного процесу
повідомлялись належним чином, про що
свідчать повідомлення про вручення їм
рекомендованих поштових відправлень
(а.с. 84, 85, 86, 87), в судове засідання
апеляційної інстанції не з'явилися,
причину своєї неявки суду не
повідомили. На підставі ч. 2 ст. 305, ст. 169
ЦПК України дану цивільну справу слід
розглянути, оскільки матеріалів справи
достатньо для її розгляду в їх
відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2 та
її представника ОСОБА_3, представника
Сихівської РА ЛМР Палайду-Тис О.М.,
перевіривши матеріали справи, межі та
доводи скарги, колегія суддів вважає,
що скаргу слід задовольнити, виходячи з
наступного.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК
України, суд повинен сприяти
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснювати особам,
які беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджати про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяти здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом, та
встановлювати у рішенні обставини
справи (в тому числі пропущення
позовної давності), характер
правовідносин сторін, правову норму,
яка підлягає застосуванню до цих
правовідносин, навести мотиви
прийнятого рішення: встановлені судом
обставини, які мають значення для
справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх
доказів, розрахунки, з яких суд виходив
при задоволенні грошових та інших
майнових вимог.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України
встановлено, що обставини справи, які
за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів (ст.
57 ЦПК України).

Відповідно до ст. 179 ЦПК України
предметом доказування під час
судового розгляду є факти, які
обґрунтовують заявлені вимоги чи
заперечення або мають інше значення
для вирішення справи і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення. Для встановлення у судовому
засіданні фактів, зазначених у частині
першій цієї статті, досліджуються
показання свідків, письмові та речові
докази, висновки експертів.

Таким чином, рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми.

Проте зазначеним вимогам рішення
районного суду не відповідає.

Згідно зі ст. ст. 128, 129 ЖК України жила
площа у гуртожитку надається за
спільним рішенням адміністрації
підприємства, установи, організації чи
органу кооперативної або іншої
громадської організації та
відповідного профспілкового комітету
і на його підставі громадянинові
видається спеціальний ордер, який є
єдиною підставою для вселення на
надану жилу площу.

Законність вселення, проживання та
користування приміщенням в гуртожитку
за адресою - кімната АДРЕСА_1 ОСОБА_8
сторонами не оспорюється.

Статтею 109 ЖК України визначено, що
виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом, і проводиться
добровільно або в судовому порядку.
Підстави виселення з гуртожитку
визначено ст. 132 ЖК України.

Згідно ст. 132 ЖК України працівників
підприємств, установ, організацій, які
поселилися в гуртожитку в зв'язку з
роботою, може бути виселено без надання
іншого жилого приміщення в разі
звільнення за власним бажанням без
поважних причин, за порушення трудової
дисципліни або вчинення злочину. Осіб,
які припинили роботу з інших підстав,
ніж ті, що зазначені в частині другій
цієї статті, а також осіб, перелічених у
статті 125 цього Кодексу, може бути
виселено лише з наданням їм іншого
жилого приміщення. Осіб, які проживають
у гуртожитках, виселяють також у разі
знесення будинку або переобладнання
будинку (жилого приміщення) в нежилий, а
також якщо будинок (жиле приміщення)
загрожує обвалом. При цьому
виселюваним надається інша жила площа
в гуртожитку або інше жиле приміщення.

Судом встановлено наступне.

З письмового пояснення ЛКП вбачається,
що квартира АДРЕСА_1 належала до
гуртожитку для одиноких, закріпленого
за ЛКП «Шляхово-ремонтне підприємство
Галицького району». Даний гуртожиток
складався з чотирьох житлових кімнат. В
ньому проживали працівники ЛКП
«Шляхово-ремонтне підприємство
Галицького району», які і були
зареєстровані. Фактично разом з ними
проживали і члени їх сімей без
реєстрації, оскільки така була
неможливою через статус гуртожитку -
для одиноких. Оскільки всі
зареєстровані мешканці даного
гуртожитку понад 10 років пропрацювали
на підприємстві, набули права
проживання без права на їх виселення
після припинення трудових відносин, то
з метою забезпечення житлових прав
мешканців та членів їх сімей, ЛКП
«Шляхово-ремонтне підприємство
Галицького району» звернулося до
міського голови з клопотанням про
зміну статусу даного гуртожитку на
жиле приміщення та укладення з
мешканцями і членами їх сімей
договорів житлового найму. Мешканці
квартир № АДРЕСА_2, АДРЕСА_3, АДРЕСА_3
такі договори житлового найму уклали, а
ОСОБА_8 не встиг такого договору
житлового найму укласти, оскільки
помер. Вважає, що за членами сім'ї
покійного ОСОБА_8 слід визнати право
користування квартирою АДРЕСА_1 та
укласти з ними договір житлового найму
на дану квартиру.

Згідно зі свідоцтвом про смерть від
05.01.2012 року серії НОМЕР_1 ОСОБА_8 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Наказом Департаменту житлового
господарства та інфраструктури
Львівської міської ради від 21.10.2009 року
№ 632 приміщенням АДРЕСА_1, АДРЕСА_2,
АДРЕСА_3, АДРЕСА_4, які
використовувалися ЛКП
«Шляхово-ремонтне підприємство
Галицького району» для проживання
працівників підприємства, надано
статус житлових квартир та
рекомендовано Сихівській районній
адміністрації укласти договори найму з
мешканцями, які зареєстровані і
проживають у квартирах АДРЕСА_1,
АДРЕСА_2, АДРЕСА_3, АДРЕСА_4 (а.с. 9).

Даним наказом підтверджено право на
проживання та закріплення спірної
квартири за ОСОБА_8

Згідно довідки, виданої ЛКП
«Шляхово-ремонтне підприємство
Галицького району» 06.02.2012 року за № 3,
основним квартиронаймачем кватири
АДРЕСА_1 був ОСОБА_8, який був
зареєстрований у вказаному житловому
приміщенні з 11.04.2002 року. ОСОБА_2, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 проживають у вказаній
квартирі без реєстрації (а.с.5).

Договір найму - це договір, за яким
наймодавець зобов'язується надати за
відповідну плату жиле приміщення у
безстрокове користування в будинках
державного і громадського житлових
фондів для проживання в ньому. Цей
договір визначає права та обов'язки
двох сторін - наймача і наймодавця.

Відповідно ст. 47 Конституції України,
ст. 1 ЖК України, кожний має право на
житло. Відповідно до ст. 9 ЖК України,
громадяни мають право на одержання у
безстрокове користування у
встановленому порядку жилого
приміщення в будинках державного чи
громадського житлового фонду або в
будинках житлово-будівельних
кооперативів

Судом встановлено, що сім'я ОСОБА_8
фактично виконувала всі умови договору
найму, сплачувала комунальні платежі,
що складались з квартплати, послуг з
надання опалення, холодної води, що
підтверджується копіями квитанцій про
оплату комунальних послуг.

Отже, між ОСОБА_8 та
житлово-експлуатаційною організацією
щодо користування спірним житловим
приміщенням склалися правовідносини,
що регулюються нормами житлового
законодавства щодо користування
житловими приміщеннями в будинках
державного і комунального житлового
фонду, тобто фактично укладено договір
найму спірної квартири.

Відповідно до ст. ст. 64, 65 Дитлового
кодексу України члени сім'ї наймача,
які проживають разом з ним,
користуються нарівні з наймачем усіма
правами і несуть усі обов'язки, що
випливають з договору найму жилого
приміщення. До членів сім'ї наймача
належать дружина наймача, їх діти і
батьки. Членами сім'ї наймача може бути
визнано й інших осіб, якщо вони
постійно проживають разом з наймачем і
ведуть з ним спільне господарство.
Особи, що вселилися в жиле приміщення
як члени сім'ї наймача, набувають
рівного з іншими членами сім'ї права
користування жилим приміщенням, якщо
при вселенні між цими особами, наймачем
та членами його сім'ї, які проживають з
ним, не було іншої угоди про порядок
користування жилим приміщенням.

Статтею 106 ЖК України передбачено, що
член сім'ї наймача вправі вимагати
визнання його наймачем за раніше
укладеним договором найму жилого
приміщення замість попереднього
наймача у разі смерті наймача.

У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду
Українивід 12 квітня 1985 року № 2 «Про
деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» роз'яснено, що, вирішуючи
спори про право користування жилим
приміщенням осіб, які вселилися до
наймача, суд повинен з'ясувати, чи
дотриманий встановлений порядок при їх
вселенні, зокрема: чи була письмова
згода на це всіх членів сім'ї наймача,
чи приписані вони в даному жилому
приміщенні, чи було це приміщення
постійним місцем їх проживання, чи вели
вони з наймачем спільне господарство,
тривалість часу їх проживання, чи не
обумовлювався угодою між цими особами,
наймачем і членами сім'ї, що проживають
з ним, певний порядок користування
жилим приміщенням. При цьому, як
роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 15 постанови від 1 листопада
1996 року № 9 «Про застосування
Конституції України при здійсненні
правосуддя», наявність чи відсутність
прописки сама по собі не може бути
підставою для визнання права
користування жилим приміщенням за
особою, яка там проживала чи вселилась
туди як член сім'ї наймача (власника)
приміщення, або ж для відмови їй у
цьому.

ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
проживаючи з ОСОБА_8 однією сім'єю, у 2002
році спільно поселились в кімнату
гуртожитку АДРЕСА_1, а після зміни
статусу приміщення гуртожитку в
житлову квартиру з жовтня 2009 року
продовжили проживати в даній спірній
квартирі як члени сім'ї наймача і
відповідно набули право на
користування цим жилим приміщенням як
члени сім'ї наймача згідно до вимог ст.
64 ЖК України.

Оскільки наймач жилого приміщення
помер, то договір найму на жиле
приміщення, відповідно до вимог ч. 1 ст.
106 ЖК України, повинен бути укладений з
членом сім'ї наймача.

Беручи до уваги вищенаведене, колегія
суддів дійшла висновку про наявність
підстав для скасування рішення суду
першої інстанції, як такого, що
ухвалене з неправильним застосуванням
норм матеріального права і з
порушенням норм процесуального права,
з ухваленням нового рішення про
задоволення позовних вимог ОСОБА_2,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

Керуючись ст. ст. 303, 304, ч. 2 ст. 305, ч. 1 п. 2
ст. 307, ч. 1 п. 4 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст.
ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,
-

в и р і
ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Сихівського районного суду м.
Львова від 07 листопада 2012 року
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким:

Позов ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 право користування квартирою
АДРЕСА_1.

Зобов'язати Сихівську районну
адміністрацію Львівської міської ради
укласти з ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, в особі основного
квартиронаймача ОСОБА_2, договір
житлового найму на квартиру АДРЕСА_1.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий:
Монастирецький Д.І.

Судді:
Бакус В.Я.

Гірник Т.А.