Справа №589/4583/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Яковенко В. В.Номер
провадження 22-ц/788/303/14 Суддя-доповідач -
Хвостик С. Г. Категорія - 53
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2013 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Таран С. А., Собини О. І.,

за участю секретаря - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області апеляційну
скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю «Елга»

на рішення Шосткинського
міськрайонного суду Сумської області
від 20 листопада 2013 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Елга» про стягнення
заробітної плати та середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні, -

в с т а
н о в и л а:

Рішенням Шосткинського міськрайонного
суду Сумської області від 20 листопада
2013 року, в яке були внесені виправлення
ухвалою Шосткинського міськрайонного
суду Сумської області від 06 грудня 2013
року, частково задоволено позов ОСОБА_3.

Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Елга» на користь
ОСОБА_3 заборгованість по заробітній
платі в сумі 393 грн. 85 коп.

Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Елга» на користь
ОСОБА_3 6882 грн. середнього заробітку за
час затримки виплати заробітної плати.

Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Елга» на користь
ОСОБА_3 компенсацію за невикористану
щорічну відпустку в розмірі 1018 грн. 94
коп.

Відмовлено у задоволенні іншої частини
позовних вимог.

Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Елга» на користь
держави судовий збір в сумі 229 грн. 40
коп.

Допущено негайне виконання рішення
суду в частині стягнення
заборгованості по заробітній платі у
межах суми платежу за один місяць.

Вказане рішення суду в частині
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні
відповідач оскаржив в апеляційному
порядку.

В апеляційній скарзі ТОВ «Елга»,
посилаючись на неповне з'ясування
судом першої інстанції обставин справи
та їх недоведеність, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду в зазначеній частині змінити та
ухвалити нове рішення, яким відмовити у
задоволенні вказаної частини позовних
вимог.

В доводах апеляційної скарги
зазначається, що невиплата позивачу
всіх належних сум при звільненні і в
послідуючому зумовлена поважними
причинами, за обставин, коли вина
відповідача в цьому відсутня, що
безпідставно не врахував суд першої
інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача ОСОБА_3 про залишення рішення
суду без змін, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач з 01 квітня 2011 року по 31 січня 2013
року працював у відповідача водієм,
після чого був звільнений за п.1 ст.36
КЗпП України за угодою сторін (а.с.3, 36).

У день звільнення 31 січня 2013 року з
позивачем не було проведено повного
розрахунку, а саме: не виплачена
заборгованість по заробітній платі з
урахуванням утримання податків за
січень 2013 року в сумі 393,85 грн., а також
компенсація за невикористану щорічну
відпустку тривалістю 16 днів за період з
01 липня 2012 року по день звільнення з
урахуванням утримання податків в сумі
1018,94 грн., що не заперечувалось
відповідачем (а.с.34, 35).

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції виходив з того, що
оскільки на момент звільнення позивача
відповідач не виплатив йому всіх
належних від підприємства сум, тому,
окрім заборгованості по заробітній
платі та компенсації за невикористану
щорічну відпустку, стягнув з
відповідача на його користь середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні в розмірі, який просив
позивач, тобто в межах заявлених
позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Як передбачено п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України,
підставами припинення трудового
договору є, зокрема, угода сторін.

Відповідно до вимог ст.116 КЗпП України
при звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

В разі спору про розмір сум, належних
працівникові при звільненні, власник
або уповноважений ним орган в усякому
випадку повинен в зазначений у цій
статті строк виплатити не оспорювану
ним суму.

Як визначено ст.117 КЗпП України, в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

При наявності спору про розміри
належних звільненому працівникові сум
власник або уповноважений ним орган
повинен сплатити зазначене в цій
статті відшкодування в тому разі, коли
спір вирішено на користь працівника.
Якщо спір вирішено на користь
працівника частково, то розмір
відшкодування за час затримки визначає
орган, який виносить рішення по суті
спору.

Як вбачається з матеріалів справи, в
день звільнення ОСОБА_3, тобто 31 січня
2013 року, йому були нараховані, але не
виплачені з вини відповідача належні
від підприємства суми розрахунку при
звільненні, а саме: заробітна плата за
січень 2013 року в сумі 393,85 грн. та
компенсація за невикористані дні
відпустки за весь період його роботи на
товаристві в сумі 1018,94 грн.

Вказані обставини щодо розміру
належних позивачу сум при звільненні
не заперечувались відповідачем.

З урахуванням наведеного, правильними
є висновки суду першої інстанції про
стягнення з відповідача на користь
позивача середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні,
виходячи із зазначеного відповідачем
розміру середньоденної зарплати
позивача (107 грн. 94 коп.) (а.с.25), із
заявленого в позовній заяві періоду
часу, тобто в межах заявленої ним суми
стягнення у розмірі 6882 грн., а саме: в
межах позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що
відсутня вина відповідача у
непроведенні з позивачем своєчасного
розрахунку при звільненні через арешт
його рахунків, у зв'язку з масовим
звільненням працівників, збільшенням
заборгованості по податкам та зборам,
внаслідок відсутності ліцензії на
провадження діяльності підприємством,
із-за чого у суду не було підстав для
стягнення з відповідача на користь
позивача середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні, не
заслуговують на увагу колегії суддів,
оскільки такі посилання не
підтверджені належними, допустимими,
обґрунтованими та переконливими
доказами, хоча суд апеляційної
інстанції витребовував у відповідача
відповідні докази на підтвердження
вказаних обставин.

Крім того, як стверджує сам відповідач
в апеляційній скарзі, арешт на його
рахунки був накладений постановою
державного виконавця 15 травня 2013 року,
в той час як обов'язок проведення
повного розрахунку з позивачем виник у
відповідача ще в день його звільнення,
тобто ще 31 січня 2013 року.

Також, як вбачається зі змісту
апеляційної скарги, відповідач
фактично визнав свій обов'язок
виплатити позивачу середній заробіток
за час затримки розрахунку при
звільненні, хоча і за менший період: до
15 травня 2013 року, тобто до дня
накладення арешту на його рахунки,
вважаючи, що за подальший період
середній заробіток за час затримки
розрахунку не підлягає стягненню на
користь позивача.

Відповідно до вимог ч.2 ст.308 ЦПК України
не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

За таких обставин, коли суд першої
інстанції постановив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, підстав для його
зміни чи скасування колегія суддів не
вбачає, отже, апеляційну скаргу
необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315
ЦПК України, колегія суддів, -

у х
в а л и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Елга»
відхилити, а рішення Шосткинського
міськрайонного суду Сумської області
від 20 листопада 2013 року в даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, і з цього часу може
бути оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -