Справа № 442/6218/13-ц
Провадження № 2-п/442/49/2013
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2013 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі

головуючої - судді Курус Р.І.

з участю секретаря - Махняк М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22.10.2013 року, ухваленого в цивільній справі №442/6218/13-ц, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу ,-

в с т а н о в и в :

12.11.2013 року до суду звернувся ОСОБА_1 із заявою про перегляд заочного рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22.10.2013 року, посилаючись на те, що не був присутній при розгляді справи, оскільки перебував за межами України, а відтак його не було належним чином повідомлено про слухання справи. Крім цього, в матеріалах справи відсутні будь-які дані про розгляд справи у відсутності відповідача, як і згоди на заочний розгляд справи позивача. При ухваленні зазначеного рішення суд обмежився лише доказами, наданими позивачем, не повно з'ясував обставини справи, зокрема не опитав свідків зазначених в розписці, яку суд визнав як зобов'язання у відповідності до ст. ст. 526, 530 ЦК України.

В судовому засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_3 заперечив проти задоволення заяви, посилаючись на її безпідставність.

Представник відповідача - адвокат ОСОБА_4 заяву підтримав з підстав, викладених письмово. Просить вимоги задоволити.

Вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що заяву ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Рішенням (заочним) Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22.10.2013 року задоволено позов ОСОБА_2, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1000 доларів США, що еквівалентно 7993,00 грн. боргу за договором позики від 05.10.2012 року та 229,40 грн. понесених судових витрат (а.с. 23-25).

Відповідно до вимог ст. 228 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Як вбачається з матеріалів справи, копію рішення суду від 22.10.2013 року представник відповідача - адвокат ОСОБА_4 отримав 25.10.2013 року в приміщенні суду (а.с. 26-28),28.10.2013 року останній ознайомився з матеріалами цивільної справи (а.с. 29).

12.11.2013 року до суду звернувся відповідач ОСОБА_1 з заявою про перегляд вказаного вище заочного рішення, посилаючись на те, що таке (рішення) він отримав від свого представника лише 28.10.2013 року, тобто, з дотриманням встановленого ст. 228 ЦПК України строку.

Так, справа була розглянута за відсутності відповідача ОСОБА_1 Останній двічі в судове засідання не зявився, не повідомивши причин, хоча повістка йому була направлена своєчасно на останню відому судові адресу. На судове засідання 26.09.2013 року відповідач отримав судову повістку, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 11), однак просив судове засідання відкласти у звязку із зайнятістю його представника, хоча жодних доказів про укладення будь з ким угоди про надання правової допомоги не надав. На судове засідання 22.10.2013 року конверт з судовою повісткою повернувся до суду з відміткою "за закінченням строку зберігання".

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України, судова повістка надсилається поштою рекомендованим листом з повідомленням про вручення за вказаною стороною в позовній заяві адресою місця проживання. У разі відсутності особи за такою адресою вважається, що судове повідомлення їй вручене належним чином.

Будь-яких доказів про перебування відповідача за межами Украни в день розгляду справи останнім суду не надано, а тому є голослівним.

При цьому, не заслуговує на увагу посилання відповідача, що в матеріалах справи відсутні будь-які дані про розгляд справи у відсутності відповідача, як і згоди на заочний розгляд справи з боку позивача, позаяк в судовому засіданні здійснювався звукозапис технічним пристроєм «Камертон», про що свідчить журнал судового засідання від 22.10.2013 року (а.с.20-22). При цьому, судом розяснювались позивачу наслідки ухвалення заочного рішення, останній проти цього не заперечував.

При таких обставинах неявку відповідача суд визнав неповажною та провів заочний розгляд справи.

Що стосується посилання відповідача на те, що суд при заочному розгляді не повно з'ясував обставини справи, слід зазначити наступне.

Так, відповідач мав можливість реалізувати свої процесуальні права і доводити свої заперечення проти позову в стадії судового розгляду справи. Однак, в судове засідання безпідставно не з'явився, крім того у відповідності до вимог ст. 27 ЦПК України відповідач не скористався своїм правом і не направив в судове засідання свого представника у відповідності до вимог ст. ст. 40-42 ЦПК України.

Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, давало суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

Разом з тим, суд вважає безпідставним посилання відповідача ОСОБА_1 на те, що при ухваленні зазначеного рішення суд не опитав свідків зазначених в розписці, посилаючись на те, що останні можуть надати суду покази в підтвердження документів, які свідчать про вчинення ДТП з вини позивача ОСОБА_2, 05.08.2012 року о 16.25 год., в Стрийському районі на автодорозі Київ-Чоп (630 км + 990 м), та в зв'язку з чим була написана розписка, що стало предметом судового розгляду, виходячи з наступного.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Судом було досліджено в судовому засіданні оригінал боргової розписки від 05.10.2012 року. Будь-яких даних про те, що така написана у звязку із вчиненням позивачем 05.08.2012 року ДТП в розписці немає.

Показання ж свідків, які були присутні при написанні цієї розписки, на думку суду, не можуть стосуватись предмету доказування в даній справі, оскільки письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Крім цього, не логічними, на думку суду, є посилання відповідача та його представника, що саме відповідач, який був потерпілим в ДТП, отримував у борг грошові кошти в позивача, який був винуватцем цієї пригоди.

При таких обставинах суд вважає, що дану заяву слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 72, 228, 230-231 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22.10.2013 року, ухваленого в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, а заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції в 10-денний строк з дня проголошення даної ухвали.

Суддя