Справа № 409/7429/12
Провадження № 2/209/248/13
З А О Ч Н Е Р ІШ Е Н Н Я
"20" березня 2013 р.
Дніпровський районний суд м.
Дніпродзержинська у складі:
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 «про
витребування майна від добросовісного
Відповідачі в судове засідання не
з'явилися, позов не визнавли
Представник позивач ОСОБА_1, який діє в
інтересах ОСОБА_2, звернувся до суду з
позовною заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, в якій просить суд витребувати
з незаконного володіння ОСОБА_3 майно,
яке належить ОСОБА_2 на праві приватної
власності, а саме комплекс будівель, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1 в м.
Дніпродзержинську. Стягнути солідарно
з ОСОБА_3,ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 2877,,28
грн. На обґрунтування позовних вимог
зазначив, що ОСОБА_2 на теперішній час є
титульним власником комплексу
будівель, що знаходиться за адресою
АДРЕСА_1 в м. Дніпродзержинську.Вказані
будівлі належали останньому на
підставі договору купівлі-продажу від
18 серпня 2005 року, укладеним між ОСОБА_2
та ОСОБА_7, посвідченим привиатним
нотаріусом Дніпродзержинського
міськогоо нотаріального округу,
зареєстрованим в реєстрі за 3761. 15 січня
2009 року ОСОБА_2 видав ОСОБА_5
довіреність ,посвідчену 15 січня 2009 р.
приватним нотаріусом
Дніпродзержинського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 щодо
вчинення правочинів та дій , пов`язаних
з експлуатацією та передачею в оренду
комплексу будівель, що знаходяться за
адресою АДРЕСА_1 в м. Дніпродзержинську.
Виконуючи надані повноваження ОСОБА_5 ,
діючи від імені ОСОБА_2, 5 січня 2010 року
уклав з ОСОБА_4 договір оренди
нежитлових вказаних приміщень строком
на 30 місяців. Згідно договору
Орендодавець передав у строкове
користування, а Орендар прийняв у
строкове користування споруду, яка
визначена у Договорі, та зобов'язався
сплачувати Орендодавцеві орендну
плату. В свою чергу ОСОБА_2, зобов'язаний
передати об'єкт орендарю в
користування в строк передбачений
договором. Згідно п.6.3 складеного
Договору Орендодавець зобов'язаний
газифікувати об'єкт який є предметом
зазначеного Договору, у місячний строк
з дня підписання цього Договору.
Оскільки , ОСОБА_2 своїх обов`язків не
виконав, рішенням Дніпровського
районного суду від 2 квітня 2010 року,
залишеним у силі ухвалою апеляційного
с уду Дніпропетровської області від 30
листопада 2010 року , договір оренди
комплексу будівель, що знаходиться за
адресою АДРЕСА_1 в м. Дніпродзержинську,
розірвано, та стягнуто з ОСОБА_2 збитки
за договором оренди. У процесі
виконання вказаного рішення між
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладена мирова угода,
затверджена ухвалою Дніпровського
районного суду від 26 травня 2010 року,
згідно якої на задоволення збитків ,
які поніс ОСОБА_4 за договором оренди
йому у власність переданий комплекс
будівель, що знаходиться за адресою
АДРЕСА_1 в м. Дніпродзержинську.На
підставі мирової угоди, укладеної між
ОСОБА_5,(який діяв на підставі виданої
ОСОБА_2 довіреності, посвідченої 15
січня 2009 р. приватним нотаріусом
Дніпродзержинського міського
нотаріального округу ОСОБА_8.) та
ОСОБА_4, останньому у порядку виконання
судового рішення було передано у
власність комплекс будівель,
розташований за адресою: м.
Дніпродзержинськ, АДРЕСА_1. Підставою
для укладення мирової угоди став
договір оренди цих будівель, укладений
між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, що знайшло своє
відображення в матеріалах справи, яка
розглядалась Дніпровським районним
судом м. Дніпродзержинська. 28 березня
2012 р. Вищим спеціалізованим судом
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ була винесена
ухвала, в якій зазначено, що договір
оренди не був зареєстрованиц у
встановленому законом порядку, а тому
не може вважатися укладеним. Таким
чином, укладениа на підставі недісного
договору оренди мирова угода є
нікчемною. Крім того, виданою
довіреністю ОСОБА_2 уповноважив
ОСОБА_5представляти його інтереси щодо
вчинення правочинів та дій, пов'язаних
з експлуатацією та передачею в оренду
комплексу будівель. Відчужувння
належного ОСОБА_2 майна не було
передбачено довіреністю. Тому,
комплекс будівель, розташований за
адресою АДРЕСА_1. 20-17, на незаконних
підставах перейшов у власність до
ОСОБА_3

Представник позивача ОСОБА_1, , який діє
в інтересах ОСОБА_2, просить суд
витребувати у набувача за договором
купівлі-продажу від 02 грудня 2011 р.,
посвідчений приватним нотаріусом
Дніпродзержинського міського
нотаріального округу ОСОБА_9
(реєстровий номер 2692), ОСОБА_3 майно
(АДРЕСА_2, м. Дніпродзержинськ,
Дніпропетровська область, 51935), яке
належить ОСОБА_2 (АДРЕСА_3, м.
Дніпродзержинськ, Дніпропетровська
область, 51940) на праві приватної
власності, а саме комплекс будівель, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1, в м.
Дніпродзержинську Дніпропетровської
області. Стягнути солідарно з ОСОБА_3
(АДРЕСА_2, м. Дніпродзержинськ.
Дніпропетровська область, 51935), ОСОБА_4
(АДРЕСА_4, м. Дніпродзержинськ,
Дніпропетровська область, 51937), ОСОБА_5
(АДРЕСА_5, м. Дніпродзержинськ,
Дніпропетровська область, 51937) на
користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_3, м.
Дніпродзержинськ. Дніпропетровська
область, 51940) судові витрати в загальній
сумі 2877,28 грн. На обґрунтування вимог
зазначив, що на підставі договору
купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_2
та ОСОБА_7, посвідченого 18.08.2005 р.
приватним нотаріусом
Дніпродзержинського міського
нотаріального округу ОСОБА_10
(реєстровий № 3762), ОСОБА_2 став
власником будівлі, розташованої за
адресою: м. Дніпродзержинськ, АДРЕСА_1.
Перед виїздом до США, 15 січня 2009 р.
ОСОБА_2 була видана довіреність на ім`я
ОСОБА_5 (посвідчена 15 січня 2009 р.
приватним нотаріусом
Дніпродзержинського міського
нотаріального округу ОСОБА_8.), згідно
якої ОСОБА_2 уповноважував ОСОБА_5
представляти його інтереси щодо
вчинення правочинів та дій, пов'язаних
з експлуатацією та передачею в оренду
комплексу будівель за адресою: м.
Дніпродзержинськ, АДРЕСА_1. Виконуючи
надані повноваження, ОСОБА_5 уклав
договір оренди з ОСОБА_4 На вимогу
останнього договір за рішенням
Дніпровського районного суду був
розірваний, а між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 була
укладена мирова угода в результаті кої
останній отримав у власність комплекс
будівель. Розташований за адресою: м.
Дніпродзержинськ, АДРЕСА_1. Проте, за
результатами розгляду касаційної
скарги ОСОБА_2 28 березня 2012 р. Вищим
спеціалізованим судом з розгляду
цивільних та кримінальних справ була
винесена ухвала, в якій зазначено, що
договір оренди не був зареєстрованиц у
встановленому законом порядку, а тому
не може вважатися укладеним. Таким
чином, укладениа на підставі недісного
договору оренди мирова угода є
нікчемною. Довіреністю, виданою ОСОБА_2,
ОСОБА_5 не був уповноважений
відчужувати належне ОСОБА_2 майно. Тому,
комплекс будівель, розташований за
адресою: м. Дніпродзержинськ, АДРЕСА_1,
перейшов у власність ОСОБА_4 на
незаконних підставах, про що йому було
відомо. З метою подальшого
приховування від ОСОБА_2 комплексу
будівель, між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 02 грудня
2011 р. був укладений договір
купівлі-продажу цього нерухомого
майна. Позивач вважає, що укладаючи
договір купівлі-продажу набувач
ОСОБА_3, знав чи міг знати про наявність
перешкод до вчинення правочину, в тому
числі й те, що продавець ОСОБА_4 не мав
права відчужувати це майно. Крім того,
вважає, що розрахунки між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 взагалі не проводилися,
оскільки цей договір укладався з метою
подальшого приховування від ОСОБА_2
його майна. Позивач вважає, що майно у
вигляді комплексу будівель,
розташований за адресою м.
Дніпродзержинськ, АДРЕСА_1, вибуло з
власності ОСОБА_2 не з його волі, і в
нього є підстави для витребування
майна у добросовісного набувача ОСОБА_3

Представник позивача, ОСОБА_1, який діє
в інтересах ОСОБА_2 на підставі
довіреності, в судове засідання
з'явився, підтримав обставини
зазначені у позовній заяві у повному
обсязі, наполягає на задоволені позову.
Проти заочного розгляду справи не
заперечував.

Відповідач ОСОБА_3, в судове засідання
на неодноразові виклики не з'явився,
про день слухання справи повідомлений
належним чином, згідно з вимогами ст.74,76
ЦПК України, за останнім місцем його
реєстрації, про що свідчить повернене
за закінченням терміну зберігання
рекомендоване поштове відправлення.
Згідно ст. 77 ЦПК України, у разі
відсутності заяви про зміну місця
проживання або місцезнаходження
судова повістка надсилається на
останню відому судові адресу і
вважається доставленою, навіть якщо
особа за цією адресою більше не
проживає або не знаходиться. Заяв від
відповідача про зміну його місця
проживання або місцезнаходження не
надходило, тому суд вважає відповідача
повідомленим належним чином про час та
місце розгляду справи. Відповідач
причину неявки суду не повідомив, заяви
про розгляд справи за його відсутності
не надійшло

Співвідповідач ОСОБА_5 в судове
засідання на неодноразові виклики не
з'явився, про день слухання справи
повідомлений належним чином, згідно з
вимогами ст.74,76 ЦПК України, за останнім

місцем його реєстрації, про що свідчить
повернене за закінченням терміну
зберігання рекомендоване поштове
відправлення. Згідно ст. 77 ЦПК України,
у разі відсутності заяви про зміну
місця проживання або місцезнаходження
судова повістка надсилається на
останню відому судові адресу і
вважається доставленою, навіть якщо
особа за цією адресою більше не
проживає або не знаходиться. Заяв від
відповідача про зміну його місця
проживання або місцезнаходження не
надходило, тому суд вважає відповідача
повідомленим належним чином про час та
місце розгляду справи. Відповідач
причину неявки суду не повідомив, заяви
про розгляд справи за його відсутності
не надійшло

Співвідповідач ОСОБА_4, фактичне місце
проживання (перебування),
місцезнаходження, місце роботи якого
невідоме, в судове засідання повторно
не з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином,
відповідно до ч.9 ст. 74 ЦПК України,
шляхом оголошення у пресі, а саме через
регіональне видання - газету «Вісті
Придніпров'я» та урядову газету
«Урядовий кур'єр». Відповідно до ч.9 ст.
74 з опублікування оголошення про
виклик відповідач вважається
повідомленим про час та місце розгляду
справи. Відповідач причину неявки суду
не повідомив, заяви про розгляд справи
за його відсутності не надійшло, суд
вважає причини неявки відповідача
неповажними.

Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення
при заочному розгляді справи, що
відповідає положенням ст. 224
ЦПК України - суд зважаючи на наявність
законних підстав приходити до висновку
про можливість ухвалити заочне рішення
на підставі наявних у справі доказів,
без вислуховування особистих пояснень
відповідачів по справі.

Судом досліджені докази по справі:

- вислухані пояснення представника
позивача;

- досліджені письмові докази по справі
шляхом оголошення їх у судовому
засіданні;

Вислухавши представника позивача,
вивчивши письмові докази, вивчивши
матеріали справи, з'ясувавши обставини
справи та дослідивши їх доказами, суд
вважає, що позов не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.41 Конституції України,
кожний має право володіти,
користуватися й розпоряджатися своєю
власністю.

Згідно ч.1 ст.316 ЦК України, правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Згідно ст. 317 ЦК України, власникові
належать права володіння, користування
та розпорядження своїм майном. На зміст
права власності не впливають місце
проживання власника та
місцезнаходження майна.

Згідно ст. 328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття власності не встановлена
судом.

Згідно ст. 330 ЦК України, якщо майно
відчужене особою, яка не мала на це
права, добросовісний набувач набуває
право власності на нього, якщо
відповідно до ст. 388 ЦК України майно не
може бути витребуване унього.

Згідно ст. 386 ЦК України, держава
забезпечує рівний захист прав усіх
суб'єктів права власності. Власник,
який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню. Власник, права якого
порушені, має право на відшкодування
завданої йому майнової та моральної
шкоди.

Згідно ст. 387 ЦК України, власник має
право витребувати своє майно від особи,
яка незаконно, без відповідної
правової підстави заволоділа ним.

Згідно ст. 388 ЦК України, якщо майно за
відплатним договором придбане в особи,
яка не мала права його відчужувати, про
що набувач не знав і не міг знати
(добросовісний набувач), власник має
право витребувати це майно від
набувача лише у разі, якщо майно: було
загублене власником або особою, якій
він передав майно у володіння; було
викрадене у власника або особи, якій
він передав майно у володіння; вибуло з
володіння власника або особи, якій він
передав майно у володіння, не з їхньої
волі іншим шляхом. Майно не може бути
витребувано від добросовісного
набувача, якщо воно було продане у
порядку, встановленому для виконання
судових рішень. Якщо майно було набуте
безвідплатно в особи, яка не мала права
його відчужувати, власник має право
витребувати його від добросовісного
набувача у всіх випадках.

Згідно зі ст.57 ЦПК України докази
встановлюються на підставі...пояснень
сторін, показань свідків, письмових
доказів...

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Згідно з ч.3 ст.. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

В судовому засіданні встановлені судом
обставини та визначені до них
правовідносини.

На підставі договору купівлі-продажу,
укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_7, який
був посвідчений 18.08.2005 р. приватним
нотаріусом Дніпродзержинського
міського нотаріального округу ОСОБА_10
за реєстровим номером 3762, ОСОБА_2 став
власником будівлі, розташованої за
адресою: м. Дніпродзержинськ, АДРЕСА_1.
Перед виїздом до США, 15 січня 2009 р.
ОСОБА_2 була видана довіреність на ім`я
ОСОБА_5 (посвідчена 15 січня 2009 р.
приватним нотаріусом
Дніпродзержинського міського
нотаріального округу ОСОБА_8.), згідно
якої ОСОБА_2 уповноважував
ОСОБА_5 представляти його інтереси щодо
вчинення правочинів та дій, пов'язаних
з експлуатацією та передачею в оренду
комплексу будівель за адресою: м.
Дніпродзержинськ, АДРЕСА_1. Виконуючи
надані повноваження, ОСОБА_5 уклав
договір оренди з ОСОБА_4 на 30 місяців,
з дня прийняття об'єкта що орендується.
В зв'язку з невиконанням
ОСОБА_11 взятих на себе зобов'язань по
договору оренди, ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2, в інтересах
якого за довіреністю діє ОСОБА_4 На
вимогу останнього договір за рішенням
Дніпровського районного суду від 02
квітня 2010 р. був розірваний, з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_4 стягнуто кошти в
розмірі 128998,00 грн., а у разі відсутності
коштів - звернуто стягнення на
комплекс будівель, розташований за
адресою м. Дніпродзержинськ, АДРЕСА_1. В
процесі виконання рішення суду, між
ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_2, та
ОСОБА_4 була укладена мирова угода та
затвердженна ухвалою Дніпровського
районного суду м. Дніпродзержинська
від 26.05.2010 р., в результаті якої останній
отримав у власність зазначений
комплекс будівель. Згідно ухвали
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 30.11.2010 р. рішення
Дніпровського районного суду
м. Дніпродзержинська від 02.04.2010 р.
залишено без змін та набрало законної
сили, на підставі чого за ОСОБА_4 було
зареєстровано право власності на
зазначений об'єкт нерухомості.
В подальшому, на підставі
договору купівлі-продажу, 02 грудня 2011
року ОСОБА_4 продав будівельний
комплекс, розташованої за адресою: м.
Дніпродзержинськ, АДРЕСА_1, ОСОБА_3, який
і на теперішній час є його власником.
Вищим спеціалізованим судом України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 28.03.2012 р. по цій справі по
результату розгляду касаційної скарги
ОСОБА_2 була винесена ухвала, в якій
зазначено, що договір оренди не був
зареєстрований у встановленому
законом порядку, а тому не може
вважатися укладеним. Рішення
Дніпровського районного суду
м. Дніпродзержинська
від 02.04.2010 р. та ухвалу Апеляційного
суду Дніпропетровської області від
30.11.2010 р. скасовано, та справу
направлено на новий розгляд до суду
першої інстанції. При розгляді справи в
суді першої інстанції вдруге ОСОБА_2
звернувся до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_4, в якому просив
визнати договір оренди нерухомого
майна від 05.01.2010 р. неукладеним,
посилаючись на ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 28.03.2012 р. Рішенням
Дніпровського районного суду м.
Дніпродзержинська від 30 липня 2012 р.
договір оренди комплексу будівель.
Укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4
розірвано, з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_4 стягнуто кошти в
розмірі 128998,00 грн. в рахунок
відшкодування збитків. В задоволені
позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено. Не
погодившись з даним рішенням ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу. Рішенням
Апеляційного суду Дніпропетровської
області від 11 грудня 2012 р.
скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. В
задоволені позовних вимог ОСОБА_4 щодо
розірвання договору оренди нерухомого
майна було відмовлено, в зв'язку з тим,
що на момент постановлення рішення по
справі термін дії договору сплинув. В
частині стягнення з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_4 коштів в розмірі 128998,00 грн. в
рахунок відшкодування збитків за
договором оренди, відмовлено, оскільки
ухвалою Дніпровського районного суду
м. Дніпродзержинська від 26.05.2010 р.
фактично звернено стягнення на об'єкт
оренди та ОСОБА_4 задовольнив свої
вимоги щодо відшкодування збитків,
шляхом реалізації спірного майна. В
задоволені зустрічного позову ОСОБА_2
щодо визнання договору оренди
неукладеним, відмовлено, оскільки було
встановлено, що при укладені спірного
договору було дотримано усі вимоги
чинного діючого на той час
законодавства, та посилки Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ на ст.. 793, 794 ЦК України щодо
річного строку договору оренди
нежитлового приміщення були
помилковими.

Проте ОСОБА_2 вважає, що комплекс
будівель, розташований за адресою м.
Дніпродзержинськ, АДРЕСА_1, вибув з його
власності не з його волі і в нього є
підстави для витребування цього майна
від добросовісного набувача ОСОБА_3

Суд вважає встановленими відсутність
фактів, якими обґрунтовуються вимоги
позивача з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено той
факт, що будучи власником нерухомого
майна у вигляді комплексу будівель,
розташованих за адресою м.
Дніпродзержинськ, АДРЕСА_1,
ОСОБА_2 видав ОСОБА_5 довіреність,
посвідчену 15 січня 2009 р. приватним
нотаріусом Дніпродзержинського
міського нотаріального округу ОСОБА_8,
згідно якої уповноважив останнього
представляти його інтереси з усіх без
винятку питань щодо вчинення
правочинів та дій, пов'язаних з
експлуатацією та передачею в оренду
комплексу будівель, розташованих за
адресою м. Дніпродзержинськ, АДРЕСА_1. А
також бути представником ОСОБА_2 в
судових органах України будь-якої
ланки, вести його справи у всіх судових
установах з усіма правами наданими
законом позивачу, відповідачу, третій
особі і потерпілому, у тому числі з
правом повної або часткової відмови
від позовних вимог, визнання позову,
зміни предмету позову, укладення
мирової угоди тощо. Діючи в інтересах
ОСОБА_2, ОСОБА_5 надав в оренду
зазначений комплекс будівель
ОСОБА_4, строком на 30 місяців, взявши на
себе певні зобов'язання. Оскільки
зобов'язання ОСОБА_4 не виконав, за
рішенням Дніпровського районного суду
м. Дніпродзержинська від 02.04.2010 р. з
ОСОБА_2, було стягнуто на користь
ОСОБА_4 кошти на відшкодування збитків
по договору оренди нерухомого майна, а
у випадку відсутності коштів - звернено
стягнення на орендоване майно. Між
ОСОБА_5, який діяв в інтересах ОСОБА_2 в
межах повноважень наданих довіреністю,
та ОСОБА_4 була укладена мирова угода,
затверджена ухвалою Дніпровського
районного суду м.
Дніпродзержинська від 26.05.2010 р., на
підставі якої ОСОБА_4 було передано
право власності на комплекс будівель,
розташований за адресою м.
Дніпродзержинськ, АДРЕСА_1. Дана ухвала
ніким не оскаржена та набрала чинності.
На підставі данної ухвали суду за
ОСОБА_4 було зареєстровано право
власності на спірний об'єкт. Тобто,
комплекс будівель, розташований, за
адресою АДРЕСА_1 на законних
підставах перейшов у власність до
ОСОБА_4, який в свою чергу, 02.12.2012 р.
продав спірне нерухоме майно ОСОБА_3
Твердження ОСОБА_2, що ОСОБА_3знав чи міг
знати про наявність перешкод до
вчинення правочину, те, що продавець
ОСОБА_4 не мав права продавати спірне
майно, та те, що ОСОБА_5 не був
уповноважений здійснювати відчуження
майна, яке належить ОСОБА_2 позивачем не
доведено та є його припущенням. Є
підстави для відмови в задоволені
позову.Крім того, суд не може прийняти
до уваги твердження позивача щодо
вихід за межі повноважень ОСОБА_5.,
разпоряджаючись його майном , оскільки
, у даному випадку права власності на
майно ОСОБА_2 до ОСОБА_4 перейшло саме
шляхом виконання наданим ним
повноважень ОСОБА_5 у процесуальному
порядку розгляду та виконання
цивільних справ, а не шляхом прямого
розпорядження майном (його
відчудження) у його повному розумінні.

Згідно листа Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 27 вересня 2012
року «Про практику застосування судами
при розгляді справ окремих норм
законодавства про власність та
спадкування» відповідно до статті 330 ЦК
України, якщо майно відчужене особою,
яка не мала на це права, добросовісний
набувач набуває право власності на
нього, якщо відповідно до статті 388
цього Кодексу майно не може бути
витребуване в нього. Пунктом 3 частини
першої статті 388 ЦК України
передбачено, що у разі придбання майна
за відплатним договором в особи, яка не
мала права його відчужувати, про що
набувач не знав і не міг знати
(добросовісний набувач), власник має
право витребувати це майно від
набувача лише у випадку, якщо майно
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

У даному випадку вказана обставина
відсутня. Майно , яке є предметом позову
у вказаній справі вибуло з володіння
ОСОБА_2, та ОСОБА_5, якому він його
передав безумовно, свідомо, з їхньої
волі, законним шляхом.

Встановлені судом факти і
обставини справи підтверджуються:

- копією довіреності /а.с.3,4,11,12,28,43,84/,
згідно якої підтверджуються
повноваження представника позивача;

- копією паспорта представника
позивача /а.с.5-7,17-19,37-39,44-46/, згідно якого
підтверджується особа ОСОБА_1;

- копією ухвали вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ /а.с.13-16,29-32,58-59,93-96/, згідно якого
підтверджується скасування рішення
Дніпровського районного суду
м. Дніпродзержинська від 02.04.2010 р. та
ухвали апеляційного суду
Дніпропетровської облатсі від 30.11.2010 р.;

- копією договору купівлі-продажу
/а.с.33-34,83/, згідно якого підтверджується
факт придбання ОСОБА_2 комплексу
будівель, розташованих за адресою м.
Дніпродзержинськ, АДРЕСА_1;

- копією договору купівлі-продажу /35-36/,
згідно якого підтверджується факт
придбання ОСОБА_3
комплексу будівель, розташованих за
адресою АДРЕСА_1, 20-17;

- копією висновку експерта, свідоцтва,
сертифікату /а.с.54-57/, згідно якого
підтверджується ринкова вартість
нерухомого майна, розташованих за
адресою м. Дніпродзержинськ, АДРЕСА_1;

- копією рішення Дніпровського
районного суду м. Дніпродзержинська
від 02.04.2010 р. /а.с.85-86/, згідно якого
підтверджується задоволення позовних
вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_2 щодо дострокове
розірвання договору оренди та
відшкодування збитків, а саме звернено
стягнення на орендоване майно у
вигляді комплексу будівель,
розташованих за адресою м.
Дніпродзержинськ, АДРЕСА_1;

- копією мирової угоди /а.с.87/, згідно
якої підтверджується добровільна
передача комплексу будівель,
розташованих за адресою м.
Дніпродзержинськ, АДРЕСА_1 ОСОБА_4;

- копією ухвали Дніпровського
районного суду м. Дніпродзержинська
від 26.05.2010 р. /а.с.88-89/, згідно якої
підтверджується затвердження мирової
угоди та передача комплексу будівель,
розташованих за адресою м.
Дніпродзержинськ, АДРЕСА_1 від ОСОБА_2 в
особі ОСОБА_5 до ОСОБА_4;

- копією ухвали Апеляційного суду
Дніпропетровської області
/а.с.90-92/,згідно якої підтверджується, що
рішення Дніпровського районного суду
м. Дніпродзержинська від 02.04.2010 р.
залишено без змін;

- копією рішення Дніпровського
районного суду м. Дніпродзержинська
від 30.07.2012 р. /а.с.97-99/, згідно якого
підтверджується задоволення позовних
вимог ОСОБА_4 щодо розірвання договору
оренди, стягнення з ОСОБА_2 коштів в
рахунок відшкодування збитків по
договору оренди та відмови в
задоволені зустрічного позову ОСОБА_2
щодо визнання договору оренди
неукладеним;

- копією ухвали Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 24.12.2012 р.
/а.с.100/, згідно якого підтверджується
виправлення описки у резолютивній
частині рішення Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 11.12.2012 р.;

- копіжю рішення Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 11.12.2012 р.
/а.с.101-102/, згідно якого підтверджується
часткове скасування рішення
Дніпровського районного суду
м. Дніпродзержинська
від30.07.2012 р., а саме відмовлено ОСОБА_4 в
його позовних вимогах щодо розірвання
договору оренди;

- копією довіреності /а.с.115/, згідно якої
підтверджується, що ОСОБА_2 уповноважив
ОСОБА_5представляти його
інтереси щодо вчинення правочинів та
дій, пов'язаних з експлуатацією та
передачею в оренду комплексу будівель.

Враховуючи викладене, на підставі ст.41
Конституції України, ст.ст. 316, 317, 328, 330,
386, 87, 388 ЦК України, керуючись ст.ст. 8,10,
57, 59, 60, 209, 213-215, 224-226 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1,
який діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 «про витребування майна
від добросовісного набувача»
відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене у
апеляційному порядку шляхом подачі
протягом десяти днів з дня його
проголошення апеляційної скарги до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через Дніпровський районний
суд м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя

Дніпровського районного суду

м. Дніпродзержинська
В.Є.
Гнєзділов