Справа № 437/7473/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2013 року Ленінський
районний суд м. Луганська у складі:

головуючого: судді - Кравченко Н.О.,

при секретарі - Савченко Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Луганську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа Управління
Держкомзему в м. Луганську Луганської
області про розподіл сумісного майна
подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з
відповідним позовом, в обґрунтування
якого зазначила, що вона з відповідачем
з грудня 2006 року перебувала у фактичних
шлюбних відносинах. 16.07.2010 року
Артемівським відділом реєстрації
актів цивільного стану Луганського
міського управління юстиції між ними
було зареєстровано шлюб. Рішенням
Артемівського районного суду м.
Луганська від 11.04.2012р. шлюб між ними
розірвано.

У своєму позові позивачка також
зазначила, що за час сумісного
проживання позивачем та відповідачем
було придбане наступне майно:
мікрохвильова піч Samsung, вартістю 1800
грн., електропіч Nord, вартістю 800 грн.,
пральна машина Еlektroluх, вартістю 3600 грн.,
телевізор LG вартістю 24000 грн., комп'ютер
LG вартістю 3000 грн., 2 земельні ділянки за
адресою АДРЕСА_1 площею по 0,0600 га кожна
вартістю 44000 грн. за обидва. Загальна
вартість вказаного спільного
сумісного майна подружжя становить 77200
грн., вартість частки кожного становить
38600 грн. (77200/2).

Позивачка також повідомила, що після
розірвання шлюбу між сторонами не
досягнуто згоди про поділ зазначеного
майна. З урахуванням виду цього майна,
його цінності, характеру
взаємовідносин які склалися між
сторонами, та які виключають
можливість спільного користування
майном, позивачка вважає можливим
провести поділ цього майна шляхом
виділення в рахунок частки кожного з
них конкретного майна, виділивши у
рахунок частки відповідача те майно,
яке знаходиться у його користуванні, а
саме: мікрохвильова піч Samsung, вартістю
1800 грн, електропіч Nord, вартістю 800 грн,
пральна машина Еlektroluх, вартістю 3600 грн,
телевізор LG вартістю 24000 грн, комп'ютер
LG вартістю 3000 грн, всього майно
вартістю 36200 грн, а інше майно, а саме 2
земельні ділянки за адресою АДРЕСА_1
площею по 0,0600 га кожна, вартістю 44000 грн.
- виділити у рахунок частки позивача.
Збільшення частки, яка за думкою
позивача, повинна бути виділена їй,
обґрунтовує тим, що з нею проживає її
неповнолітній син від першого шлюбу, на
якого позивачка отримує пенсію по
втраті годувальника та регресні
виплати, які вона втрачала на купівлю
спірного майна, тому як відповідач
офіційно ніде не працював.

До початку розгляду справи від
представника позивача надійшла заява
про розгялд справи за її відсутності.
За таких обставин, суд вважає за
можливе розглянути справу у
відсутність позивача та представника
позивача.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, причини неявки суду не
повідомив, про час, дату та місце
розгляду справи повідомлявся належним
чином. Суд вважає невку відповідача та
представника відповідача неповажною.

Представник третьої особи у судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суду не повідомив, про час, дату
та місце розгляду справи повідомлений
належним чином згідно відбитку штампу.

Суд, дослідивши письмові матеріали
справи та відповідно до ст. 224 ЦПК
України зі згоди позивача суд ухвалив
рішення при заочному розгляді, згідно
якому позовні вимоги ОСОБА_1
задовольнив.

Однак, 15.03.2013 року ОСОБА_2 звернувся до
Ленінського районного суду м.
Луганська із заявою про перегляд
заочного рішення.

У своїй заяві ОСОБА_2 заперечує проти
вимог позивачки та зазначає, що
предметом розподілу були дві земельні
ділянки площею по 0,06 га кожна, на одною
з яких позивачка приховала від суду
наявність житлового будинку, що робить
цю ділянку значно дорожчою, чим
заявлено у позовній заяві позивачки.
Відповідач, також зазначає, що в
результаті призведеного розділу майна
позивачка отримала ще не введений у
експлуатацію, але коштовний будинок,
вартість якого не враховано при
розподілі. Крім того відповідач
стверджує, що суд розділив майно, яке
він не придбав з позивачкою та, якого не
було у їх родині, а саме: мікрохвильова
піч «Samsung», комп'ютер «LG».

Також, відповідач повідомляє, що в
період з 1998 року по квітень 2012 року він
працював диспетчером в ЗАТ
«Краснодонський м'ясокомбінат», та що
практично усе коштовне майно
придбалось за його кошти і до якого
позивачка не має ніякого відношення.

Крім того, відповідач зазначає, що про
розгляд справи у суді він не знав, бо
позивачка вказала не правильний номер
його квартири, неправильний номер його
телефону і, що у період з 20 квітня 2012
року по 13 лютого 2013 року він безвиїзно
знаходився в Російській Федерації, про
що надав міграційну карту. Тому про
заочне рішення, як повідомляє
відповідач, він дізнався 11.03.2013 року.

На підставі вищезазначеного 15 квітня
2013 року суд виніс ухвалу про перегляд
заочного рішення по цивільній справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розподіл сумісного майна подружжя.

Суд вважає, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст.10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставі
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст.212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Так дослідивши наявні у справі докази
суд встановив, що Відповідачем не
надано належних доказів наявності на
однієї із земельних ділянок,
розташованих за адресою: АДРЕСА_1
площею по 0,0600 га житлового будинку, що
зі слів відповідача робить цю ділянку
значно дорожчою, чим заявлено у
позовній заяві позивачки.

В зв'язку з цим, у відповідності до п.
«а» ч.2 ст. 89 ЗК України, суд встановив,
що у спільній сумісній власності
позивача та відповідача перебувають
дві земельні ділянки подружжя,
розташовані за адресою АДРЕСА_1 площею
по 0,0600 га кожна, вартістю 44000 грн. за
обидві.

Частиною 4 та ч.5 ст. 89 ЗК України
передбачено, що співвласники земельної
ділянки, що перебуває у спільній
сумісній власності, мають право на її
поділ або на виділення з неї окремої
частки. Поділ земельної ділянки, яка є у
спільній сумісній власності, з
виділенням частки співвласника, може
бути здійснено за умови попереднього
визначення розміру земельних часток,
які є рівними, якщо інше не передбачено
законом або не встановлено судом.

Також, п. «е» п. 18 Постанови Пленуму
Верховного суду України «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ» від 16 квітня 2004 року за № 7,
передбачено, що вирішуючи спори про
право власності на земельну ділянку,
суди мають виходити з того, що у
випадках, передбачених статтями 86-89
ЗК, володіння, користування та
розпорядження земельною ділянкою, яка
перебуває в спільній частковій
власності, здійснюються за згодою всіх
співвласників згідно з договором, у
разі недосягнення згоди - за рішенням
суду, а при перебуванні ділянки в
спільній сумісній власності (у
подружжя, членів фермерського
господарства, якщо інше не
передбачалось угодою між ними,
співвласників жилого будинку) - за
договором або законом. Учасник
спільної часткової власності має право
вимагати виділення належної йому
частки зі складу земельної ділянки (у
тому числі й разом з іншими
учасниками, які цього вимагають) або
виплати рештою учасників грошової
компенсації за цю частку при
неможливості її виділення та
отримання в його володіння,
користування частини спільної
земельної ділянки, що відповідає
розміру його частки. Учаснику
спільної сумісної власності зазначене
право належить за умови
попереднього визначення розміру
рівних земельних часток, якщо інше не
передбачено законом або не
встановлено судом. Набута юридичною
особою земельна ділянка не є спільною
власністю її засновників, учасників
або членів і не може розподілятися
між ними як співвласниками.

При таких обставинах, суд, виходячи із
того, що площа обох земельних ділянок,
розташованих за адресою: АДРЕСА_1
складає 0,0600 га кожна, вартістю 22000 грн.
кожна, вирішив визнати за позивачем
право власності на земельну ділянку,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1, площею
0,0600 га, вартістю 22000 грн., а за
відповідачем визнати право власності
на земельну ділянку, розташовану за
адресою: АДРЕСА_2 площею 0,0600 га,
вартістю 22000 грн.

Відповідно до ст. 69,70 Сімейного кодексу
України майно, придбане подружжям в
період знаходження у зареєстрованому
шлюбі є спільною сумісною власністю
подружжя, у разі поділу його, частки
кожного з подружжя є рівними.

Враховуючи, що відповідачем в заяві про
перегляд заочного рішення
заперечується придбання
мікрохвильової пічі Samsung, вартістю 1800
грн. комп'ютер LG вартістю 3000 грн, а в
матеріалах справи відсутні докази щодо
придбання даної майна, суд вважає, що
відповідно до ст.. 60 ЦПК України це
майно не підлягає розподілу. Судом
встановлено, що сторони з грудня 2006 р.
перебували у фактичних шлюбних
відносинах, а 16.07.2010р. між ними було
зареєстровано шлюб. Рішенням
Артемівського районного суду м,
Луганська від 11.04.2012р. шлюб між ними
розірвано(а.с.23).

За час сумісного проживання позивачем
та відповідачем за рахунок спільних
коштів було придбано наступне майно:
електропіч Nord, вартістю 800 грн., пральна
машина Еlektroluх, вартістю 3600 грн.,
телевізор LG вартістю 24000 грн., всього
майно вартістю 28400 грн.

Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу
України, у разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружися, частки майна
дружини та чоловіка є рівними. 4.2 ст. 70
цього кодексу зазначає, що при розгляді
спору про розподіл майна, суд може
відступити від принципу рівності
часток, при обставинах, які мають
суттєве значення. За ч.3 ст. 70 частка
дружини, чоловіка може бути збільшена
за рішенням суду якщо з нею (ним)
мешкають діти.

Відповідно до ст. 71 Сімейного кодексу
України майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя
ділиться між ними в натурі. Якщо
дружина та чоловік не домовилися про
порядок поділу майна, спір може бути
вирішений судом. При цьому суд бере до
уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей
та інші обставини, що мають істотне
значення. Неподільні речі
присуджуються одному із подружжя, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними.

Судом також встановлено, що позивачка
офіційно працює та має власного
неповнолітнього сина, на якого отримує
пенсію по втраті годувальника, що
підтверджується довідками з ГІФУ від
10.05.2012р. Тому суд вважає за можливе
збільшити частку у спільному майні
подружжя, яка буде виділена позивачу, з
урахуванням інтересів дитини, та
виділити їй у власність телевізор LG
вартістю 24000 грн.

Суд вважає, що при такому варіанті
поділу майна, права відповідача не
порушуються, оскільки відповідачу буде
виділене майно, яке фактично
знаходиться у нього у користування та
знаходиться у гарному технічному
стані. Окрім того, відповідач має
власну квартиру, в якій він мешкає.
Таким чином, суд вважає, що доцільно
виділити у власність відповідачу
електропіч Nord, вартістю 800 грн., пральна
машина Еlektroluх, вартістю 3600 грн.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України
Стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з

другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові

витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати

присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених

позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини

позовних вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Таким чином, оскільки позов
задоволено частково в розмірі 46000 грн.,
що складає 63,54% до стягнення судового
збору 460,03 грн. (сплачено відповідно до
квитанції а.с.1а 440 грн.), додатково
підлягає стягненню на користь держави
20 грн.03 копійки з позивача. Та стягненню
з відповідача на користь держави
судовий збір в розмірі 36,46%, що в
складає 263 грн.97 копійок.

Керуючись ст.ст.10, 11, 58, 60, 212 ЦПК України,
ст.ст.69, 70, 71 СК України, ч.2, 4, 5 ст.89 ЗК
України, п. «е» п. 18 Постанови Пленуму
Верховного суду України «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ» від 16 квітня 2004 року за № 7суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Поділити спільне майно подружжя
загальною вартістю 72400 грн., а саме:
електропіч Nord, вартістю 800 грн., пральна
машина Еlektroluх, вартістю 3600 грн.,
телевізор LG вартістю 24000 грн., всього
майно вартістю 28400 грн., а інше майно, а
саме 2 земельні ділянки за адресою
АДРЕСА_1 площею по 0,0600 га кожна,
вартістю 44000 грн. за обидві.

Виділити в рахунок частки ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та зареєстрована за
адресою : АДРЕСА_3: ? земельної ділянки
за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,0600 га, ?
земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2,
площею 0,0600 га, телевізор LG вартістю 24000
грн.

Виділити в рахунок частки ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за
адресою: АДРЕСА_4: ? земельної ділянки за
адресою АДРЕСА_2, площею 0,0600 га, ?
земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1,
площею 0,0600 га, електропіч Nord, вартістю
800 грн., пральну машину Еlektroluх, вартістю
3600 грн.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
зареєстрована за адресою : АДРЕСА_3 на
користь держави судовий збір в розмірі
20 грн.03 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4
судовий збір на користь держави в
розмірі 263 грн. 97 коп.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Луганської області через
Ленінський районний суд м. Луганська
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
рішення, можуть подати апеляційну
скаргу протягом десяти днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя:
Н.О. Кравченко