АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/7407/13
Головуючий 1-ї інст. -
Справа № 642/408/13-ц Пашнєв
Доповідач - Яцина В.Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2013 року
м. Харків

Судова колегія судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Харківської області у складі :

Головуючого - судді - Яцини В.Б.,

суддів - Карімової Л.В. ,
Кругової С.С.,

при секретарі : Костюченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Ленінського районного суду м. Харкова
від 11 жовтня 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа
ОСОБА_3, про поновлення межі та
зобов'язання знести паркан, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2013 року ОСОБА_3 звернулася
до суду з позовом, в якому після його
остаточного уточнення у жовтні 2013 року
просила зобов'язати ОСОБА_2 знести
частину зведеного відповідачкою
бетонного паркану від відмітки 2.00, 2.55, а
також - згідно до висновків судової
експертизи відновити межу між
земельними ділянками, на яких
розташовані домоволодіння за адресою
АДРЕСА_1.

На обґрунтування позову ОСОБА_3
послалася на те, що вона на підставі
договору купівлі-продажу є власником
2/12 частини жилого будинку з надвірними
будівлями, який розташований на
земельній ділянці площею 549 кв.м за
адресою АДРЕСА_1, яка була визначена
рішенням Ленінського РВК № 36-1 від
07.02.1956 року, а її матір ОСОБА_4 на
підставі свідоцтва про спадщину є
власницею іншої 10/12 частини вказаного
домоволодіння. У серпні 2012 року
відповідачка в результаті зведення
бетонного паркану перенесла вглиб
вказаної земельної ділянки на 2,25 м
межу, що відділяє її від сусідньої
земельної ділянки, на якій
розташований будинок відповідачки
АДРЕСА_2. Внаслідок цього площа
земельної ділянки позивачки
зменшилася до 516 кв.м. Посилаючись на те,
що внаслідок таких протиправних дій
вона не може розпорядитися своєю
власністю у вказаному домоволодінні,
чому зашкоджує зміна меж земельної
ділянки, а Харківська міська рада в
цьому їй не допомогла, позивачка
просила задовольнити її вимоги.

Відповідачка позов не визнала і
послалася на те, що позивачка надала
суду неправдиві дані про площу
вказаних земельних ділянок. Крім того,
попередній власник домоволодіння по
АДРЕСА_1 ОСОБА_5 відступила
відповідачці частину земельної
ділянки під цим домоволодінням, а
бетонний паркан за мовчазною зголою
позивачки та третьої особи був нею
зведений на місці старої огорожі, яка
вже була непридатна до подальшої
експлуатації.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Харкова від 11 жовтня 2013 року позов був
задоволений повністю. Зобов'язана
ОСОБА_2 відновити межу між земельними
ділянками АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2 у
відповідності до поквартальної зйомки,
затвердженої рішенням Ленінського РВК
№ 36-1 від 07.02.1956 року, та відповідно до
висновків судової
будівельно-технічної експертизи № 2371
від 27 червня 2013 року. Зобов'язана ОСОБА_2
знести бетонну огорожу від відмітки 2.0,
2.55 на схемі в додатку № 1 до висновку
судової будівельно-технічної
експертизи № 2371 від 27 червня 2013 року, та
встановити як зазначено червоним
кольором довжиною 16,70 м на вказаній
схемі. Вирішено питання про
відшкодування судових витрат.

Не погоджуючись з таким рішенням,
ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить
його скасувати і ухвалити нове рішення
про відмову у задоволенні позову,
посилаючись на те, що суд ухвалив
рішення не лише щодо її прав і
обов'язків, оскільки спадкоємцями, які
прийняли спадщину після смерті ОСОБА_6
домоволодіння по АДРЕСА_2 окрім
відповідачки є її брат, який не був
судом залучений до розгляду справи; не
відповідають встановленим обставинам
справи, згідно до яких земельна ділянка
під успадкованим відповідачкою
сусіднім домоволодінням також
зменшилася, висновки суду про те, що
зменшення площі земельної ділянки під
домоволодінням позивачки відбулося
саме в результаті дій відповідачки; суд
безпідставно погодився з висновками
судового експерта про можливість
встановлення межі, а не її відновлення,
внаслідок чого вийшов поза межі
заявленого позову; суд не з'ясував, що в
результаті зведення бетонного паркану
відбулося відновлення межі, яку було
встановлено попередніми власниками
вказаних суміжних домоволодінь,
розташування якої є обов'язковим й для
наступних їх власників.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення осіб, що
з'явились у судове засідання,
відповідно до ч. 3 ст.. 303 ЦПК України
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що вона
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Задовольняючи позов районний суд з
посиланням на ст. 377 ЦК України, ст. 106 ЗК
України виходив з того, що
відповідачка, як власниця сусіднього
домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 у м.
Харкові, внаслідок зведення бетонного
паркану порушила межу між сусідніми з
позивачкою домоволодіннями, яка
підлягає відновленню за
запропонованим судовим експертом
варіантом.

Однак до таких висновків районний суд
дійшов при: не з'ясуванні, чи набула
позивачка передбачене ст.. 106 ЗК України
право вимагати від власника сусідньої
земельної ділянки відновлення межі;
при недоведеності порушення прав
позивачки на користування земельною
ділянкою під спірною частиною паркану,
що має значення для справи, що суд
вважав встановленим; з порушенням
наведених норм матеріального права, що
відповідно до п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України є підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення.

Відповідно до ст. 377 ЦК України,
яка підлягає застосуванню до спірних
правовідносин відповідно до п. 4
Прикінцевих та перехідних положень
чинного ЦК у своїй первинній редакції,
до особи, яка придбала житловий
будинок, будівлю або споруду,
переходить право власності на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення, у
розмірах, встановлених договором, лише
у випадку, якщо ця земельна ділянка
була предметом цього договору. В іншому
випадку, якщо набута за цим договором
нерухомість розміщена на земельній
ділянці, наданій у користування, то у
разі її відчуження до набувача
переходить право користування лише
тією частиною земельної ділянки, на
якій вони розміщені, та частиною
ділянки, яка необхідна для їх
обслуговування.

За ст.. 106 ЗК України, лише власник
земельної ділянки має право вимагати
від власника сусідньої земельної
ділянки відновлення межовим знаків у
випадках, коли вони перемістились.

Так, судом правильно встановлено, що
відповідно до договору купівлі-продажу
від 30.04.2002 року ОСОБА_3 є власницею 2/12
частини жилого будинку АДРЕСА_1, а
ОСОБА_4 є власницею іншої 10/12 частини
вказаного домоволодіння. ОСОБА_2 є
власницею суміжного домоволодінням
позивачки домоволодіння за адресою:
АДРЕСА_2. Згідно до поквартальної
зйомки, затвердженою рішенням
Ленінського РВК № 36-1 від 07.02.1956 року
площа земельної ділянки АДРЕСА_1
складає 549 кв.м; площа земельної ділянки
АДРЕСА_2 складає 710 кв.м.

Обґрунтовуючи свої висновки районний
суд послався на висновки судової
будівельно-технічної експертизи № 2371
від 27 червня 2013 року, за якими межа між
вищевказаними суміжними
домоволодіннями сторін по справі
повинна проходити, як зазначено
червоним кольором довжиною 16,7 м на
доданій до висновку схемі (а.с. 70-71). При
цьому судовий експерт свої висновки
обґрунтував результатами обміру
існуючих на 25 квітня 2013 року зовнішніх
меж, конфігурацій та площ земельних
ділянок, на яких розташовані вказані
домоволодіння сторін по цій справі, у
порівнянні з даними поквартальної
зйомки цих же земельних ділянок,
затвердженої рішенням Ленінського РВК
№ 36-1 від 07.02.1956 року (а.с. 70, 74-76).

Однак районний суд всупереч вимог ст..
213 ЦПК України про законність та
обґрунтованість свого рішення в
контексті не взяв до уваги, що
зазначені висновки мають правове
значення лише у випадку порушення прав
позивачки на користування чи володіння
земельною ділянкою під спірною межею,
таких доказів матеріали справи не
містять і своїх висновків з цього
приводу районний суд в рішенні не
навів.

Суд також не з'ясував, що вказана
земельна ділянка перебуває у спільному
користуванні його власників цього
домолодіння, ОСОБА_3 і ОСОБА_4, а
зведений відповідачкою бетонний
паркан не порушує право користування
позивачкою частиною земельної ділянки
за адресою АДРЕСА_1, де він був зведений.

Так, відповідно до договору
купівлі-продажу від 30 квітня 2002 року
ОСОБА_3 придбала у ОСОБА_7 2/12 частин
жилого будинку літ. «А-1» з надвірними
будівлями: сараї літ. «г», «ж», «к», льох
«е,з», вбиральня «д», огорожі №№ 1-5 по
АДРЕСА_1, при цьому про придбання
земельної ділянки площею 549 кв.м під цим
домоволодінням у цьому договорі не
йдеться (а.с. 5).

При цьому районний суд не взяв до уваги,
що відповідно до ч. 4 ст. 120 ЗК України в
редакції, яка діяла на день набуття
позивачкою своєї частини
домоволодіння у власність, при
переході права власності на будівлю
та споруду до кількох осіб, право на
земельну ділянку визначається
пропорційно часткам осіб у вартості
будівлі та споруди, якщо інше не
передбачено у договорі відчуження
будівлі і споруди. Належних і
допустимих доказів про те, що позивачці
належить право власності чи
користування частиною земельної
ділянки, яка перебуває під спірною
межею ї тією частиною бетонного
паркану, яку вона просила знести, -
матеріали справи не містять.

Більш того, як вбачається з наданих
позивачкою з передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 303
ЦПК України підстав до апеляційного
суду на підтвердження свого права
користування копії рішення
Ленінського районного суду м. Харкова
від 20 червня 2001 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_8,
ОСОБА_7, попередньої власниці частини
домоволодіння за вищевказаним
договором купівлі-продажу, про
визначення порядку користування
земельної ділянкою по АДРЕСА_1 в
користування ОСОБА_4 на належні їй 10/12
частин вказаного домоволодіння надана
земельна ділянка площею 412 кв.м трьома
частинами: ділянка ІІ - площею 387 кв.м з
боку вул.. Прикордонна, ділянка ІІ-а
площею 8 кв.м з боку домоволодіння
НОМЕР_1 (площа під ? частиною сараю літ.
«ж»), ділянка ІІ-б площею 17 кв.м з боку
домоволодіння НОМЕР_1 (площа під
гаражем літ. «и»). На 2/12 частини цього ж
домоволодіння було виділено у
користування земельну ділянку 82 кв.м
трьома частинами: ділянка ІІІ площею 50
кв.м з боку домоволодіння НОМЕР_1,
ділянка НОМЕР_2 площею 25 кв.м (площа під
жилим будинок), ділянка НОМЕР_3 площею 7
кв.м (площа під ? частиною сараю «ж»).

При цьому, як видно із додатку до
висновку судової технічної експертизи,
на підставі якої районним судом було
визначено порядок користування
земельною ділянкою, яка припадає на 2/12
частин жилого будинку АДРЕСА_1, ОСОБА_7
на день продажу своєї частки не мала
права користування частиною земельної
ділянки, де відповідачкою було пізніше
зведено спірну частину бетонного
паркану і на якій перебуває спірна
частина межі, як це викладено у додатку
№ 1 до висновку судової
будівельно-технічної експертизи № 2371
на схемі розташування земельних
ділянок АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 (а.с. 71), Ці
обставини сторони при апеляційному
розгляду справи не заперечували.

Районний суд не з'ясував, що рішенням
суду між попередніми співвласниками
вже був визначений порядок
користування земельною ділянкою під
домоволодінням АДРЕСА_1 внаслідок чого
даний порядок користування є
обов'язковим для їх правонаступників.

Оскільки таким чином позивачка не
довела, що внаслідок зведення
відповідачкою бетонного паркану були
порушені її законні права чи інтереси,
що вимагає знесення спірної частини
бетонного паркану та є підстави для
відновлення межі, то у задоволенні її
позову необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 1,
2, 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 316, 317, 319-324, 327 ЦПК
України, судова колегія -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Харкова від 11 жовтня 2013 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
однак протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий :

Судді :