АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 603/649/13-ц Головуючий у 1-й
інстанції Галіян І.М. Провадження №
22-ц/789/1505/13 Доповідач - Жолудько
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2013 р. Колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Жолудько Л.Д.

суддів - Костіва О. З., Кузьми Р. М.,

при секретарі - Ханенко Т.І.

з участю представника ПАТ КБ
"Приватбанк" Гнатишака О.В., ОСОБА_2, який
діє в своїх інтересах та інтересах
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційний банк "ПриватБанк" на
рішення Монастириського районного
суду від 21 жовтня 2013 року по справі за
позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_3,
ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4, третьої
особи на стороні відповідача, яка не
заявляє самостійних вимог, органу
опіки та піклування Монастириської
районної державної адміністрації про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, установлення початкової ціни
реалізації предмета іпотеки та
виселення і за зустрічним позовом
ОСОБА_3 до ПАТ КБ "ПриватБанк", третьої
особи, яка не заявляє самостійних
вимог, ОСОБА_2 про визнання договору
іпотеки недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2013 року ПАТ КБ "ПриватБанк"
звернулося в суд із позовом до
ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4,
третьої особи на стороні відповідача,
яка не заявляє самостійних вимог,
органу опіки та піклування
Монастириської РДА про звернення
стягнення на предмет іпотеки,
установлення початкової ціни
реалізації предмета іпотеки та
виселення.

У вересні 2013 року ОСОБА_3
звернувся в суд із позовом до ПАТ КБ
"ПриватБанк", третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог, ОСОБА_2 про
визнання договору іпотеки недійсним.

Рішенням Монастириського
районного суду від 21 жовтня 2013 року в
задоволенні позову ПАТ КБ "ПриватБанк"
відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
"ПриватБанк" просить рішення суду за
його позовом скасуватита ухвалити нове
рішення, яким задовольнити його
позовні вимоги в повному обсязі.

Апелянт зазначає, що судом було
порушено норми матеріального права, а
висновки суду не відповідають
обставинам справи. Зокрема, не
враховано того, що на момент укладення
договору іпотеки неповнолітні діти не
були зареєстровані за адресою предмета
іпотеки. Надана відповідачем довідка
про склад сім'ї не містить дати видачі,
тому не може підтверджувати факт
реєстрації дітей в 2008 році, коли
укладався зазначений договір. У
мотивувальній частині рішення
відсутнє законодавче обґрунтування
висновку суду щодо відмови у
задоволені вимог про звернення
стягнення не предмет іпотеки.

Рішення суду про відмову в задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_3 до ПАТ КБ
"ПриватБанк" про визнання договору
іпотеки за № 559 від 03.07.2008 року
заінтересованими особами не
оскаржується і апеляційним судом не
перевіряється.

У судовому засіданні представник
ПАТ КБ "ПриватБанк" підтримав
апеляційну скаргу банку, зіславшись на
доводи, викладені в ній, просить її
задовольнити.

ОСОБА_2 апеляційної скарги не
визнав і пояснив, що він не згідний із
розміром заборгованості, визначеної
банком. Уважає рішення суду законним та
обґрунтованим, а апеляційну скаргу
банку-безпідставною.

ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_5,
ОСОБА_4 у судове засідання повторно не
з'явились. Про час і місце його
повідомлені належним чином.

Представник третьої особи на
стороні відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору,
-органу опіки та піклування
Монастириської РДА - у судове засідання
не з'явився, подав заяву про розгляд
справи за його відсутності.

Розглянувши справу, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, заслухавши пояснення учасників
апеляційного розгляду справи, колегія
вважає, що апеляційна скарга ПАТ КБ
"ПриватБанк" підлягає до часткового
задоволення.

Відмовляючи в задоволенні позову
ПАТ КБ "ПриватБанк", суд першої
інстанції виходив з того, що в зв'язку з
допущеними порушеннями працівниками
банку прав неповнолітніх дітей при
укладенні договору іпотеки, цей
договір не створює для сторін
юридичних наслідків. При цьому судом
відмовлено в задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_3 до ПАТ КБ "Приватбанк" про
визнання договору іпотеки № 559 від 03.07
2008 року недійсним у зв'язку з
пропущенням строку позовної давності.

Колегія суддів апеляційного суду
вважає, що з таким висновком суду
погодитись не можна, оскільки він не
відповідає вимогам закону та
встановленим обставинам.

Згідно з положеннями ст.
309,ч.1,п.п.3,4 ЦПК України наведене є
підставою для зміни рішення суду:
скасування його в частині відмови в
задоволенні позову ПАТ КБ "ПриватБанк"
і ухвалення в цій частині нового
рішення.

Судом установлено, що 27 червня 2008
року між ЗАТ КБ "ПриватБанк",
правонаступником якого є ПАТ КБ
"ПриватБанк", та ОСОБА_2 укладено
кредитний договір за № 06/08/89МБ-01.

Відповідно до умов договору Банк
зобов'язався надати позичальнику
кредит у сумі 20 000 дол. США на термін і на
умовах, передбачених у даному договорі,
а позичальник зобов'язався повернути
отриманий кредит і сплатити відсотки
та винагороду не пізніше 17 червня 2013
року (п.п.1.2, 1.3 Договору).

03 липня 2008 року в забезпечення
виконання умов вищезазначеного
кредитного договору від 27.06.2008 року між
ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником
якого є ПАТ КБ "ПриватБанк",
(іпотекодержатель) та ОСОБА_3
(іпотекодавець) укладено договір
іпотеки № 559.

Предметом даного договору є
надане іпотекодавцем в іпотеку
нерухоме майно, а саме: цегляний
житловий будинок з надвірними
будівлями, загальною площею 67,0 кв.м.,
який належить ОСОБА_3 на підставі
свідоцтва про право власності,
виданого Ковалівською сільською радою
22.05.2008 року на підставі рішення
виконкому від 23.04.2008 року за № 32.

Термін дії договору встановлено
до повного виконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором №
06/08/89МБ-01 від 27.06.2008 року та всіма
додатковими угодами до нього (п. 31
Договору).

У разі невиконання ОСОБА_2
зобов'язань, забезпечених іпотекою,
іпотекодержатель має право одержати
задоволення за рахунок переданого в
іпотеку нерухомого майна переважно
перед іншими кредиторами.

Станом на липень 2008 року у
житловому будинку по АДРЕСА_1, який на
праві власності належить ОСОБА_3, були
зареєстровані: голова двору ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, дружина - ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2, син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3,
невістка - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, внучка -
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, внук - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_6, що стверджується
довідками за № 702 від 28.08.2013 року та за №
714 від 02.09.2013 року, виданими сільським
головою Ковалівської сільської ради.

Право власності в ОСОБА_3 на
житловий будинок АДРЕСА_1 виникло 22
травня 2008 року з моменту його державної
реєстрації (свідоцтво про право
власності на нерухоме майно від 22.05.2008
року).

ОСОБА_3 вправі був розпорядитися
будинком на свій розсуд, зокрема,
передати в іпотеку. На момент укладення
договору іпотеки у зазначеному
житловому будинку проживало двоє
неповнолітніх дітей, внуки власника -
ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_6

Апеляційним судом установлено, що
рішенням Монастириського районного
суду від 23 жовтня 2009 задоволено позов
ЗАТ "Приватбанк" про стягнення з ОСОБА_2
та ОСОБА_3 на користь ПАТ "Приватбанк"
157071 грн. 51 коп. (20586, 04 доларів США) за
кредитним договором № 06/08/89МБ-01 від 27
червня 2008 року.

На підставі цього рішення суду
постановою державного виконавця від
08.10 2010 року відкрито виконавче
провадження з виконання виконавчого
листа №2-393, виданого 27.08.2010 року
Монастириським районним судом про
стягнення з ОСОБА_2 ( солідарно) на
користь ЗАТ КБ "Приватбанк" 157071, 51 грн.
заборгованості.

На час розгляду справи в суді
першої інстанції заборгованість
відповідача ОСОБА_2 перед банком з
урахуванням примусового стягнення за
вищезгаданим виконавчим документом
складає: 55043,74 доларів США, що за курсом
7.99 відповідно до службового
розпорядження НБУ від 19.06.2013 року
складає 439799,48 гривень (18124,29 доларів
США-заборгованість за кредитом; 22446,88
доларів США-заборгованість з процентів
за користування кредитом; 11821,64 доларів
США-пеня за несвоєчасне виконання
зобов'язань за договором; 31,29 і 2619,64
доларів США штрафів (фіксованої
частини та процентної складової).

17.04.2013 року позивачем було
направлено вимогу відповідачам ОСОБА_2
та ОСОБА_3 про виконання умов
кредитного договору та звільнення в
тридцятиденний строк з дня отримання
вимоги предмету іпотеки в разі
невиконання зобов'язання.

Іншим відповідачам вимога про
звільнення займаного ними жилого
будинку не направлялась.

Відповідно до вимог ст.ст. 213,214 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Під час ухвалення рішення суд
вирішує, чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження,
які правовідносини випливають із
установлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Наведеним нормам закону та
встановленим обставинам рішення суду,
ухвалене за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк"
до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_5,
ОСОБА_4, про звернення стягнення на
предмет іпотеки, установлення
початкової ціни реалізації предмета
іпотеки та виселення не відповідає.

В силу вимог ст.ст. 11, 10, 60 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненнями фізичних чи
юридичних осіб, поданими відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини на які посилається як на
підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 526 Цивільного
кодексу зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і в
установлений строк відповідно до умов
договору та вимог закону.

У порушення зазначених норм закону та
умов договору відповідач зобов'язання
за вказаним договором належним чином
не виконав.

Відповідно до вимог ст. 590 ЦК
України, ч. 3 ст. 33, ст. 39 Закону України
"Про іпотеку" звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет застави
в разі, коли зобов'язання не буде
виконано у встановлений строк (термін),
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що
залишається у володінні заставодавця
або третьої особи (ч.1 ст.575 ЦК України).

У разі задоволення судом позову про
звернення стягнення на предмет іпотеки
у рішенні суду зазначаються:

загальний розмір вимог та всі його
складові, що підлягають сплаті
іпотекодержателю з вартості предмета
іпотеки;

опис нерухомого майна, за рахунок якого
підлягають задоволенню вимоги
іпотекодержателя;

заходи щодо забезпечення збереження
предмета іпотеки або передачі його в
управління на період до його
реалізації, якщо такі необхідні;

спосіб реалізації предмета іпотеки
шляхом проведення прилюдних торгів або
застосування процедури продажу,
встановленої ст. 38 ЗУ " Про іпотеку";

пріоритет та розмір вимог інших
кредиторів, які підлягають задоволенню
з вартості предмета іпотеки;

початкова ціна предмета іпотеки для
його подальшої реалізації.

Колегія не приймає до уваги
заперечення відповідача ОСОБА_3 щодо
розміру вимог та всіх його складових,
що підлягають сплаті іпотекодержателю
з вартості предмета іпотеки, оскільки
ним не наведено, а судом не здобуто
будь-яких доказів на підтвердження
цієї обставини.

Відповідно до вимог ст.8 Конституції
України в України визначається і діє
принцип верховенства права.
Конституція України має найвищу
юридичну силу, закони та інші
нормативно-правові акти приймаються на
основі Конституції України і повинні
відповідати їй. Пунктом 1 частини 1 ст. 92
Конституції України передбачено, що
виключно законами України
визначаються права і свободи людини і
громадянина, гарантії цих прав і
свобод.

Згідно з положеннями ст. 22 Конституції
України звуження змісту та обсягу
гарантованого права позивача шляхом
прийняття нових законів або внесення
змін до чинних законів не допускається.

Суд вирішує справи на підставі
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України. Суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України. У разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Таким чином, виходячи із загальних
засад пріоритетності законів над
нормативно-правовими актами, а також
договорами, або угодами, колегія
приходить до висновку про те, що при
вирішенні даного спору підлягають
застосуванню вимоги ст. 109 Житлового
кодексу України та статей 39-40 Закону
України "Про іпотеку".

Частиною 1 статті 40 цього Закону
передбачено, що звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей. Виселення
проводиться в порядку, встановленому
законом.

У частинах 2 і 3 статті 40 даного Закону
законодавець встановлює певний
порядок дій банку: після прийняття
рішення про звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільнять
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Пунктом 43 Постанови Пленумом
Верховного суду України у "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин" від 30 березня
2012 року роз'яснено, що при розгляді
позову іпотекодержателя про виселення
мешканців із житлового будинку чи
житлового приміщення в разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
враховувати наступне.

Згідно з частиною 4 статті 109 Житлового
кодексу України, статей 39-40 Закону
України "Про іпотеку" виселення
мешканців із житлового будинку чи
житлового приміщення, яке є предметом
іпотеки, проводиться в порядку,
встановленому Законом.

При цьому примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за певних умов, якщо добровільно
мешканці не звільнили житловий будинок
чи житлове приміщення, на яке звернуте
стягнення як на предмет іпотеки,
протягом одного місяця з дня отримання
письмової вимоги іпотекодержателя або
нового власника або в інший погоджений
сторонами строк.

Виходячи з аналізу наведених правових
норм, можна зробити висновок, що
недотримання вищезазначеної
обов'язкової процедури є підставою для
відмови в позові про виселення
мешканців житлового приміщення, що є
предметом іпотеки, і щодо якого лише
вирішується питання про звернення
стягнення.

Між тим, як убачається з матеріалів
справи, банком не було дотримано
процедури, передбаченої законом для
виселення осіб, які проживають в
будинку, який є предметом іпотеки, а
саме: відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3
була направлена письмова вимога про
звільнення будинку до звернення
стягнення на предмет іпотеки, а іншим
відповідачам особисто письмова вимога
про виселення взагалі не направлялась.

У зв'язку з наведеним колегія вважає, що
позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" про
виселення відповідачів є передчасними,
а тому в їх задоволенні слід відмовити,
що не позбавляє позивача права на
звернення з аналогічним позовом у разі
виконання зазначених вимог закону в
повному обсязі.

Згідно з положеннями ч.1 ст.88 ЦПК
України на користь позивача ПАТ КБ
"ПриватБанк" з відповідачів ОСОБА_3,
ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4
солідарно слід стягнути понесені
витрати в сумі 5161 грн. 50 коп.

На підставі наведеного та, керуючись
ст.ст. 8, 22, 92 Конституції України, ст ст.
526, 590 ЦК України, ст. 109 ЖК України, ст.ст.
33, 39, 40 Закону України "Про іпотеку", п. 43
постанови Пленуму Верховного суду
України "Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин", ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 304,
307,ч.1, п.3; 309,ч.1,п.п.3,4; 313, 314,ч.2; 316, 317, 319, 324
Цивільного процесуального Кодексу
України, колегія

вирішила:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ
"ПриватБанк" задовольнити частково.

Рішення Монастириського
районного суду від 21 жовтня 2013 року
змінити.

У частині відмови в задоволенні
позову ПАТ КБ "ПриватБанк" до
ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4,
третьої особи на стороні відповідача,
яка не заявляє самостійних вимог,
органу опіки та піклування
Монастириської РДА про звернення
стягнення на предмет іпотеки,
установлення початкової ціни
реалізації предмета іпотеки та
виселення рішення суду скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення,
яким позов задовольнити частково.

У рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№ 06/08/89 МБ-01 від 27.06.2008 року в розмірі
55043,74 доларів США, що за курсом 7.99
відповідно до службового
розпорядження НБУ від 19.06.2013 року
складає 439799,48 гривень (18124,29 доларів
США-заборгованість за кредитом; 22446,88
доларів США-заборгованість з процентів
за користування кредитом; 11821,64 доларів
США-пеня за несвоєчасне виконання
зобов'язань за договором; 31,29 і 2619,64
доларів США штрафів (фіксованої
частини та процентної складової),
звернути стягнення на будинок
загальною площею 67.00 кв.м., житловою
площею 32,10 кв.м., який розташований за
адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу
вказаного предмету іпотеки (на
підставі договору іпотеки від 03.07.2008
року) ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ
ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК
"ПРИВАТБАНК" (49094, м. Дніпропетровськ,
вул. Набережна Перемоги, 50, ) з укладанням від імені
відповідача ОСОБА_3 договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою-покупцем, з отриманням
витягу з Державного реєстру прав
власності, з реєстрацією правочину
купівлі-продажу предмету іпотеки в
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно, з отриманням
дублікатів правовстановлюючих
документів на нерухомість у
відповідних установах, підприємствах
або організаціях незалежно від форм
власності та підпорядкування, з
можливістю здійснення ПАТ КБ
"ПРИВАТБАНК" усіх передбачених
нормативно-правовими актами держави
дій, необхідних для продажу предмета
іпотеки.

Установити початкову ціну
предмета іпотеки для подальшої його
реалізації на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності/незалежним
експертом на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій.

У задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

Стягнути з відповідачів ОСОБА_3,
ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4
солідарно на користь ПАТ КБ
"Приватбанк" 5161 грн. 50 коп. понесених
судових витрат.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Л.Д. Жолудько