АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2013 року апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Максюти Ж.І.

суддів - Слоквенка Г.П., Кочкової Н.О.,

при секретарі - Кулику О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2,

на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2013 року,

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, третя особа Пята дніпропетровська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко Валентина Володимирівна, ОСОБА_7, про визнання недійсним договору дарування, визнання таким що відбу/вся, договору купівлі продажу, визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2008 року позивачка звернулась до суду з позовом, який неодноразово уточнювала, та просила суд визнати недійсним договір дарування, визнати таким що відбувся договір купівлі-продажу, визнати за нею право власності на 1/10 частину частин домоволодіння АДРЕСА_3 в м. Дніпропетровську, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що позивач послалась на те, що вона разом зі своїм племінником ОСОБА_8 були власниками 59/100 частин, а ОСОБА_9 -41/100 частин квартири АДРЕСА_1.

1З липня 2006 року співвласники здійснили продаж даної квартири, і в той же день позивач та ОСОБА_8 на кошти, отримані від продажу своєї частки, здійснили купівлю за 25750 доларів США у відповідача ОСОБА_16. 20/100 частин домоволодіння АДРЕСА_3 в м. Дніпропетровську. Однак останній із вказаних правочинів було оформлено, як договір дарування між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 з метою уникнення перешкод у відчуженні цього майна. Вказуючи, що ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, заповіту не склав, а його спадкоємиця не визнає право позивача на половину придбаної частки домоволодіння АДРЕСА_3 в м. Дніпропетровську, позивач просила суд визнати недійсним вказаний договір дарування від 1З липня 2006 року, визнати таким, що відбувся договір купівлі-продажу частки домоволодіння, а також визнати за позивачем право власності на половину купленої за таким договором частки нерухомого майна

Ухвалою суду від 07 серпня 2013 року, за клопотанням представника відповідача ОСОБА_10, до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог, щодо предмета спору, залучено ОСОБА_7, як співвласника нерухомого майна, частка у праві власності у якому є предметом спору у справі.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково.

Визнано недійсним договір дарування 20/100 частин домоволодіння АДРЕСА_3 в м. Дніпропетровську від 13 липня 2006 року, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_3.

Визнано дійсним договір купівлі-продажу 20/100 частин домоволодіння АДРЕСА_3 в м. Дніпропетровську від 13 липня 2006 року, укладений між ОСОБА_3, як продавцем, та ОСОБА_8, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року), ОСОБА_11, як покупцями.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_11 - відмовлено.

Також судом було вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_11 посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог, та ухвалити нове рішення в цій частині,визнати за нею право власності на 110 частину домоволодіння АДРЕСА_3 в м. Дніпропетровську, в решті рішення залишити без змін.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія судді вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати, з ухваленням в цій частині нового рішення про визнати за нею права власності на 1/10 частину домоволодіння АДРЕСА_3 в м. Дніпропетровську,за наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 13 липня 2006 року позивач та ОСОБА_8 здійснили продаж ОСОБА_12 належних їм на праві спільної власності 59/100 частин квартири АДРЕСА_2 (Т.І а.с.6-8).

В той же день, 13 липня 2006 року між відповідачем ОСОБА_3 та ОСОБА_8 було укладено нотаріально посвідчений договір дарування, за умовами якого останній отримав від першої у дар 20/100 частин домоволодіння АДРЕСА_3 в м. Дніпропетровську. Іншим співвласником вказаного домоволодіння є ОСОБА_7, йому належить відповідно 80/100 частин цього домоволодіння (Т.І а.с.9, 46, Т.2 а.с. 126-134). При цьому, як встановлено судом з пояснень сторін у справі, до ОСОБА_7, як до співвласника, з приводу відчуження 20/100 частки того ж домоволодіння ані ОСОБА_3. ані позивач з ОСОБА_8 не звертались.

В той же день, 13 липня 2006 року, відповідачка ОСОБА_3 надала ОСОБА_8, та ОСОБА_11 розписку про те, що вона отримала від них в рівних частках грошові кошти в розмірі 25750 доларів США, в якості оплати за продані нею вказаним особам 20/100 частин домоволодіння АДРЕСА_3 в м. Дніпропетровську, а факт продажу зазначеної частки домоволодіння підтверджується договором дарування цього нерухомого майна від ІЗ липня 2006 року. Викладені в розписці обставини щодо відчуження спірного нерухомого майна фактично визнані відповідачем ОСОБА_3 шляхом подання заяви про визнання позовних вимог (Т.1 а.с. 10, 37, 115. 116. Т.2 а.с.81).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 помер, після його смерті відкрилась спадщина на належне йому нерухоме майно, а саме 20100 частин домоволодіння АДРЕСА_3 в м. Дніпропетровську. Спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_8 є його дочка - ОСОБА_13 (Т.І а.с.11. 28, 61-67, Т.2 а.с.22-27).

Також судом першої інстанції встановлено з пояснень сторін, що претензії позивача щодо права власності на спірну частку нерухомого майна не визнаються відповідачем ОСОБА_14, в інтересах якої діє її законний представник - мати ОСОБА_17

Оцінивши наведені докази, районний суд, пославшись на ст.235 ЦК України, дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_3 13 липня 2006 року дійсно здійснила саме платне відчуження 20/100 частин домоволодіння АДРЕСА_3 в м. Дніпропетровська, а набувачами такого майна фактично стали позивач та ОСОБА_8, як особи, що сплатили за це майно ОСОБА_3 обумовлену з нею його вартість. Оформлення ж такого правочину договором дарування було здійснене з метою уникнення перешкоди у продажі у вигляді переважного права на придбання частки нерухомого майна іншим його співвласником,а саме ОСОБА_7 За таких обставин та враховуючи, що дарування нерухомого майна за договором може мати місце лише на основі безоплатності його відчуження, в той час, як за договором купівлі-продажу таке відчуження завжди є платним, суд визначив, що між відповідачем ОСОБА_3, як продавцем, та позивачем і ОСОБА_8, як покупцями, 13 липня 2006 року було укладено саме договір купівлі-продажу 20/100 частин домоволодіння АДРЕСА_3 в м. Дніпропетровську, і даний правочин було приховано за удаваним - договором дарування вказаної частки нерухомого майна від тієї ж дати.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в цій частині є законним та обґрунтованим.

Але, колегія суддів не може погодитись з висновками суду про відмову у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на 1/10 (10/100) частин домоволодіння АДРЕСА_3 в м. Дніпропетровську

Відмовляючи ОСОБА_2 в позові в цій частині районний суд обґрунтував свій висновок тим, що в матеріалах справи достатніх доказів, які б дозволяли дійти безумовного висновку, що 20/100 часток вказаного домоволодіння були набуті позивачем та померлим ОСОБА_8 у спільну часткову власність із рівним визначенням розміру їх часток у набутому майні немає. Також, районний суд вказав на те, що зміст розписки ОСОБА_3 свідчить про оплату покупцями в рівних частках вартості придбаного майна, та це не доводить існування між померлим та ОСОБА_2 домовленості щодо розміру часток у придбаному майні.

Крім цього суд зазначив, що позивачем не заявлялися вимоги щодо визначення розміру часток співвласників у спірному майні.

Але з такими висновками суду повністю погодитись не можна.

Як вбачається з матеріалів справи позивачкою були уточнені позовні вимоги щодо визнання права власності саме на 10/100 часток домоволодіння, а не на невизначену його частку, тобто позивачка просила саме визначити належну їй частку у спірному домоволодінні, та визнати за нею право власності саме на цю частку.

Як вбачається з тексту розписки наданої продавцю ОСОБА_3 оплата вартості спірних частин домоволодіння була здійснена покупцями ОСОБА_8 та ОСОБА_11 в рівних частках, цю обставину відповідачки ОСОБА_3 також підтвердила в суді під час розгляду справи.

Відповідно до ст. 357 ЦК України, якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.

Оскільки розміри вкладу ОСОБА_8 та ОСОБА_11 в придбане майно, а саме 20/100 частин домоволодіння АДРЕСА_3 у М.Дніпропетровську є рівними, тому частки також є рівними, іншої домовленості між сторонами не встановлено. Тому позовні вимоги про визнати за ОСОБА_11 права власності на 1/10(10/100) частину домоволодіння АДРЕСА_3 підлягають задоволенню.

Також, колегія суддів вважає необхідним змінити другий абзац резолютивної частини рішення, виклавши резолютивну частину рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 17 жовтня 23013 року наступним чином:

-визнати недійсним договір дарування частини домоволодіння, та визнати таким, що відбувся договір купівлі-продажу 20100 частин домоволодіння АДРЕСА_3 м.Дніпропетровську від 13.07.2006 року, укладеного між ОСОБА_3 (продавець), та ОСОБА_8, ОСОБА_11 (покупцями), оскільки викладення судом позовних вимог про визнання дійсним договору купівлі-продажу є стилістично невірним.

В решті рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304,307, 309, 313 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2013 року - в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання за ОСОБА_11 права власності на 1/10(10/100) частину домоволодіння АДРЕСА_3 - скасувати.

Ухвалити нове рішення в цій частині, яким визнати за ОСОБА_11 право власності на 1/10(10/100) частину домоволодіння АДРЕСА_3 .

Викласти резолютивну частину рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 17 жовтня 23013 року наступним чином:

Визнати недійсним договір дарування частини домоволодіння , та визнати таким, що відбувся договір купівлі-продажу 20100 частин домоволодіння АДРЕСА_3 м.Дніпропетровську від 13.07.2006 року, укладеного між ОСОБА_3 (продавець), та ОСОБА_8, ОСОБА_11 (покупцями)

В решті рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2013 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий:

Судді: