Справа №: 1118/8406/12РІШЕННЯ
"26" грудня 2013 р. Олександрійський
міськрайонний суд Кіровоградської
головуючого - судді Франька М.Я.,
при секретарі Борозні Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Олександрії справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
недійсним рішення третейського суду
від 30.06.2007 року, визнання права
забудовника на гараж в ГК № 9 м.
Позивач просить визнати недійсним
рішення третейського суду від 30.06.2007
року, визнати за нею права забудовника
на гараж № НОМЕР_1 в гаражному
кооперативі № 9 м. Олександрії,
мотивуючи наступним. ІНФОРМАЦІЯ_1 року
помер її брат ОСОБА_3. Після його
смерті відкрилася спадщина. Вона,
позивачка, як спадкоємець за законом
першої черги, прийняла спадщину шляхом
подання заяви до нотаріуса та отримала
свідоцтво від 22 червня 2012 року про
право на спадщину на двокімнатну
квартиру АДРЕСА_1, та господарські
споруди. Гараж № НОМЕР_1 в гаражному
кооперативі № 9 на вул. Героїв
Сталінграду, 30 м. Олександрії, до
спадкової маси не ввійшов, оскільки
спадкодавцем при житті не було
належним чином оформлено право
власності на нього. В подальшому стало
відомо, що після смерті спадкодавця
відповідач у справі надала до
гаражного кооперативу рішення
третейського суду від 30.06.2007 року, яким
визнано за нею право власності на
спірний гараж, та шляхом зміни замків
унеможливила користування гаражем
близькими померлого.

Рішення третейського суду від 30.06.2007
року, яким визнано дійсним договір
купівлі-продажу гаража від 10.06.2002 року,
наданий відповідачем до третейського
суду, та визнано право власності
відповідача на спірний гараж, вважає
таким, що не відповідає вимогам закону,
просить визнати його недійсним.
Оскільки спадкодавець являвся членом
гаражного кооперативу, гараж ним був
збудований на законних підставах,
право власності зареєстровано не було,
а вона являється спадкоємцем за
законом, просить також визнати за нею
права забудовника на гараж в ГК № 9 м.
Олександрії.

Відповідач позов не визнала, в
письмових запереченнях та в
поясненнях в судовому засіданні вказує
наступне. В період 1989 - 1990 роки вона
та ОСОБА_3 побудували гаражі в ГК № 9 м.
Олександрії. Стверджує, що обидва
гаражі побудовані за її кошти. 10.04.1998
року вона зареєструвала шлюб з
ОСОБА_3 Розірвано шлюб 10.06.2006 року.
Перебуваючи в шлюбі з ОСОБА_3, вона
купила у нього спірний гараж, про що
10.06.2002 року було складено договір у
простій письмовій формі. На підставі
вказаного договору рішенням
третейського суду від 30.06.2007 року,
тобто ще при житті ОСОБА_3, за нею
визнано право власності на спірний
гараж. Угоду вважає законною, просить
відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши сторони, свідка, дослідивши
матеріали справи, суд вважає позов
підлягаючим задоволенню за наступних
підстав.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України,
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, які належали спадкодавцеві
на момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач успадкувала майно після
смерті ОСОБА_3- квартиру АДРЕСА_1, та
господарські споруди. Свідок ОСОБА_4
показала, що правовстановлюючих
документів на гараж № НОМЕР_1 в ГК № 9
м. Олександрії власник ( її дядько) при
житті не оформив, питання про
успадкування гаража не було вирішено.
Вона та члени її сім'ї тривалий час
користувались гаражем , а після смерті
ОСОБА_3 відповідач в справі ОСОБА_2
змінила замки, позбавивши її
можливості користуватись гаражем, та
повідомила, що вона є власницею гаража,
посилаючись на рішення суду. Допитана
у якості свідка за клопотанням
відповідача ОСОБА_5 показала, що їй
відомо про безпосередню участь
відповідача в будівництві гаража
ОСОБА_3 Судом досліджені наступні
обставини. Спірний гараж збудований в
період 1989 - 1990 р.р., в гаражному
кооперативі № 9 на вул. Героїв
Сталінграду, 30 у м. Олександрії. До
своєї смерті власником гаража за
обліками правління кооперативу
значився ОСОБА_3, він же, за довідкою
голови правління, до 2011 року оплачував
членські внески. У зв'язку з тим, що за
життя ОСОБА_3 гараж в експлуатацію не
ввів та право власності не
зареєстрував, то й правовстановлюючий
документ йому видано не було.

Шлюб між ОСОБА_3 та відповідачем
зареєстровано 10.04.1998 року, а розірвано
шлюб 10.06.2006 року. З рішення третейського
суду від 30.06.2007 року , яке оспорюється,
вбачається, що ОСОБА_2 надала
третейському суду договір купівлі -
продажу гаража від 10.06.2002 року, який
став підставою визнання за нею
права власності на спірний гараж. До
матеріалів даної справи вказаний
договір відповідачем не долучено. В
правління гаражного кооперативу № 9
відповідач надала рішення
третейського суду від 30.06.2007 року про
визнання за нею права власності на
гараж № НОМЕР_1 тільки 21 січня 2012 року.
Таким чином, третейський суд прийняв до
розгляду третейську угоду, у якій право
власності ОСОБА_3 на спірний гараж, який
він буцім то продав ОСОБА_2, взагалі не
було підтверджено, що вбачається з
тексту рішення суду.

Відповідно до ст. 389-1 ЦПК України, ст. 51
Закону України «Про третейські суди»
сторони, треті особи, а також особи, які
не брали участі у справі, у разі якщо
третейський суд вирішив питання про їх
права і обовязки, мають право
звернутися до суду із заявою про
скасування рішення третейського суду.

Відповідно до ст.657 ЦК України для
договору купівлі-продажу нерухомого
майна (житлового будинку, квартири)
вимагається, крім письмової форми,
також нотаріальне його посвідчення та
державна реєстрація. У разі
недодержання вимоги закону про
нотаріальне посвідчення договору
такий договір є нікчемним (ч.1 ст.220 ЦК
України), тому при укладенні
оспорюваного правочину не могло
існувати передумов для передачі
неіснуючого спору на вирішення
головуючого-одноособового
третейського судді через відсутність
підстав для укладення такої
третейської угоди.

Оспорюване третейське рішення було
ухвалено на підставі недійсної
третейської угоди. З цих підстав
обґрунтовано заявлена вимога і про
необхідність скасування самого
третейського рішення. Вимоги в цій
частині підтверджені належними і
допустимими доказами, тому підлягають
задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 ЦК України, до
завершення будівництва особа
вважається власником матеріалів,
обладнання тощо, які були використані в
процесі цього будівництва.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України,
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків від спадкодавця до
спадкоємців.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ
«Про судову практику у справах про
спадкування», якщо будівництво
здійснювалося згідно із законом, то у
разі смерті забудовника до завершення
будівництва його права та обов'язки як
забудовника входять до складу
спадщини.

Позивачка вважає, що вона успадкувала
всі права забудовника, і просить
судового захисту шляхом визнання за
нею прав та обов'язків забудовника.

Суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 на
момент відкриття спадщини належали
права та обов'язки забудовника гаража
№ НОМЕР_1 і вони не припинилися до дня
його смерті, а тому всі права і
обов'язки щодо забудови цього гаража
переходять до спадкоємця ОСОБА_1

Суд вважає, що позивачем надано докази
тій обставині, що будівництво спірного
гаража здійснено згідно з законом.
Враховуючи викладене, позов підлягає
задоволенню.

На підставі ст.ст.201, 215, 182, 328, 655 ЦК
України, керуючись ст.ст. 10, 11,60, 88, 209,
212, 214-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним рішення
третейського суду при асоціації
«Українських виробників обладнання
для станцій технічного обслуговування
автомобілів» від 30.06.2007 року про
визнання права власності на гараж №
НОМЕР_1 в гаражному кооперативі № 9 м.
Олександрії.

Визнати за ОСОБА_1 права забудовника на
гараж № НОМЕР_1 в ГК № 9 м. Олександрії.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана до апеляційного суду
Кіровоградської області протягом
десяти днів з дня його оголошення,
через Олександрійський міськрайонний
суд.

Головуючий - суддя
М.Я. Франько