РІШЕННЯ Справа №403/16059/12

Іменем України Провадження №2/403/6021/12

09 грудня 2013 року Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Решетніка М.О.

при секретарі - Медведєвій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ТОВ "Кей-Колект", третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 "Про визнання недійсними договорів", -

Встановив:

До Бабушкінського райсуду м.Дніпропетровська надійшов вищезазначений позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ТОВ "Кей-Колект", третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 "Про визнання недійсними договорів". В обґрунтування своїх вимог позивачі у позовній заяві посилаються на те, що 17.08.2007р. між ОСОБА_1 та АКІБ "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк", був укладений кредитний договір №0, згідно якого Банк надав Позичальнику кредит в сумі 64000 доларів США з терміном кінцевого погашення кредиту - 17 серпня 2026р. включно, проценти за користування кредитом встановлюються у розмірі 11,3% річних. 17 червня 2007р. між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №/П/1 до вказаного кредитного договору. Крім того, в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між Банком та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки №/0/3, згідно умов якого останній надав в іпотеку Банку нерухоме майно - квартиру №69 в житловому будинку №31-б за адресою: м.Дніпропетровськ, ж/м Тополь-3. Просили визнати вказані договори недійсними у зв'язку з тим, що при підписанні кредитного договору Банк не повідомив ОСОБА_1 у письмовій формі про кредитні умови, як це передбачено п.2 ст.11 ЗУ "Про захист прав споживачів", а тому вважають, що при укладанні кредитного договору фактично було відсутнє його волевиявлення, як це передбачено ст.ст.5,11 ЗУ "Про захист прав споживачів". Підставою для визнання недійсним договору іпотеки позивачі вважають, що даний договір не відповідає вимогам ст.ст.203,215,228 ЦК України та ст.54 ЗУ "Про нотаріат", а саме: нотаріус не перевірила умови вказаного договору на відповідність вимогам ст.ст.36,37,38 ЗУ "Про нотаріат" та не розяснила іпотекодавцю всі правові наслідки застосування умов. Крім того, посилаються також на те, що договір поруки не відповідає вимогам закону, оскільки не надано було всієї необхідної та достовірної інформації щодо кредитних ресурсів, фактичного розміру процентів, комісій, пені та інших штрафних санкцій, які не були зазначені в тексті Кредитного Договору.

В судове засідання сторони не з?явились, в поданій до суду заяві представник відповідача, просив розглядати справу без його участі та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, в звязку з чим справу розглянуто за письмовими матеріалами.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду договору, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї сторони має бути досягнуто згоди.

У відповідності до положень ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до положень ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання останнім свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

За правилами ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне) виконання.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.2 цієї статті особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Згідно до ч.ч.3,4,5,6 цієї ж статті волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, має вчинятися у формі, встановленій законом та бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей.

Згідно до ч.ч.1 та 3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як встановлено в судовому засіданні, 17.08.2007р. між ОСОБА_1 та АКІБ "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк", був укладений кредитний договір №0, згідно якого Банк надає Позичальнику кредит в сумі 64000 доларів США з терміном кінцевого погашення кредиту - 17 серпня 2026р. включно, проценти за користування кредитом встановлені у розмірі 11,3% річних (а.с.7-9).

В забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_1 17 червня 2007р. між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №/П/1 до вищевказаного кредитного договору (а.с.15).

Крім того, в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між Банком та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки №/0/3, згідно умов якого ОСОБА_1 надав в іпотеку Банку нерухоме майно - квартиру №69 в житловому будинку №31-б за адресою: м.Дніпропетровськ, ж/м Тополя-3 (а.с.10-14).

Ст.7 Закону України "Про іпотеку" передбачає, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобовязання.

Пунктом 2.1.1 договору іпотеки визначено право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення позичальником будь-яких умов кредитного договору, несвоєчасному поверненні наданих кредитних коштів, несвоєчасної сплати відсотків за користування кредитними коштами.

Згідно договору факторингу №1 від 12.12.2011р. ТОВ "Кей-Колект" придбав у ПАТ "УкрСиббанк" права вимоги за вищевказаними договорами.

В позовній заяві позивачі вказують, що Банком не було доведено повної інформації про умови надання кредиту.

Як вбачається із матеріалів справи позивачі не надали доказів на підтвердження своїх вимог.

Укладаючи кредитний договір, договір іпотеки та договір поруки позивачі своїм підписом підтвердили ознайомлення з їх умовами, а отже розуміли можливість настання відповідних наслідків.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Позивачами не надано доказів тому, що їх воля не була вільною на укладення спірних договорів та визначення їх умов, таких обставин не встановлено і судом.

Безпідставними є і посилання позивачів у позові стосовно того, що при укладенні кредитного договору відповідач не повідомив позичальника письмово про умови кредитування та не надав детальний розпис загальної вартості кредиту, як це передбачено ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки іще перед підписанням кредитного договору позичальник з усіма основними умовами надання кредиту був ознайомлений, а із самого кредитного договору вбачається, що в ньому відображені всі умови, які визначають загальну вартість кредиту, зокрема: суму кредиту, процентну ставку, її тип, строк кредитування, частоту та обсяги платежів, можливість дострокового повернення кредиту, порядок приймання банком зобовязань позичальника, відповідальність за порушення умов договору та інші, які і визначають таку загальну сукупну вартість кредиту. Більше того, в самій позовній заяві позивачі зазначають, що відповідно до п.1.2.2 кредитного договору на позичальника покладався обов'язок повернути суму кредиту у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку 1 до Договору. Тобто, і самим графіком, як додатком до договору, визначено було фактично сукупну вартість кредиту.

Крім того, в самому кредитному договорі, з умовами якого позивачі були ознайомлені, про що проставили свої підписи без будь-яких застережень, зокрема в п.7.12 визначено, що сторони договору домовилися вважати, що уклавши цей договір позичальник своїм підписом засвідчує факт та згоду з умовами договору, підтверджує свої права та обов'язки за цим договором і погоджується з ними, підтверджує свою здатність виконувати умови договору, які у повному обсязі йому цілком зрозумілі, позичальник вважає їх справедливими по відношенню до нього, а також підтверджує, що перед укладанням договору отримав від банку інформаційний лист згідно вимог законодавства, зокрема Закону України "Про захист прав споживачів".

Судом встановлено також, що і всі інші, визначені сторонами у договорі умови, не суперечать чинному законодавству, будь-яких порушень чинного законодавства при укладені договору суд не вбачає, однак і в разі нікчемності певної умови договору останній, згідно положень ст.217 ЦК України, не може бути визнаний недійсним в цілому.

Безпідставними є посилання позивачів і на допущення, на їх думку, певних порушень зі сторони нотаріуса, який при посвідчені договору іпотеки зокрема не роз'яснила всі правові наслідки застосування його умов, як і наявність у іпотекодавця добровільного волевиявлення на обмеження своїх конституційних прав на звернення за судовим захистом при вирішенні питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки, як зазначалось вище, оспорюваними договорами передбачені і визначені всі необхідні для таких договорів основні умови, з якими позивачі були обізнані і були для них зрозумілими, а звернення з цим позовом до суду свідчить про відсутність обмеження щодо права на судовий захист.

Таким чином підстав для визнання кредитного договору недійсним не встановлено.

А оскільки договори іпотеки та поруки, є похідними від договору кредитного, в позові ОСОБА_1 та ОСОБА_2 необхідно відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.3,10,11,57,60,212-215 ЦПК України, суд -

Вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ТОВ "Кей-Колект", третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 "Про визнання недійсними договорів" відмовити.

Строк апеляційного оскарження рішення 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя