Справа № 412/2495/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

05 серпня 2013 року
м. Краснодон

Краснодонський міськрайонний суд
Луганської області у складі:

головуючого судді Рімашевської О.В.,

при секретарі Сєріковій Н.М.

за участю позивача- Скоморохова В.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду м.Краснодона
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення вартості
безпідставно набутого майна -

В С Т
А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом, в якому просив стягнути з
відповідача на свою користь вартість
безпідставно набутого відповідачем
майна в сумі 4960,00 грн., моральну шкоду в
сумі 3000,00 грн, поклавши на відповідача
судові витрати.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
пояснив, що в 2011 році випадково зустрів
відповідача, з якою був знайомий. Вона
поскаржилась йому, що вона є одинокою
особою, потребує сторонньої допомоги
та запропонувала йому здійснювати за
нею догляд, допомагати по господарству.
Замість цього відповідач пообіцяла
заповісти позивачу належний їй на
праві власності будинок. Позивач
вказав, що він допомагав відповідачу по
господарству, за власні кошти провів
ремонт даху будинку відповідача,
встановив газове опалення в будинку,
порався на городі, придбавав продукти
харчування. Відповідач іноді давала
кошти для придбання харчів та ліків.
Потім стосунки з відповідачем
погіршились. Вона почала висувати до
позивача та членів його родини
необґрунтовані претензії, а потім він
дізнався, що відповідач скасувала
заповіт на ім.»я позивача. Позивач
вказує, що відповідач ввела його в
оману та безпідставно заволоділа
майном, яке він придбавав на свої кошти:
10 рулонів рубемасту на суму 1700 грн,
газовий конвектор за ціною 1930 грн,
витрати по виготовленню технічної
документації в сумі 780 грн, 550 грн. за
установку газового конвектора. Позивач
вказує, що через привласнення
відповідачем майна позивача йому
спричинена моральна шкода, яка полягає
в погіршенні стану здоров»я та
нервовому стані в сімейних стосунках.
Спричинену моральну шкоду позивач
оцінює в 3000,00 грн.

В судовому засіданні відповідач
ОСОБА_2 заявлений позов не визнала в
повному обсязі. Суду пояснила, що
дійсно посвідчувала заповіт на користь
позивача за домовленістю з ним про те,
що він буде здійснювати допомогу по
господарству. Вказала, що харчі та ліки
позивач та члени його родини
придбавали за її кошти, які вона їм
передавала. Також вона давала позивачу
2000,00 грн. для придбання газового
конвектора, оскільки позивач
запропонував обладнати будинок
газовим опаленням. Вказала, що вона не
просила позивача проводити будь які
ремонтні роботи в будинку, позивач діяв
з власної ініціативи, оскільки вже
вважав себе господарем будинку. Потім
позивач та члени його родини почали
погано доглядати за нею, стосунки між
ними погіршились; позивач вимагав, щоб
вона ні з ким не спілкувалась, і вона
скасувала заповіт. Вказала, що позивач
та члени її родини самі користувались
овочами з городу, який обробляли.
Вважає, що вона позивачу нічого не
винна, оскільки вона його ні про що не
просила та ніяких договорів з ним не
укладала. Надавши пояснення,
відповідач подала через канцелярію
суду заяву, в якій просила закінчити
розгляд справи за її відсутності.

Вислухавши пояснення сторін,
свідків, дослідивши письмові матеріали
справи, суд дійшов до наступного.

Відповідно до ст.. 15 ЦПК України,
справа підсудна суду.

Відповідно до ст.. 60 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст.. 61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами, не
потребують додаткового доказування в
судовому засіданні.

Із пояснень сторін встановлено,
що відповідач є власником будинку 25 по
вул.. Рахманінова в м. Суходільськ
Луганської області.

В 2011 році сторони дійшли
домовленості про те, що позивач та
члени його родини будуть допомагати
відповідачу по господарству, а
відповідач посвідчить заповіт на
будинок на користь позивача. Договір
довічного утримання між сторонами не
укладався; умови надання допомоги
позивачем не оговорювались та не
фіксувались.

Допитані в судовому засіданні в
якості свідків дружина позивача ОСОБА_3
та дочка ОСОБА_4 пояснили, що вони
прибирали у будинку відповідача,
привозили їй продукти харчування та
ліки; позивач возив відповідача за її
проханням до лікарні або на ринок; вони
обробляли земельну ділянку біля
будинку. Свідок ОСОБА_4 вказала, що
відповідач не просила позивача
проводити ремонт в будинку, але
натякала на необхідність проведення
ремонту. Ініціатором ремонту даху та
встановлення газового обладнання був
сам позивач. Свідок ОСОБА_3 вказала, що
з зими 2012 року почали просити у
відповідача кошти на продукти, які
придбавали на прохання відповідача, а
весною 2012 року вони посварились.

Пояснення свідків узгоджуються
з поясненнями, які надав позивач.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 суду
пояснили, що вони є сусідками
відповідача та тривалий час з нею
знайомі. Зі слів відповідача вони
знали, що відповідачу допомагають по
господарству, але ОСОБА_3 у дворі
будинку позивача не бачили. Свідок
ОСОБА_5 вказала, що в квітні 2013 року
сестра відповідача казала, що передала
відповідачу 2000,00 грн. для придбання
газового конвектора. Також із пояснень
свідків вбачається, що відповідач
скаржилась їм, що за нею погано
доглядають, позивач вже вважає себе
власником її будинку; їй привозять не
ті продукти та обмежують її
спілкування.

Статтею 11 ЦК України
встановлено, що цивільні права та
обов»язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов»язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов»язків є:
договори та інші правочини, результати
інтелектуальної діяльності, завдання
майнової та моральної шкоди, інші
юридичні факти.

Дослідивши докази по справі
відповідно до ст.. 212 ЦПК України, суд
встановив, що між сторонами існувала
усна домовленість, за якою позивач мав
здійснювати догляд за відповідачем, а
відповідач - посвідчити заповіт на
користь позивача на будинок 25 по вул..
Рахманінова в м. Суходільськ
Луганської області. Договору про
довічне утримання сторони не укладали
та нотаріально не посвідчували; умов
надання позивачем утримання
відповідачу не обговорювали; ці умови
ніде не зафіксовані; обіцянку
відповідача заповісти позивачу
належне їй майно суд до уваги не
приймає, оскільки за положеннями ст..
1233, 1234, 1235 ЦК України право особи на
заповіт або обрання спадкоємця є
вільним та залежить лише від волі
заповідача та не обмежено наявністю
інших умов, таких як надання
заповідачу допомоги або здійснення за
ним догляду. Посилання позивача на
наявність між сторонами усної
домовленості про надання відповідачу
допомоги за умовою набуття права
власності на майно відповідача після
її смерті суд оцінює критично, оскільки
вказана домовленість не відповідає
вимогам чинного законодавства та
діючим ЦК України в якості підстав для
виникнення у сторін взаємних прав та
обов»язків не передбачена. Суд
встановив, що між сторонами договір
довічного утримання відповідно до ст..
744,745 ЦК України не укладався та
нотаріально не посвідчувався, тому суд
дійшов до висновку про відсутність у
позивача права вимагати повернення
коштів, які він, з власної ініціативи,
добровільно, без укладення будь яких
договорів, витратив на ремонт даху
будинку відповідача та на
встановлення газового обладнання в
будинку відповідача.

Посилання позивача на положення
ст.. 1212 ЦК України щодо наявності у
нього права на повернення безпідставно
набутого відповідачем майна суд оцінює
критично, оскільки в даній статті
йдеться про повернення майна власнику
іншою особою, яка без достатніх
правових підстав набула або зберігає
вказане майно. Доказів щодо наявності
такого майна у відповідача позивачем
не надано. Посилання на те, що позивач
за власні кошти придбав рубемаст для
ремонту будинку відповідача не є
підставою для застосування положень
ст.. 1212 ЦК України, оскільки із пояснень
позивача, відповідача та свідків
вбачається, що ремонт даху позивач
здійснював з власної ініціативи,
оскільки вважав, що будинок буде
належати йому; ніяких договорів
підряду між сторонами не укладалось.
Витрати позивача на придбання
газового конвектора також позивачем не
підтверджені, оскільки свідок ОСОБА_5,
яка є особою, не зацікавленою у справі,
оскільки не перебуває у родинних
стосунках зі сторонами, підтвердила
пояснення відповідача в тій частині, що
сестра відповідача передала їй 2000,00
грн. для придбання газового конвектора,
які відповідач передала позивачу.
Відповідач вказала, що інші витрати по
встановленню газового обладнання вона
не несла, але із пояснень позивача
вбачається, що він оплатив установку
конвектора з власної ініціативи, без
доручення з боку відповідача, ніяких
угод про виконання робіт між сторонами
не укладалось. В судовому засіданні не
було надано доказів про наявність між
сторонами договірних відносин,
розірвання яких відповідачем надало
позивачу право вимагати повернення або
компенсації коштів.

На підставі наведеного суд
дійшов до висновку про відсутність
підстав для задоволення позову в
частині стягнення суми в розмірі 4960,00
грн.

Розглянувши позов в частині
стягнення суми моральної шкоди, суд
встановив наступне.

Згідно з ст.11 ЦК України
однією з підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків є завдання моральної
шкоди іншій особі. Відшкодування
моральної шкоди є способом захисту
цивільних прав та інтересів. Особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Відповідно до ст.. 23 ЦК
України, особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: у фізичному
болю та стражданнях, які особа зазнала
внаслідок каліцтва або іншого
пошкодження здоров»я; у душевних
стражданнях, які особа зазнала
внаслідок протиправної поведінки щодо
неї або членів її сім»ї; у душевних
стражданнях з проводу знищення або
пошкодження її майна; у приниженні
честі, гідності та ділової репутації.

Відповідно до положень ст.1167
Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України), загальними підставами
відповідності за завдану моральну
шкоду є спричинення моральної шкоди,
завданої фізичній особі
неправомірними діями особи, яка її
завдала, за наявності її вини.

В судовому засіданні
встановлено, що між сторонами не
існувало встановлених законом
правовідносин, за якими сторони мали
нести взаємні права та обов»язки, тому
немає підстав стверджувати, що діями
відповідача були порушенні законні
права та інтереси позивача, що є
підставою для відшкодування моральної
шкоди.

На підставі наведеного суд дійшов до
висновку про необхідність відмови в
задоволенні позову в частині стягнення
моральної шкоди - за необґрунтованістю
вимог.

Згідно з положеннями ст.. 88 ЦПК
України, витрати, понесені позивачем по
сплаті судового збору, в разі відмови в
задоволенні позову, компенсації не
підлягають.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.10,11,60, 212-215, 209 ЦПК України, ст.. 11, 23,
1212, 1233-1236 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення вартості
безпідставно набутого майна -
відмовити за необґрунтованістю вимог.

Повний текст рішення складений
09 серпня 2013 року.

На рішення може бути подана
апеляція до апеляційного суду
Луганської області про апеляційне
оскарження протягом десяти днів з дня
проголошення рішення, через
Краснодонський міськрайонний суд.

Головуючий:
О.В. Рімашевська