Єдиний унікальний номер 218/974/13-ц
Головуючий в 1 інст. Федченко В.М.
Доповідач Будулуца М.С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2013 року

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

Головуючого -
судді: Курило В.П.

суддів: Будулуци
М.С., Космачевської Т.В.

при секретарі
Бакунець Я.О.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Донецьку справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визначення розміру аліментів у твердій
грошовій сумі, заборгованості зі
сплати аліментів та пені за
прострочення сплати аліментів на
утримання дитини,-

за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Амвросіївського районного
суду Донецької області від 06 грудня 2013
року, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Амвросіївського районного
суду Донецької області від 06 грудня 2013
року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
заборгованість зі сплати аліментів на
утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 888,88
коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави
судовий збір у сумі 229 грн. 40 коп.

В задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду,
позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, невідповідність висновків
суду обставинам справи, порушення
судом норм матеріального і
процесуального права, просила рішення
суду в частині відмови у стягненні пені
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким стягнути з відповідача на її
користь пеню за прострочення сплати
аліментів в розмірі 2 772 грн. 05 коп.

В обґрунтування доводів скарги апелянт
посилалась на те, що суд безпідставно
не стягнув пеню з відповідача за
прострочення сплати аліментів,
оскільки встановлено, що
заборгованість існувала, а відповідач
в судовому засіданні не надав суду
обґрунтування поважності причин, з
яких він не зміг своєчасно та в повному
обсязі оплачувати аліменти.

Рішення суду в частині стягнення
заборгованості за аліментами в розмірі
888,88 коп. і відмови у визначенні
стягнення аліментів у твердій грошовій
сумі щомісячно в розмірі 1570 грн. -
сторонами не оскаржується.

В судове засідання апеляційного суду
позивачка ОСОБА_1 не з'явилась, але в
письмовому клопотанні просила
апеляційну скаргу розглянути в її
відсутності та скаргу задовольнити
(а.с.135).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
апеляційного суду також не з'явився,
але про час та місце розгляду справи
повідомлений судовою повісткою (а.с. 142).

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги
в межах оскарження, апеляційний суд
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити, а рішення суду залишити без
змін, виходячи з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до вимог статті 308 ЦПК
України, апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Згідно зі ст.11 ЦПК, суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі,
який між ними розірвано 11.09.2001 року, та
від шлюбу мають доньку ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка мешкає з позивачкою,
та на момент ухвалення рішення досягла
повноліття.

На підставі виконавчого листа №2-841/2001,
виданого Амвросіївським районним
судом Донецької області від 09.06.2005 року,
з відповідача на користь позивачки
стягнуто аліменти на утримання доньки
ОСОБА_3 у розмірі ? частини заробітку
(доходу), але не менше 30% прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку.

У період з 31.10.2008 року по 31.03.2012 року
відповідач працював водієм у
Товаристві з обмеженою
відповідальністю ,, Шериф ТУР LTD ", у
період з квітня 2012 року по 10 червня 2013
року - у Товаристві з обмеженою
відповідальністю ,, Екіпаж " (далі - ТОВ ,,
Екипаж "), а з 01.06.2013 року він працює у
Товаристві з обмеженою
відповідальністю ,, Донбас - Анко".

Доповнивши позовні вимоги, позивачка
просила стягнути з відповідача
заборгованість за аліментами за період
з квітня 2012 року по червень 2013 року в
розмірі 1 352,32 грн. та пеню за
прострочення сплати аліментів за
період з травня 2012 року по травень 2013
року в сумі 1 659,39 грн. (а.с.41 - 45).

Однак, як встановлено судом, розмір
заборгованості за аліментами у
відповідача за виконавчим листом № 2-841
від 09 червня 2005 року станом на 26 травня
2013 року склала 888,88 грн., що
підтверджується листом Гірницького
ВДВС Макіївського міського управління
юстиції (а.с. 106).

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог щодо стягнення пені, суд виходив
з того, що оскільки вказана
заборгованість за аліментами у
відповідача виникла не з вини
відповідача, то відсутні підстави для
стягнення неустойки (пені) за
прострочення сплати аліментів.

Як встановлено судом, така
заборгованість виникла з вини
бухгалтерії підприємства - ТОВ ,, Екіпаж
" з червня 2012 року по березень 2013 року,
де раніше працював відповідач водієм,
оскільки відрахування аліментів
бухгалтерією проводилось з порушенням
вимог ч.2 ст.182 СК України (менше 30 %
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку).

При вирішенні справи суд правильно
посилався на вимоги ч.1ст. 196 Сімейного
кодексу України, якою передбачено, що
при виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.

Апеляційний суд погоджується з такими
висновками суду.

Як вбачається з матеріалів справи, суд
правильно встановив правовідносини,
які виникли між сторонами, дав їм
належну оцінку і обґрунтовано відмовив
у задоволенні позову щодо стягнення
неустойки (пені) за прострочення
сплати аліментів.

Як роз'яснено в п. 22 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» від 15 травня 2006
року № 3, передбачена ст. 196 СК України
відповідальність платника аліментів
за прострочення їх сплати у виді
неустойки (пені) настає лише за
наявності вини цієї особи. На платника
аліментів не можна покладати таку
відповідальність, якщо заборгованість
утворилася з незалежних від нього
причин, зокрема, у зв'язку з
несвоєчасною виплатою заробітної
плати, затримкою або неправильним
перерахуванням аліментів банками. В
інших випадках стягується неустойка за
весь час прострочення сплати
аліментів. Суд може зменшити розмір
неустойки з урахуванням матеріального
та сімейного стану платника аліментів,
а за передбачених ст. 197 СК України умов
- повністю або частково звільнити його
від сплати заборгованості.

Доказів іншого, ніж встановлено судом
першої інстанції, позивачкою суду не
надано, окрім своїх заперечень та
посилань на виниклу заборгованість за
аліментами. Пеня за період з травня 2012
року по 01 листопада 2013 року за її
власними підрахунками складає 2 772,05
грн., в той час як в суді першої
інстанції ОСОБА_1 просила стягнути її в
розмірі 1 659,39 грн. за період з травня 2012
року по травень 2013 року, тобто за інший
період і в меншому розмірі.

Оскільки заборгованість за аліменти
виникла не з вини відповідача, а у
зв'язку з тим, що бухгалтерією
підприємства - ТОВ ,, Екіпаж "
утримувалися кошти з його заробітної
плати в меншому розмірі, на відповідача
не може бути покладена
відповідальність за прострочення їх
сплати у виді неустойки (пені) за
спірний період і в розмірі, на який
посилалась у позові ОСОБА_1

Таким чином, доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують та не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Отже, всупереч тверджень апелянта, при
прийнятті рішення суд першої інстанції
дійшов вичерпних юридичних висновків
щодо встановлених обставин справи, які
повно з'ясував, правильно застосував до
спірних правовідносин норму
матеріального права і дійшов
обґрунтованого висновку про відмову в
задоволенні позову щодо стягнення
неустойки (пені) за прострочення сплати
аліментів.

Оскільки рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам матеріального і
процесуального законодавства і
підстав для його скасування в межах
доводів скарги немає, апеляційний суд
залишає рішення без змін, а апеляційну
скаргу - відхиляє.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315 ЦПК України,
апеляційний суд ,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Амвросіївського районного
суду Донецької області від 06 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з дня проголошення і може
бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Судді: