Головуючий в 1 інстанції: Любенок Л.Д.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2013 року

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого судді: Курило В.П.,

суддів: Космачевської Т.В., Будулуци
М.С.,

при секретарі: Бакунець Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення
Пролетарського районного суду м.
Донецька від 21 листопада 2013 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа - виконавчий
комітет Пролетарської районної у м.
Донецьку ради, про позбавлення
батьківських прав, стягнення аліментів
та призначення опікуном, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Пролетарського районного
суду м. Донецька від 21 листопада 2013 року
у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа - виконавчий комітет
Пролетарської районної у м. Донецьку
ради, про позбавлення батьківських
прав, стягнення аліментів та
призначення опікуном - відмовлено.

З рішенням суду першої інстанції не
погодилась ОСОБА_1 та подала апеляційну
скаргу, так як вважає його незаконним і
необґрунтованим та ухваленим
помилково. У зв'язку з чим просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та прийняти нове, яким
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

В обґрунтування своєї апеляційної
скарги зазначає, що суд помилково
дійшов висновку про те, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню, тим
самим порушив норми матеріального та
процесуального права. Суд не в повному
об'ємі з'ясував обставини, які мають
значення для справи, та на думку
апелянта доводи відповідача не були
встановлені та доведені у судовому
засіданні. Суд також не дав належної
оцінки доводам позивача.

В судовому засіданні апеляційного суду
позивач доводи апеляційної скарги
підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач та його представник з
доводами апеляційної скарги не
погодився, просив рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Прокурор в судовому засіданні
апеляційного суду доводи апеляційної
скарги позивача підтримав та просив їх
задовольнити.

Орган опіки та піклування виконавчого
комітету Пролетарської районної у м.
Донецьку ради в судове засідання
апеляційного суду не з'явився, про час
та місце розгляду справи повідомлений
належним чином, надав прохання про
слухання справи за їх відсутністю.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про час та місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим
розгляд справи за відсутністю третьої
особи.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення сторін, дослідивши матеріали
справи, перевіривши доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд вважає, що
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно із роз'ясненням Пленуму
Верховного Суду України, що міститься в
п. 2 постанови «Про судове рішення у
цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009
року, рішення є законним тоді, коли
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до статті 2 ЦПК
України, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК України, а також правильно
витлумачив ці норми. Якщо спірні
правовідносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого - суд виходить із загальних
засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлено і
це підтверджено матеріалами справи, що
14 серпня 1999 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3
уклали шлюб, від якого у них
ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 (а.с.
8). Після розірвання шлюбу 17 листопада
2003 року ОСОБА_4 став проживати зі своєю
матір'ю ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1,
разом із позивачем ОСОБА_1 та її
батьками. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла
(а.с. 9).

З розрахунку відділу ДВС
Пролетарського РУЮ у м. Донецьку видно,
що у відповідача ОСОБА_2 мається
заборгованість по аліментах за період
з 2004 року по 10.03.2013 рік, та становить
27294,05 грн. (а.с. 20).

Проте, як обґрунтовано зазначив суд
першої інстанції, наявність у
відповідача заборгованості по
аліментам на утримання дитини сама по
собі не є підставою для позбавлення
його батьківських прав.

Із висновку виконавчого комітету
Пролетарської районної у м. Донецьку
ради вбачається, що орган опіки та
піклування вважає недоцільним
позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав
(а.с. 58).

Суд, відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, виходив з того, що в
ході розгляду справи не здобуто
безспірних доказів, які б свідчили про
ухилення відповідачем від виконання
своїх обов'язків по вихованню сина.

Такі висновки суду першої інстанції є
правильними, та відповідають нормам
матеріального і процесуального права
та фактичним обставинам по справі.

Розглядаючи справу, суд першої
інстанції правильно встановив
правовідносини, що склалися між
сторонами і визначив закон, який їх
регулює.

Розглядаючи справу, суд першої
інстанції правильно встановив, що
правовідносини, які виникли між
сторонами регулюються ст. 164 Сімейного
кодексу України (далі СК України).

Відповідно до ст. 164 СК України мати,
батько можуть бути позбавлені судом

батьківських прав, якщо вона, він: 1) не
забрали дитину з пологового будинку
або з іншого закладу охорони здоров'я
без поважної причини і протягом шести
місяців не виявляли щодо неї
батьківського піклування; 2) ухиляються
від виконання своїх обов'язків по
вихованню дитини; 3) жорстоко
поводяться з дитиною; 4) є хронічними
алкоголіками або наркоманами; 5)
вдаються до будь-яких видів
експлуатації дитини, примушують її до
жебракування та бродяжництва; 6)
засуджені за вчинення умисного злочину
щодо дитини.

Відповідно до ст. 165 СК України право на
звернення до суду з позовом про
позбавлення батьківських прав мають
один з батьків, опікун, піклувальник,
особа, в сім'ї якої проживає дитина,
заклад охорони здоров'я, навчальний або
інший дитячий заклад, в якому вона
перебуває, орган опіки та піклування,
прокурор, а також сама дитина, яка
досягла чотирнадцяти років.

Звертаючись у червні 2013 до суду з
позовом про позбавлення відповідача
ОСОБА_2 батьківських прав, позивач, як
на підставу позову, посилалася на
ухилення відповідача від виконання
своїх обов'язків по вихованню сина
ОСОБА_4 (а.с. 3-4).

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 березня
2007 року № 3 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав» ухилення батьків
від виконання своїх обов'язків має
місце, коли вони не піклуються про
фізичний і духовний розвиток дитини, її
навчання, підготовку до самостійного
життя, зокрема: не забезпечують
необхідного харчування, медичного
догляду, лікування дитини, що негативно
впливає на її фізичний розвиток як
складову виховання; не спілкуються з
дитиною в обсязі, необхідному для її
нормального самоусвідомлення; не
надають дитині доступу до культурних
та інших духовних цінностей; не
сприяють засвоєнню нею
загальновизнаних норм моралі; не
виявляють інтересу до її внутрішнього
світу; не створюють умов для отримання
нею освіти. Зазначені фактори, як кожен
окремо, так і в сукупності, можна
розцінювати як ухилення від виховання
дитини лише за умови винної поведінки
батьків, свідомого нехтування ними
своїми обов'язками.

Згідно громадських характеристик
відповідач характеризується
позитивно. В характеристиці відмічено,
що відповідач з сусідами ввічливий, не
зловживає спиртними напоями,
доброзичливий, веде нормальний спосіб
життя (а.с. 36, 37).

Відповідно до частини 1 ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини 4 ст. 60 ЦПК
України доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з цього, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
недоведеність позовних вимог про
позбавлення відповідача батьківських
прав. Позивачем не надано суду доказів
щодо свідомого нехтування
відповідачем своїми обов'язками по
вихованню сина.

Згідно висновку органу опіки та
піклування Пролетарської районної у м.
Донецьку ради, який затверджений
рішенням виконавчого комітету
Пролетарської районної у м. Донецьку
ради №01-1101445 від 13 серпня 2013 року, є
недоцільним позбавлення ОСОБА_2
батьківських прав відносно сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Такий висновок
служба у справах дітей обґрунтовує тим,
що відповідач приймав участь в житті
свого сина, регулярно бачився з
дитиною, робив подарунки, надавав
матеріальну допомогу (а.с. 58).

Відповідно до частини 6 ст. 19 СК України
такий висновок для суду є
рекомендаційним і суд може не
погодитися з висновком органу опіки та
піклування, якщо він є недостатньо
обґрунтованим, суперечить інтересам
дитини.

Суд першої інстанції встановив, що
висновок органу опіки та піклування є
обґрунтованим і не суперечить
інтересам дитини. Апеляційний суд
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції тому, що не доведено
матеріалами справи іншого.

Що стосується доводу апелянта про те,
що ОСОБА_4 бачив свого батька часто у
нетверезому стані, то цей факт
зловживання відповідачем спиртними
напоями є недоведеним, оскільки
відсутні відомості щодо цього
компетентних закладів охорони
здоров'я, відсутні відомості органів
міліції про появу відповідача в стані
алкогольного сп'яніння в громадських
місцях або про його притягнення до
адміністративної відповідальності за
правопорушення, пов'язані з вживанням
алкогольних напоїв.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 березня
2007р. № 3 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав» позбавлення
батьківських прав є крайнім заходом.

Саме з цього виходив суд першої
інстанції, відмовляючи позивачу у
задоволенні позову.

Позивачем не доведено в судовому
засіданні те, що відповідач повністю
ухиляється від виконання своїх
обов'язків по вихованню сина. Безумовно
його участь у вихованні сина є
недостатньою, але підстави для
застосування до відповідача крайньої
міри за умови, що позивач створює
відповідачу перешкоди у вихованні
дитини, відсутні.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права
дитини від 20 листопада 1989 року
Держави-учасниці забезпечують те, щоб
дитина не розлучалася з батьками
всупереч їх бажанню, за винятком
випадків, коли компетентні органи
згідно з судовим рішенням, визначають
відповідно до застосовуваного закону і
процедур, що таке розлучення необхідне
в якнайкращих інтересах дитини.

Відповідно до частини 1 ст. 303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд
вважає, що суд першої інстанції повно
та всебічно перевірив обставини
справи, дав їм належну оцінку та
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
підстав для скасування рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги не
має, доводи апеляційної скарги
необґрунтовані і не спростовують
висновків суду, тому відповідно до
частини 1 ст. 308 ЦПК України апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Пролетарського районного суду
м. Донецька від 21 листопада 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: