Справа № 2-2862/12 Головуючий у І інстанції Медвідь Н.О.
Провадження № 22-ц/780/1268/13 Доповідач у 2 інстанції Таргоній Д.О.
Категорія 50 26.02.2013
РІШЕННЯ

Іменем України

20 лютого 2013 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Таргоній Д.О., Голуб С.А.,

за участю секретаря: Лопатюк В.Ю.,

розглянула матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 грудня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Берлінія» про внесення змін до наказу про звільнення, стягнення середньомісячного заробітку та моральної шкоди, зобов'язання внести запис до трудової книжки.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА :

У липні 2012 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Імперія Горавського» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зобов'язання внести запис до трудової книжки та відшкодування моральної шкоди.

В обгрунтування позовних вимог зазначила, що з 01 листопада 2011 року вона була прийнята на посаду менеджера з продажу в ТОВ «Імперія Горавського». В подальшому, у зв'язку з погіршенням стосунків з керівництвом, нею було прийнято рішення про звільнення з роботи за власним бажанням. Керівництво відповідача відмовилось прийняти відповідну заяву, внаслідок чого заява про звільнення була направлена нею поштовим відправленням з описом-вкладенням.

Однак, на час звернення до суду з вказаним позовом з наказом про звільнення вона не ознайомлена, остаточного розрахунку з нею не проведено, в трудовій книжці відповідний запис не вчинено.

Вважає, що такими діями відповідач порушує вимоги чинного трудового законодавства, а також її право на працю.

В подальшому позивачка подала заяву про уточнення позовних вимог і внесення змін до предмету позову, в якій зазначила, що ТОВ «Імперія Горавського» з 09.08.2012 року змінило назву на ТОВ «Берлінія». Просила суд внести зміни до наказу № 3 від 10 лютого 2012 року про звільнення ОСОБА_2, замінивши слова: «ОСОБА_2 з посади менеджера з продажу ТОВ «Імперія Горавського» з 10.02.2012 року, підстава: «підозра у шахрайських діях» на слова «ОСОБА_2 з посади менеджера з продажу ТОВ «Імперія Горавського» з 10.02.2012 року за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України»; стягнути з ТОВ «Берлінія» на її користь 9 346,50 грн. середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати по день фактичного розрахунку та 2 000 грн. моральної шкоди; а також зобов'язати ТОВ «Берлінія» внести запис про звільнення за власним бажанням до трудової книжки та про зміну назви ТОВ «Імперія Горавського» на ТОВ «Берлінія».

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 грудня 2012 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням, позивачка звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати повністю, з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення вимог процесуального та матеріального законодавства, та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити у повному обсязі.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 не надала доказів на підтвердження своїх вимог; її звільнення проведено згідно з наказом, який є законним і обгрунтованим, оскільки формулювання звільнення згідно ст. 41 КЗпП України відповідає вимогам чинного законодавства; трудова книжка позивачки відсутня на підприємстві за її власною ініціативою, що унеможливлює належне дотримання та оформлення процедури звільнення відповідачем.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції, зокрема щодо недоведення позивачкою позовних вимог про внесення змін до наказу про звільнення, зобов'язання здійснити виплату середнього заробітку за час затримки та моральної шкоди, а також зобов'язання внести запис до трудової книжки.

Однак, колегія суддів апеляційного суду вважає помилковим посилання суду першої інстанції на відповідність формулювання причин звільнення ст. 41 КЗпП України, зазначеному в наказі № 3 від 10 лютого 2012 року .

Як вбачається з матеріалів справи, наказом № 3 від 10 лютого 2012 року ОСОБА_2 звільнено з посади менеджера з продажу ТОВ «Імперія Горавського» з 10 лютого 2012 року, підстава: підозра в шахрайських діях. (а.с. 74)

У своїх запереченнях на позов представник відповідача посилається на внесення змін до наказу про звільнення, а саме змінено підставу звільнення - ст. 41 КЗпП України.

Однак, доказів, підтверджуючиз внесення змін до наказу про звільнення відповідачем суду не надано, тому колегія суддів вважає такі посилання голослівними та необгрунтованими.

Відповідно до ст. 41 КЗпП України, крім підстав передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках:

1) одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами;

1-1) винних дій керівника підприємства, установи, організації, внаслідок чого заробітна плата виплачувалася несвоєчасно або в розмірах, нижчих від установленого законом розміру мінімальної заробітної плати;

2) винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу;

3) вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи;

4) перебування всупереч вимогам Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" у безпосередньому підпорядкуванні у близької особи;

Власник або уповноважений ним орган з власної ініціативи зобов'язаний розірвати трудовий договір у разі повторного порушення посадовою особою вимог законодавства у сфері ліцензування та з питань видачі документів дозвільного характеру, передбачених статтями 166-10, 166-12 Кодексу України про адміністративні правопорушення .

Розірвання договору у випадках, передбачених частинами першою і другою цієї статті, провадиться з додержанням вимог частини третьої статті 40, а у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої цієї статті, - також вимог статті 43 цього Кодексу.

Розірвання договору у випадку, передбаченому пунктом 4 частини першої цієї статті, проводиться, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу.

З огляду на викладене, посилання суду першої інстанції в мотивувальній частині рішення на відповідність формулювання причин звільнення в наказі № 3 від 10.02.2012 року вимогам ст. 41 КЗпП України є помилковим.

В той же час, враховуючи, що позивачка ОСОБА_2 сформулювала свої позовні вимоги як: «внести зміни до наказу № 3 від 10 лютого 2012 року про звільнення ОСОБА_2, замінивши слова: «ОСОБА_2 з посади менеджера з продажу ТОВ «Імперія Горавського» з 10.02.2012 року за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України», суд, керуючись нормами ст. 11 ЦПК України, розглядаючи справу в межах позовних вимог, правильно відмовив у задоволенні даної вимоги, оскільки на момент видачі наказу були відсутні підстави для звільнення ОСОБА_2 за власним бажанням.

Інші доводи апеляційної скарги є необгрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 грудня 2012 року - змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення вказівку суду на відповідність формулювання причин звільнення за ст. 41 КЗпП України вимогам чинного законодавства.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: