Справа № 133/251/13-ц Провадження №
22-ц/772/2714/2013Головуючий в суді першої
інстанції:Проць В.А.Категорія: 20
Доповідач: Сало Т. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" вересня 2013 р.
м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області в складі:

Головуючого судді Сала Т.Б.

Суддів: Панасюка О.С., Зайцева А.Ю.,

При секретарі: Богацькій О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Козятинського міськрайонного
суду Вінницької області від 05 серпня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про визнання договору
купівлі-продажу автомобіля
оформленого у виді довідки-рахунку
недійсним та за зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права
власності, -

встановила:

До суду звернулась ОСОБА_3 з позовом до
ОСОБА_4, ОСОБА_2 про визнання договору
купівлі продажу укладеного між
відповідачами та оформленого довідкою
- рахунком про відчуження автомобіля
недійсним. Позов мотивовано тим, що при
укладанні договору купівлі-продажу
автомобіля не було її згоди, як
подружжя.

Відповідач ОСОБА_2, в свою чергу подав
зустрічний позов до ОСОБА_3 про
визнання права власності. Позов
мотивовано тим, що ОСОБА_2 на законних
підставах придбав даний автомобіль, і
оскільки ОСОБА_3 оспорює його право на
даний автомобіль, він звернувся з
позовом до суду про визнання права
власності.

Рішенням Козятинського міськрайонного
суду Вінницької області від 05 серпня 2013
року в задоволені первинного позову
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 та в
задоволені зустрічного позову ОСОБА_2
до ОСОБА_3 про визнання права власності
відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду
відповідач ОСОБА_2 в поданій
апеляційній скарзі просить рішення
Козятинського міськрайонного суду про
відмову в задоволені зустрічного
позову у визнані права власності на
автомобіль скасувати, та ухвалити нове
рішення яким визнати за ним право
власності на вказаний автомобіль та
зняти з нього арешт. При цьому зазначає,
що рішення суду першої інстанції є
незаконним, прийнятим без з'ясування
всіх обставин, що мають значення для
справи та з порушеннями норм
матеріального права.

Заслухавши доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги ОСОБА_2, розглянувши
справу, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, рішення суду підлягає
скасуванню із зміною його в частині
мотивувальної частини.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим;
законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом;
обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
дослідженні в судовому засіданні.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України,
підставою для скасування рішення суду
першої інстанції і зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Суд першої інстанції встановив, що
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебуваючи у шлюбі,
придбали автомобіль марки «Форд
Транзит Коннект», д.н. НОМЕР_1, який в
подальшому був зареєстрований за
ОСОБА_4. 18 вересня 2012 року ОСОБА_4, без
згоди ОСОБА_3, зняв даний автомобіль з
реєстрації та продав його ОСОБА_2
(договір купівлі-продажу № 833504 від
18.09.2012 року). На підставі договору
купівлі-продажу ОСОБА_2 торгуючою
організацією отримано довідка-рахунок,
і даний автомобіль був зареєстрований
в Козятинському ВРЕВ ДАІ за ОСОБА_2

Рішенням суду першої інстанції в
задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання
права власності відмовлено. Відмова
мотивована тим, що розписка ОСОБА_2 від
28 січня 2012 року, згідно якої останній
передав ОСОБА_4, 10000 доларів США, щоб той
придбав для нього за ці кошти
автомобіль, за своєю юридичною
природою не є договором доручення, а
ОСОБА_2, в силу ст. 1007 ЦК України,
зобов'язаний був надати ОСОБА_4
письмову довіреність на вчинення
юридичних дій, передбачених договором
доручення.

Крім цього, суд першої інстанції зробив
висновок, що ОСОБА_2 незаконно набуто
право власності на даний автомобіль,
який об'єктом спільної сумісної
власності подружжя і був відчужений
без письмової згоди іншого з подружжя.

З даним висновком суду першої
інстанції колегія суддів погодитись не
може з наступних підстав.

ОСОБА_3 в у своїй позовній заяві
просила суд визнати договір
купівлі-продажу, який оформлений
довідкою - рахунком, недійсним. Отже,
основною вимогою є визнання договору
купівлі продажу недійсним, а не
визнання недійсним довідки-рахунку. І
суд першої інстанції відмовив їй у
задоволенні цієї вимоги. Позивач, не
подаючи апеляційної скарги, погодилась
з рішенням суду.

Відповідно до «Порядку державної
реєстрації (перереєстрації), зняття з
обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин,…..», затвердженого
Постановою КМУ від 7 вересня 1998 р. N 1388,
документом, що підтверджує
правомірність придбання транспортного
засобу є засвідчені підписом
відповідної посадової особи, що
скріплений печаткою, крім інших
документів зазначених в цьому Порядку,
довідка-рахунок, видана суб'єктом
господарювання, діяльність якого
пов'язана з реалізацією транспортних
засобів.

Судом було встановлено, що 18 вересня 2012
року між ОСОБА_4 та ТОВ
«Міжрегіональний брокерський дім
Фаворит» було укладено договір комісії
№ 6246/833504, відповідно до якого
комісіонер зобов'язувався за комісійну
плату укласти за рахунок комітента, але
від свого імені, договір
купівлі-продажу спірного автомобіля
марки «Форд Транзит Коннект»,
дн.НОМЕР_1.

18 вересня 2012 року між ТОВ
«Міжрегіональний брокерський дім
Фаворит» та ОСОБА_2 укладено договір
купівлі-продажу № 833504 відповідно до
якого ОСОБА_2 придбав спірний
автомобіль.

На підставі даного договору
купівлі - продажу, 18 вересня 2012 року,
торгуюча організація, ТОВ
«Міжрегіональний брокерський дім
«Фаворит», видала ОСОБА_2 довідку -
рахунок № 833504.

Відповідно до інформації з облікової
картки приватного ТЗ, 18.09 2012 року
спірний автомобіль, власником якого
зазначений ОСОБА_4, знято з обліку для
реалізації, і з відміткою, що
автомобіль проданий.

19.09.2012 року, відповідно до записів
свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії
НОМЕР_2, спірний автомобіль
зареєстрований на ім'я ОСОБА_2

Висновок суду першої інстанції про
незаконність придбання спірного
автомобіля ОСОБА_2 є необґрунтованим,
оскільки суд, ухвалюючи рішення не
повно і всебічно з'ясував всі обставини
справи, зокрема, не враховував порядок
набуття ОСОБА_2 права власності на
спірний транспортний засіб та порядок
його реєстрації за ОСОБА_2.

Враховуючи те, що суд першої інстанції
відмовив у задоволенні позовної вимоги
щодо визнання договору купівлі-продажу
недійсним, приймаючи до уваги
законність дій ОСОБА_2 при придбанні
автомобіля через торгуючу організацію,
колегія суддів прийшла до висновку, що
ОСОБА_2 правомірно придбав спірний
автомобіль, а від так, є його законним
власником, а тому підстав, для
повторного визнання за ним права
власності на цей автомобіль не має.

Суд першої інстанції відмовляючи
ОСОБА_2 у задоволені його позовних
вимог, у мотивувальній частині рішення,
послався на ст. 207 ЦК України, яка
регламентує письмову форму правочину
та ст. 1007 ЦК України, яка відносини між
довірителем та повіреним при виконанні
договору доручення.

Однак, суд першої інстанції не зазначив
мотивів застосування вищезазначених
норм ЦК України.

Вимога апелянта про зняття арешту з
автомобіля не підлягає задоволенню,
оскільки в матеріалах справи відсутні
будь які процесуальні документи, які б
підтверджували факт накладення судом
арешту на автомобіль в рамках
забезпечення позову.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст. 303, 307, 309, 313, 314, 319 ЦПК України, судова
колегія,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Козятинського міськрайонного
суду Вінницької області від 05 серпня 2013
року змінити.

Виключити з мотивувальної частини
рішення висновок суду про
незаконність набуття ОСОБА_2 права
власності на автомобіль марки «Форд
Транзит Коннект», д.н. НОМЕР_1, як об'єкту
спільної сумісної власності подружжя,
який був реалізований без згоди одного
з подружжя.

Виключити з мотивувальної частини
рішення посилання суду на ч.2 ст.207 та на
ст.1007 ЦК України.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набуває
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ на протязі 20 днів.

Головуючий:
(підпис) Сало Т.Б.

(підпис) Зайцев А.Ю.

Судді:
(підпис) Панасюк О.С.

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду

Вінницької області
Сало Т.Б.