АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2013 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Осіяна О.М.

суддів - Глущенко Н.Г., Колодяжної Н.Є.,

при секретарі - Поляковій Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2

на заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про вселення, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2013 року задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про вселення.

Вселено ОСОБА_3 разом із неповнолітньою дитиною ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в квартиру АДРЕСА_1.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в сумі 114,7 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та відмову у задоволенні позову посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено без врахування обставин у справі та вимог законодавства.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін із наступних підстав.

Приймаючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив із того, що сторони із 17 грудня 2004 року по 31 січня 2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підставі договору міни від 15 квітня 2003 року, посвідченого нотаріально, відповідачу на праві власності належить квартира АДРЕСА_1.

Зі згоди власника квартири позивачка 07 лютого 2006 року була зареєстрована в цій квартирі (а.с. 4), а після народження дитини за вказаною адресою був зареєстрований і син ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - ОСОБА_4.

Як було встановлено у судовому засіданні, після розірвання шлюбу, позивачка разом із дитиною продовжувала проживати у квартирі, що належить відповідачу. На даний час вона не має можливості користуватися житлом через те, що відповідач змінив замки на вхідних дверях, однак у квартирі залишилися її речі та речі дитини. Інтересу до житла позивачка не втратила.

Приймаючи рішення по суті заявлених позовних вимог суд посилався на вимоги частин 1, 4 ст. 156 ЖК України, які передбачають, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Врахувавши встановлені обставини, та вимоги законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд обґрунтовано задовольнив позовні вимоги, та на підставі ст. 88 ЦПК України стягнув судові витрати із відповідача.

Не можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що відповідач придбав позивачці із дитиною окрему однокімнатну квартиру, передав їй ключі, а відповідачка безпідставно вимагає переоформлення квартири на себе. Крім того, у справі не залучалась служба у справах дітей Павлоградської міської ради.

Як вбачається із матеріалів справи на підставі договору купівлі-продажу від 10 липня 2013 року, посвідченого нотаріально, відповідачу на праві власності належить квартира АДРЕСА_3. Ця квартира була придбана лише відповідачем, а тому відсутні будь-які докази про належність цієї квартири позивачці, чи неповнолітньому сину. Крім того, вони у цій квартирі навіть не зареєстровані, що спростовує доводи відповідача про придбання цієї квартири саме для них.

Тому вселення неповнолітньої дитини разом із позивачкою у спірну квартиру АДРЕСА_1 відповідає обставинам у справі та вимогам законодавства.

Права дитини не були порушені рішенням суду, оскільки суд вселив неповнолітню дитину разом із позивачкою у спірну квартиру АДРЕСА_1, а під час судового розгляду справи інтереси дитини представляла позивачка, що відповідає вимогам ст.154 СК України, ч.1 ст.242 ЦК України.

Таким чином, із матеріалів справи вбачається, що відсутні підстави для скасування чи зміни судового рішення, передбачені ст.309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили із моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів із моменту проголошення.

Судді: