З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 грудня 2013 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Воробйова А.В., при секретарі Зубович А.В., розглянувши цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства Дельта Банк до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність та усунення перешкод у здійсненні права власності,-
Позивач звернувся з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність та усунення перешкод у здійсненні права власності.
З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним договором про надання споживчого кредиту іпотекодавець ОСОБА_1 передав у іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру №51, що знаходиться за адресою: Запорізька обл., м. Запоріжжя, пр-т Леніна, буд. 224.
Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого ОСОБА_2, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 24.09.2007 року, реєстровий № 597 , а також витягу з Державного реєстру правочинів № 2366589 від 24.09.2007 року.
На підставі рішення Загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 року АКІБ Укрсиббанк змінило назву на ПАТ Укрсиббанк, яке є правонаступником усіх прав та зобов'язань АКІБ Укрсиббанк .
08 грудня 2011 року своє право вимоги, що виникло з кредитного договору у Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк, останнім передано Публічному акціонерному товариству Дельта банк, інтереси якого представляє на підставі довіреності Товариство з обмеженою відповідальністю Колекторська Компанія Вердикт.
В судове засідання представник позивача не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності без проведення фіксації судового процесу, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити їх в повному обсязі, проти заочного розгляду не заперечує.
В судове засідання відповідач не зявився, причини неявки суду не повідомив, заперечень не надав.
Відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
У звязку з чим, на підставі ст.ст. 197, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу.
Суд дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у звязку з наступним.
З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним договором про надання споживчого кредиту іпотекодавець ОСОБА_1 передав у іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру: загальною площею: 49,24 кв. м.; житловою площею: 31,76 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.
Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого ОСОБА_2, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 24.09.2007 року, реєстровий № 597 , а також витягу з Державного реєстру правочинів № 2366589 від 24.09.2007 року.
На підставі рішення Загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 року АКІБ Укрсиббанк змінило назву на ПАТ Укрсиббанк, яке є правонаступником усіх прав та зобов'язань АКІБ Укрсиббанк.
08 грудня 2011 року своє право вимоги, що виникло з кредитного договору у Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк, останнім передано Публічному акціонерному товариству Дельта банк, інтереси якого представляє на підставі довіреності Товариство з обмеженою відповідальністю Колекторська Компанія Вердикт.
На підставі ст.514 ЦК України та вказаного Договору до ПАТ Дельта банк перейшло право вимоги, що виникло з кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора.
Відповідно до ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно о ст. 33 ЗУ Про іпотеку, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Відповідно до ст. 7 ЗУ Про іпотеку, за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині.
Відповідно ч. 1 ст. 33 Закону України Про іпотеку, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до ст.36 Закону України Про іпотеку, сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону;
Відповідно до ст. 37 Закону України Про іпотеку, іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.
Відповідно до ст. 35 Закону України Про іпотеку, у разі порушення основного зобов'язання іпотекодержатель надсилає письмову вимогу про усунення порушення. Положення цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.
Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права.
Відповідно до п.39 Постанови Пленуму ВССУ №5 від 30.03.2012 року, „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин ... суди мають виходити з того, що не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду. В разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі, іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом.
Враховуючи невизнання та порушення прав іпотекодержателя, існують всі підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі предмету іпотеки у власність іпотекод ержателю.
Відповідно до ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст.321 ЦК України, ніхто не може бути обмежений у здійсненні права власності.
Відповідно до ст.19 Закону України Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення прав на нерухоме майно.
Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, державний реєстратор встановлює відсутність суперечностей між зареєстрованими правами на нерухоме майно, зокрема: відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах.... Приймає рішення про відмову в державній реєстрації
З метою усунення перешкод у здійсненні права власності позивачем, з метою надання документу до реєстраційної служби, який підтверджує припинення прав колишнього власника на предмет іпотеки та у зв'язку із зверненням стягнення право власності іпотекодавця слід визнати припиненим на підставі ст. 346 ЦК України.
Відповідно до ст.346 ЦК України, право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника.
Відповідно до ст. 317 ЦК України, змістом права власності є право володіння, користування та розпорядження майном.
Відповідно до ст.156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Відповідно до ст. 157 ЖК України, членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.
Так, у зв'язку із тим, що власник втратив право користування та право володіння квартирою, усі мешканці та члени сім'ї власника втратили також таке право, передбаченест.156 ЖК України, що є підставою для їх виселення,як осіб, що самовільно зайняли жиле приміщення на підставі ст.116 ЖК України та на підставі ст.391 ЦК України з метою усунення обмежень та перешкод у здійсненні права власності позивачем.
Відповідно до ст.116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним використовують житлове приміщення не за призначенням виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.
Відповідно до ст.814 ЦК України, у разі зміни власника житла, переданого у найм, до нового власника переходять права наймодавця.
Крім того, відповідно до ст.39 Закону України Про іпотеку, одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.
Відповідно до ст.109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою цієї статті.
На підставі викладеного, існують наявні підстави для виселення усіх мешканців в т.ч. і колишнього власника на підставі ст. 39, 40 ЗУ Про іпотеку, ст.109 ЖК України у зв'язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до вимог законодавства, позивач направив письмову вимогу про усунення порушень та виконання зобов'язання, попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, вимогу про виселення усіх мешканців, надання доступу до майна для проведення оцінки та огляду покупцем, зняття з реєстраційного обліку та з вимогою передати ключі, правовстановлюючі документи та технічний паспорт.
Так, із змісту ст.3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, вбачається, що права позивача на предмет іпотеки виникають лише з моменту реєстрації у порядку, передбаченому цим Законом.
Відповідно до ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до ст.19 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно ... державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили.
З метою усунення порушень права власності існують всі підстави для зобов'язання органу державної реєстрації здійснити реєстрацію права власності на предмет іпотеки за позивачем.
Крім того, відповідно до ч.3 ст. 15 Закону України Про державну реєстрацію речових прав... у випадках, передбачених законом, державна реєстрація прав проводиться після технічної інвентаризації об'єкта нерухомого майна, права стосовно якого підлягають державній реєстрації.
Відповідно до ст.24 Закону України Про державну реєстрацію речових прав..., у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом.
За таких обставин, з метою усунення порушення права власності слід зобов'язати державний орган реєстрації здійснити реєстрацію права власності на підставі рішення суду та на підставі заяви позивача перед здійсненням технічної інвентаризації об'єкту нерухомого майна, права стосовно якого підлягають державній реєстрації.
Відповідно до Наказу №607/5 від 02.04.2013 року Міністерства юстиції України Про заходи щодо взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб, а також відповідно до п.п.1, 10 Положення про державну реєстраційну службу України, затвердженого Указом Президента України від 6 квітня 2011 року №401/2011, Державна реєстраційна служба України здійснює державну реєстрацію речових прав власності на нерухоме майно, що виникає на підставі рішення суду.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.
Керуючись ст.ст.317,321,386,391,525, 526, 814 ЦК України, ст.ст.208,209, 212-215, 224,226 ЦПК України,-
Позовні вимоги публічного акціонерного товариства Дельта Банк до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність та усунення перешкод у здійсненні права власності задовольнити.
Зобов'язати Державну реєстраційну службу України здійснити державну реєстрацію права власності на квартиру: загальною площею: 49,24 кв. м.; житловою площею: 31,76 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 за ПАТ Дельта банк.
Припинити право власності іпотекодавця ОСОБА_1 квартирою загальною площею: 49,24 кв. м.; житловою площею: 31,76 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Припинити право користування житловим приміщенням усіх мешканців, які проживають та зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.
Виселити ОСОБА_1 з квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та усіх інших мешканців, які проживають і зареєстровані за вказаною адресою.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було ухвалено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя А.В.Воробйов