Провадження № 2/641/221/2013
Справа № 2020/3587/2012
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2013 року Комінтернівський
районний суд м .Харкова у складі:

головуючого судді -
Григорєва Б.П.

при секретарі -
Листопад І. Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
треті особи- ОСОБА_4, Харківська міська
рада,Комінтернівський РВ ХМУ ГУ МВСУ в
Харківській області про визнання особи
такою,що втратила право проживання,-

В С Т А Н
О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_4,
Харківська міська рада,
Комінтернівський РВ ХМУ ГУМВС України
в Харківській області про визнання
особи такою, що втратила право на
проживання в АДРЕСА_4

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1
посилається на те, що відповідно
свідоцтва про право власності від
11.10.1999, виданого Комінтернівською
районною радою м. Харкова на підставі
рішення виконавчого комітету
Комінтернівської районної ради м.
Харкова від 21.09.1999 №240-1, йому на праві
приватної власності належить квартира
АДРЕСА_1 Вказує, що з 23.02.1990 він
перебував у шлюбі з ОСОБА_2. 31 серпня 1991
року шлюб між ними розірваний.

Також вказує, що після розірвання шлюбу
та повного припинення сімейних
відносин, оскільки він тривалий час не
створював нову сім'ю та постійно
перебував у відрядженнях, то маючи на
праві особистої приватної власності
квартиру №51 він тільки усно дозволив
відповідачці короткий час проживати в
одній з кімнат квартири не дозволяючи
реєструвати місце проживання
(прописуватися) у квартирі та не
укладав з нею договору найму (оренди)
кімнати або квартири. Проте , в
подальшому йому стало відомо, що 11
лютого 2003 року без його згоди та відома
було зареєстроване місце проживання
відповідачки у його квартирі. Склад
зареєстрованих осіб та реєстрацію
місця проживання відповідачки
підтвердив поквартирною карткою. Також
позивач зазначає, що не бажає щоб
позивачка залишалася зареєстрованою у
його квартирі, адже квартира перебуває
у його особистій приватній власності,
та ніяких сімейних відносин між ними
немає, оскільки вони чужі люди. Та
обставина, що відповідачка перебуває
зареєстрованою у його квартирі порушує
право власності.

Зазначає, що 11 лютого 2011 року позивач
зареєстрував шлюб з ОСОБА_4, яка
проживає в його квартирі разом з ним.
Наявність сторонньої особи, яка
зареєстрована в квартирі та яка може в
будь-який час потрапити в квартиру
порушує право власності позивача та
право його дружини на користування
квартирою, створює перешкоди у
користуванні квартирою. Не будучи
дружиною та членом його сім'ї ,
відповідачка не має права на
проживання в квартирі, що належить
позивачу на праві особистої приватної
власності. Також в обґрунтування
позовних вимог вказує, що у
відповідачки не було та немає жодної
правової підстави бути зареєстрованою
у квартирі позивача та мати право на
проживання, оскільки договору найму
(оренди) квартири або кімнати в
квартирі він з нею не укладав,
письмової згоди на її реєстрацію не
давав, будь-яких договорів на право
користування чужим майном
відповідачкою не укладав. Рішень суду
щодо встановлення для неї сервітуту
також не існує.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1,
його представник ОСОБА_5 заявлені
позовні вимоги підтримали, просили
позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2,її представник
ОСОБА_6 проти позовних вимог
заперечували. В обґрунтування своїх
заперечень представник відповідача
надав рішення Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 02.08.2011 по
справі №2-281/11, яким ОСОБА_2 була вселена
у квартиру АДРЕСА_1, у зустрічному
позові ОСОБА_1 відмовлено.

Третя особа ОСОБА_4 надала заяву, у якій
позов підтримала, просила його
задовольнити та розглянути справу у її
відсутність.

Представник третьої особи- Харківської
міської ради в судове засідання не
з?явився, про час та місце розгляду
справи повідомлявся своєчасно та
належним чином, причину неявки суду не
повідомив.

Представник третьої особи- СГІРФО
Комінтернівського РВ ХМУ ГУ МВСУ в
Харківській області в судове засідання
не з??явився, просив розглядати справу у
відсутність представника , рішення
ухвалити відповідно до чинного
законодавства.

Суд, заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи,
оцінивши надані докази у їх сукупності,
вважає, що позов обґрунтований та
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно зі свідоцтвом про право
власності від 11.10.1999, виданого
Комінтернівською районною радою м.
Харкова на підставі рішення
виконавчого комітету Комінтернівської
районної ради м. Харкова від 21.09.1999 №240-1,
позивачу на праві приватної власності
належить квартира АДРЕСА_1

Матеріалами справи встановлено, що з
23.02.1990 року ОСОБА_1 перебував у шлюбі з
відповідачкою ОСОБА_2

31 серпня 1991 року шлюб між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 розірваний, про що в книзі
реєстрації актів про розірвання шлюбу
Московським відділом РАЦС м. Харкова
зроблено запис № 1263.

В судовому засіданні встановлено, що
після розірвання шлюбу ОСОБА_1 не
дозволяв відповідачці реєструвати
місце проживання (прописуватися) у
квартирі та не укладав з нею договору
найму (оренди) кімнати або квартири і
цей факт відповідачка в судовому
засіданні не спростовувала. Крім того
не спростовувався і той факт, що
сторони ніяких сімейних відносин не
підтримували.

Як вбачається з поквартирної картки
форми «Б» ОСОБА_2 зареєстрована в
АДРЕСА_1 з 11.02.2003 року.

Судом також встановлено, що 11 лютого 2011
року позивач зареєстрував шлюб з
ОСОБА_4, яка проживає в його квартирі
разом з ним, що підтверджується
свідоцтвом про шлюб.

Частиною 1 статті 405 ЦК України,
передбачено, що члени сім'ї власника
житла, які проживають разом з ним, мають
право на користування цим житлом
відповідно до закону.

Таким чином, відповідно до частини 1
статті 405 ЦК України, особа має право
користуватися житлом тільки якщо особа
повинна бути членом сім'ї власника
житла; особа повинна проживати разом з
власником житла.

Відповідачка не надала суду належних
доказів на підтвердження законних
підстав її проживання, а тільки сам по
собі факт її реєстрації (прописки) не є
підставою та не дає їй права
користуватися житлом, власністю іншої
особи.

Як доведено матеріалами справи,
відповідачка перестала бути членом
сім'ї позивача як власника житла та
перестала проживати разом з ним ще з 1991
року, а тому не можна вважати що вона
має право користуватися квартирою,
оскільки відсутні дві обов'язкові
умови (бути члени сім'ї власника житла
та проживати разом з ним) лише при
наявності яких можна вважати, що особа
має право користуватися житлом.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 ЖК України,
піднаймачі і тимчасові жильці
самостійного права на займане жиле
приміщення не набувають незалежно від
тривалості проживання.

Тобто, положення цієї статті
унеможливлює набуття відповідачкою
самостійного права на квартиру, у тому
числі на користування нею.

Оцінивши у сукупності з іншими
доказами надану представником
відповідачки копії рішення
Комінтернівського районного суду м.
Харкова від 02.08.2011 по справі №2-281/11, яким
ОСОБА_2 була вселена у квартиру АДРЕСА_1,
а у задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_1 відмовлено, суд приходить до
наступного.

Під час розгляду справи №2-281/11 ОСОБА_1
заявив зустрічний позов з позовними
вимогами, а саме: 1. Зобов'язати
відповідача ОСОБА_2 знятися з
реєстраційного обліку у спірній
квартирі; 2. У разі відмови відповідачки
добровільно знятися з реєстрації у
належній позивачу квартирі,
зобов'язати відділ у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб зняти ОСОБА_2 з
реєстраційного обліку у квартирі.

Про передчасність вищевказаних
позовних вимог свідчить те, що у самому
тексті рішення від 02.08.2011 по справі
№2-281/11 суд відмовляючи у задоволенні
позовних вимог вказав, що «позивач за
зустрічним позовом ОСОБА_1 в уточненій
позовній заяві не ставив питання про
втрату права користування житловим
приміщенням. Обставини, які
встановлені судом за позовом ОСОБА_1 не
є такими, які є підставою для зняття з
реєстрації місця проживання, інших
підстав для зняття з реєстраційного
обліку ОСОБА_2 немає». Отже вирішальною
підставою у тому, що був задоволений
первісний позов, а у задоволенні
зустрічного позову було відмовлено,
стало саме те, що ОСОБА_1 в уточненій
позовній заяві не ставив питання про
втрату права користування житловим
приміщенням ОСОБА_2

За таких обставин суд приходить до
висновку, що рішення Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 02.08.2011 не
можна вважати преюдиційним, оскільки
воно не вирішило та не встановило
обставин, що вказані у позові заяві в
розглядуваній судом, а в самому рішенні
прямо вказано на можливість подачі
позову про визнання ОСОБА_2 такою, що
втратила право на проживання.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні
пояснила, що сторони перебували у
шлюбі, разом за спільні кошти купували
квартиру АДРЕСА_2. Навіть після
розірвання шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2
проживали як одна сім?я.

Пояснення, надані свідком не
стосувалися предмету доказування по
цій справі та не доводять обставин на
які відповідачка посилається як на
підставу своїх заперечень, а тому
позовних вимог не спростовують.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном. Оскільки права члена сім'ї
власника є похідними від того, чи є
особа членом сім'ї власника та чи
проживає разом з ним, то з припиненням
проживання разом з ним та переставши
бути членом сім'ї власника,
припиняється право на користування
житлом.

Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК
України, власник майна володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд.

Пленум Верховного Суду України у п. 9
постанови «Про деякі питання, що
виникають в практиці застосування
судами Житлового кодексу України» від
12 квітня 1985 року № 2 роз'яснив, що при
вирішенні спорів про право
користування жилим приміщенням осіб,
які вселилися до наймача, суд повинен
з'ясувати, чи дотриманий встановлений
порядок при їх вселенні, зокрема: чи
була письмова згода на це всіх членів
сім'ї наймача, чи зареєстровані вони в
даному жилому приміщенні, чи було це
приміщення постійним місцем їх
проживання, чи вели вони з наймачем
спільне господарство, тривалість часу
їх проживання, чи не обумовлювалося
угодою між цими особами і наймачем
певний порядок користування жилим
приміщенням.

Відповідачка не довела того, що був
дотриманий встановлений порядок при її
вселенні (реєстрації місця проживання),
зокрема: чи була письмова згода на це
власника житла, а навпаки підтвердила,
що вона не укладала договору найму
(оренди) житла.

Таким чином, аналізуючи надані докази у
їх сукупності, суд вважає, що заявлені
позовні вимоги є законними,
обґрунтованими, а тому підлягають
задоволенню.

Одночасно, з відповідачки відповідно
до ст. 88 ЦПК України підлягають
стягненню на користь позивача сплачені
судові витрати.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 215-218 ЦПК України, ст.
319, 391,405 ЦК України, ст. 99 Житлового
кодексу України,суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити
повністю.

Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 такою, що
втратила право на проживання в АДРЕСА_1

Встановити порядок виконання рішення
суду, згідно з яким вказати на обов'язок
органу реєстрації місця проживання,
зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_2
за адресою: АДРЕСА_3.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 107
грн. 30 коп. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку через суд
першої інстанції шляхом подачі в 10
денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги, а особами ,
що не були присутні при проголошенні
рішення - у 10-денний строк з дня
отримання копії рішення.

Суддя: Б. П. Григор'єв