Справа № 454/1639/13
Головуючий у 1 інстанції: Фарина Л.Ю.
Провадження № 22-ц/783/5785/13
Доповідач в 2-й інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2013 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючої - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

при секретарі: Ясиновській Я.М.

з участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_2 на
рішення Сокальського районного суду
Львівської області від 29 березня 2012
року та на ухвалу суду від 07 червня 2013
року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернулась з позовом до ОСОБА_2,
третя особа - Сокальська державна
нотаріальна контора про продовження їй
строку для подання заяви про прийняття
спадщини за законом після смерті діда,
ОСОБА_6, що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та бабці,
ОСОБА_7, що померла ІНФОРМАЦІЯ_3

Оскаржуваним рішенням позов
задоволено, визначено ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, додатковий строк для
подання заяви про прийняття спадщини
після смерті діда, ОСОБА_6, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 та після смерті баби -
ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3,
терміном один місяць, з дня набрання
рішенням законної сили.

07.06.2013 року оскаржуваною ухвалою
задоволено заяву про виправлення
описок в судовому рішенні.

Рішення та ухвалу в апеляційному
порядку оскаржила ОСОБА_2, в
апеляційній скарзі просить рішення та
ухвалу суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовити та постановити нову ухвалу,
якою відмовити в задоволенні заяви про
виправлення описок.

Апелянт вважає, що рішення суду
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
при неповно з'ясованих обставинах, що
мають значення для справи, а висновки
суду не відповідають дійсним
обставинам справи. Покликається на те,
що причини з яких позивач бажає
встановити строк для прийняття
спадщини є неповажними, правових
підстав для задоволення позовної заяви
про надання додаткового строку для
подання заяви про прийняття спадщини
позивачем не наведено і в рішенні
жодних правових підстав поважності
причин пропущення строку прийняття
спадщини не зазначено.

Вказує, що положення ч.3 ст. 1272 ЦК
України може бути застосоване до
правовідносин, які виникли після
прийняття ЦК 2004 року. До правовідносин,
які виникли до набрання чинності цим
кодексом, застосовуються норми ЦК 1963
року, чого не було зроблено судом
першої інстанції при ухваленні
оскаржуваного рішення суду. Що
стосується оскаржуваної ухвали, то
апелянт зазначає, що згідно п.19
Постанови Пленуму ВСУ "Про судове
рішення" від 29.12.1976р. №11, вирішуючи
питання про виправлення описок чи
арифметичних помилок допущених у
судовому рішенні суд не має права
змінювати зміст судового рішення, він
лише усуває неточності. Вважає, що суд
оскаржуваною ухвалою суд не виправив
описку в судовому рішенні, а змінив
зміст судового рішення, норми
матеріального права, якими він
обгрунтовано рішення суду від 29.03.2012р. З
наведених підстав просить оскаржуване
рішення суду та ухвалу суду скасувати
та ухвалити нове рішення, яким
відмовити позивачці в задоволенні
позову, а ухвалу суду скасувати та
постановити нову ухвалу про відмову у
виправленні описок у рішенні суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на
підтримання доводів апеляційної
скарги, заперечення представника
ОСОБА_4 - ОСОБА_8 щодо задоволення
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
та ухвали суду в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до задоволення з таких підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін і, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що
доказами є будь- які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, висновків експертів.
Частиною 4 ст. 60 ЦПК передбачено, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України, суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що грунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв»язок
доказів у їх сукупності.

Відповідно до роз»яснень, викладених у
п.1 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 30.05.2008 р. «Про судову
практику в справах про спадкування»,
відносини спадкування регулюються
правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася
не раніше 1 січня 2004 року. У разі
відкриття спадщини до зазначеної дати
застосовується чинне на той час
законодавство, зокрема, відповідні
правила ЦК УРСР 1963 року, у тому числі
щодо прийняття спадщини.

Згідно зі ст. 252 ЦК УРСР часом (моментом)
відкриття спадщини визнається день
смерті спадкодавця.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачка звернулася з позовною заявою
про продовження строку для подання
заяви про прийняття спадщини за
законом після смерті діда, ОСОБА_6, що
помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та бабці, ОСОБА_7, що
померла ІНФОРМАЦІЯ_3, тобто, між
сторонами виникли правовідносини щодо
прийняття спадщини, яка відкрилася до
01.01.2004 року, а тому враховуючи зазначене
та фактичні обставини справи, до
спірних правовідносин підлягало
застосуванню чинне на цей час
законодавство, а саме, відповідні
правила ЦК УРСР 1963 року, а відтак
застосування судом першої інстанції
при ухваленні оскаржуваного рішення
положень ст. 1272 ЦК України суперечить
нормам матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для
набуття спадщини необхідно, щоб
спадкоємець її прийняв. Для прийняття
спадщини необхідне волевиявлення
спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що
спадкоємець прийняв спадщину:1) якщо
він фактично вступив в управління чи
володіння спадковим майном; 2) якщо він
подав державній нотаріальній конторі
за місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини. Зазначені в цій
статті дії повинні бути вчинені
протягом шести місяців з дня відкриття
спадщини.

Частина 1 ст. 550 ЦК УРСР передбачає, що
строк для прийняття спадщини,
встановлений статтею 549 цього кодексу,
може бути продовжений судом, якщо він
визнає причини пропуску строку
поважними.

Ухвалюючи оскаржуване рішення та
задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4,
визначивши їй додатковий строк для
подання заяви про прийняття спадщини
терміном один місяць з дня набрання
рішенням законної сили, суд першої
інстанції вважав, що позивачка строк
для прийняття спадщини пропустила з
поважних причин у зв»язку із незнанням
законодавства, що регулює порядок
прийняття спадщини.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
оскільки такий зроблено без врахування
встановлених судом фактичних обставин
справи і з порушенням норм
матеріального права, що регулюють
правовідносини щодо спадкування, з
помилковим посиланням на ст. ст. 1270, 1272
ЦК України.

Як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_4,
вважаючи поважними причини пропуску
строку для прийняття спадщини, просить
продовжити їй строк для подання заяви
про прийняття спадщини за законом,
мотивуючи тим, що строк пропущено з
поважних причин, якими на її думку є те,
що ні відповідачка по справі, ні інші
особи не повідомили її про відкриття
спадкової справи та про прийняття ними
частини спадщини, те, що оригінали всіх
правовстановлюючих документів
знаходилися у відповідачки, що на її
думку перешкоджало своєчасно
звернутися до нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини. Інших
причин пропуску шестимісячного строку,
визначеного законом, позивачка не
зазначила.

На думку колегії суддів зазначені
позивачкою причини пропуску нею
шестимісячного строку для прийняття
спадщини за законом після смерті діда,
ОСОБА_6, що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та бабці,
ОСОБА_7, що померла ІНФОРМАЦІЯ_3, не є
такими, що не залежали від її волі, не є
непереборними та такими, що створювали
для неї істотні труднощі для прийняття
спадщини. Зазначені позивачкою причини
пропуску строку для прийняття
спадщини, не є поважними, такі не
перешкоджали їй подати до нотаріальної
контори протягом шести місяців заяву
про прийняття спадщини, а відтак
позовні вимоги ОСОБА_4, зазначені нею в
позовній заяві, а саме, про продовження
їй строку для подання заяви про
прийняття спадщини за законом, не
підлягають до задоволення. Помилковим
є висновок суду першої інстанції, який
зазначив поважною причину пропуску
строку про прийняття спадщини таку, як
незнання законодавства, що регулює
порядок прийняття спадщини.

За таких обставин ухвалене в справі
рішення суду не можна вважати законним
та обґрунтованим, а тому колегія суддів
вважає, що рішення підлягає скасуванню
з ухваленням нового про відмову в
задоволенні позову.

Оскаржуваною ухвалою суду від 07.06.2013 р.
задоволено заяву про виправлення
описок у рішенні Сокальського
районного суду Львівської області від
29.03.2012 р., а саме: в мотивувальній
частині рішення помилково написані
«ст. ст. 1270, 1272 ЦК України» виправити на
«ст. 550 ЦК УРСР»; в резолютивній частині
помилково написане «визначити ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, додатковий строк для
подання заяви про прийняття спадщини
за законом після смерті діда, ОСОБА_6, що
помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та бабці, ОСОБА_7, що
померла ІНФОРМАЦІЯ_3, терміном один
місяць» виправити на «продовжити
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, строк для подання
заяви про прийняття спадщини за
законом після смерті діда, ОСОБА_6, що
помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та бабці, ОСОБА_7, що
померла ІНФОРМАЦІЯ_3, тривалістю один
місяць».

Аналізуючи зміст оскаржуваної ухвали,
колегія суддів доходить висновку про
те, що виправлення описок у рішенні
суду стосуються неправильного
застосування судом при ухваленні
рішення норм матеріального права,
застосування судом першої інстанції
закону, який не підлягав застосуванню
до спірних правовідносин.

Так, оскаржуваною ухвалою суд змінив
норми матеріального права, якими
обґрунтовував рішення суду від 29.03.2012
р., вніс зміни в резолютивну частину
рішення , а саме, змінив суть
задоволеної позовної вимоги,
зазначивши в оскаржуваній ухвалі про
задоволення позовної вимоги «про
продовження ОСОБА_4 строку для
прийняття спадщини», в той час як
вбачається з резолютивної частини
рішення, суд задовольнив позовну
вимогу «про визначення ОСОБА_4
додаткового строку для подання заяви
про прийняття спадщини».

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з доводами апелянта про
те, що оскаржуваною ухвалою суд не
виправив описки в судовому рішенні, а
змінив зміст судового рішення, а відтак
постановлення оскаржуваної ухвали
суперечить п.19 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 29.12.1976 р.
№11 «Про судове рішення», відповідно до
якого суд, вирішуючи питання про
виправлення описок чи арифметичних
помилок, допущених у судовому рішенні,
не має права змінювати зміст судового
рішення, він лише усуває такі
неточності, які впливають на
можливість реалізації судового
рішення чи його правосудності.

Оскільки ухвала суду від 07.06.2013 р. про
виправлення описок у рішенні суду від
29.03.2012 р. постановлена з порушенням норм
процесуального права, така підлягає
скасуванню.

Крім цього, не може залишатись в силі
ухвала про виправлення описок у
рішенні, яке скасоване судом
апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 303, ст. ст. 307, 309, 311, 313, 314, 316,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Рішення Сокальського районного суду
Львівської області від 29 березня 2012
року та ухвалу суду від 07 червня 2013
року - скасувати та ухвалити нове
рішення, яким відмовити ОСОБА_4 в
задоволенні позову.

Рішення суду набирає законної сили з
моменту його проголошення, може бути
оскаржене в касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішенням апеляційного суду
законної сили.

Головуюча:
Шеремета Н.О.

Судді:
Зверхановська Л.Д.

Цяцяк Р.П.