№ 2/255/1605/2013
У Х В А Л А

13 травня 2013 року Ворошиловський
районний суд м. Донецька у складі:

головуючого - судді Цукурова В.П.,

при секретарі - Кривошей Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в м. Донецьку
заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Ворошиловського
районного суду м. Донецька знаходиться
цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про відшкодування збитків,
спричинених невиконанням попереднього
договору.

До суду надійшла заява ОСОБА_1 про
забезпечення позову, в якій він просить
накласти арешт на нерухоме майно, що
належить відповідачеві на праві
приватної власності, а саме - нежитлові
приміщення АДРЕСА_1.

Вважає, що відповідач має намір
продати вказані нежитлові приміщення
за ціною більшою, ніж вказана у
попередньому договорі.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку про те, що заява
ОСОБА_1 про забезпечення позову є такою,
що не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно зі ст. 151 ЦПК України,
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
ускладнити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Як вбачається з положень ч. 3 ст. 152 ЦПК
України, види забезпечення позову
мають бути співмірними із заявленими
позивачем вимогами.

Крім того, відповідно до п.4 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
22.12.2006 року №9 «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення
позову», розглядаючи заяву про
забезпечення позову, суд має з
урахуванням доказів, наданих позивачем
на підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Відповідно до договору
купівлі-продажу від 27 грудня 2011 року,
доданого позивачем до заяви про
забезпечення позову, вартість
зазначених нежитлових приміщень - 160000
гривень, у той час, як ціна даного
позову - 99814,6 гривень.

Суд також звертає увагу на те, що
предметом даного спору є відшкодування
збитків, а не право власності на
нерухоме майно, на яке позивач просить
накласти арешт. Тому суд вважає
недоведеним, що існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову.

Крім того, позивачем не надано
жодного доказу на підтвердження того,
що відповідач намагається здійснити
будь-які дії з приводу відчуження
майна. Припущення позивача про те, що
відповідач має намір продати вказані
нежитлові приміщення за ціною більшою,
ніж вказана у попередньому договорі, не
є належними доказами намагань порушити
його права та інтереси.

Таким чином, заявлений вид
забезпечення позову не є достатньо
обґрунтованим та співмірним з ціною
позову.

За таких обставин у задоволенні
заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову
слід відмовити.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про
забезпечення позову - відмовити.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може
бути подано до Апеляційного суду
Донецької області через
Ворошиловський районний суд м.Донецька
протягом п'яти днів з дня її
проголошення.

Ухвалу надруковано в одному
примірнику в нарадчій кімнаті.

Суддя Ворошиловського районного

суду м. Донецька
В.П.
Цукуров