Справа № 481/57/13- ц
Провадж.№ 2/481/133/2013
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2013 р. Новобузький районний
суд Миколаївської області у складі:

головуючого – судді: Васильченко Н.О.,

за участю секретарів: Кічігіна Д.А.,
Кузьміної Н.П.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в
приміщенні Новобузького районного
суду Миколаївської області цивільну
справу за позовом Новобузького
районного спортивно-технічного клубу
Товариства сприяння обороні України до
ОСОБА_1, про витребування майна,-

В С Т А Н О В И В:

14.01.2013 року позивач ОСОБА_2 районний
спортивно-технічний клуб Товариства
сприяння обороні України в особі
директора ОСОБА_3 звернувся до суду з
цивільним позовом пред’явленим до
відповідача ОСОБА_1 про витребування з
чужого незаконного володіння
навчального корпусу для
лабораторно-практичних занять НРСТК
ТСУ, розташованого в м.Новий Буг
Миколаївської області по вулиці
Гагаріна, будинок №24.

Свої позовні вимоги позивач
аргументував тим, що після призначення
його директором Новобузького РСТК ТСОУ
ним було виявлено факт незаконного
володіння колишнім директором ОСОБА_1,
навчальним корпусом для
лабораторно-практичних занять НРСТК
ТСОУ. Право власності на вказане
приміщення відповідач не набув,
оскільки відчужував його на свою
користь з порушенням норм ЦК та статуту
Клубу.

В судовому засіданні позивач та його
представник за довіреністю ОСОБА_4
заявлені в позові позовні вимоги
підтримали в повному обсязі та просили
їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник
за довіреністю ОСОБА_5 в судовому
засіданні позовні вимоги не визнали,
надали суду заперечення проти позову
позивача, а також письмові пояснення в
порядку ст.176 ЦПК України.

Суд, вислухавши сторони, вивчивши
позову заяву та додані до неї матеріали
в їх сукупності, дійшов наступного
висновку.

Так судом достовірно встановлено, що
відповідач ОСОБА_1 зареєстрував право
власності на нежитлове приміщення –
навчальний корпус, який розташований в
м.Новий Буг Миколаївської області
вулиця Гагаріна будинок №24, загальною
площею 313,4 м2 при наступних обставинах.

На підставі акту технічного стану
навчального корпусу ЛПЗ РСТК при
Новобузькому РК ТСО України від 20 січня
2004 року, вказаний навчальний корпус
загальною площею 313,4 м2, розташований за
адресою: м.Новий Буг Миколаївської
області вулиця Гагаріна будинок №24,
було вирішено списати. Так,
Миколаївським обласним комітетом ТСОУ
України в особі його голови ОСОБА_6,
було видано наказ від 18 березня 2004 року
«Про продаж навчального корпусу ЛПЗ
Новобузького РСТК ТСОУ», яким доручено
керівнику Новобузького РСТК ТСОУ
ОСОБА_1 продати вищезгаданий
навчальний корпус.

8 квітня 2004 року між Новобузьким РСТК
ТСОУ в особі ОСОБА_7 (колишній секретар
РСТК) та ОСОБА_1 (директором РСТК) було
укладено та зареєстровано Українською
товарною біржею договір №296804
купівлі-продажу нежитлової будівлі –
навчального корпусу.

На підставі договору купівлі-продажу,
рішенням виконавчого комітету
Новобузької міської ради від 04 жовтня
2004 року №345 «Про упорядкування
нумерації нежитлових приміщень по
вулиці Гагаріна» ОСОБА_1, було видано
Свідоцтво про право власності на
навчальний корпус на підставі якого
Новобузькою філією КП ММ БТІ було
здійснено державну реєстрацію права
власності ОСОБА_1 на навчальний корпус,
що підтверджується копією витягу про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно №5274632 від 02 листопада 2004 року.

Не погоджуючись з підставами та
порядком реєстрації права власності
ОСОБА_1 на вищевказане нерухоме майно,
позивач ОСОБА_2 РСТК ТСОУ 12.09.2011 року
звертався до Новобузького районного
суду Миколаївської області в якому
просив: встановити нікчемність
правочину, договору купівлі-продажу
нерухомості №269801 від 08 квітня 2004 року
та застосувати наслідки нікчемності
правочину.

Рішенням Новобузького районного суду
Миколаївської області від 04.09.2012 року
було задоволено позовні вимоги
Новобузького РСТК ТСОУ та встановлено
нікчемність правочину договору
купівлі-продажу нерухомості №269801 від 08
квітня 2004 року, укладеного між
Новобузьким районним
спортивно-технічним клубом Товариства
сприяння обороні України в особі
ОСОБА_7 та зареєстрованого українською
товарною біржею.

Крім того, рішенням колегії суддів
апеляційного суду Миколаївської
області, було частково задоволено
апеляційну скаргу ОСОБА_1 та відмовлено
в задоволенні позову Новобузького
районного спортивно-технічного клубу
Товариства сприяння обороні України
про встановлення нікчемності
правочину і застосування наслідків
його нікчемності.

В описовій частині рішення колегія
суддів вказала, що відмовляючи в
задоволенні позовів вона виходила з
того, що спірна угода є неукладеною, до
неї не можуть бути застосовані
наслідки її нікчемності, вона не може
бути визнана дійсною з підстав,
передбачених ч.2 ст.220 ЦК України, а
порушені права титульного власника
можуть бути поновлені шляхом звернення
з позовом з підстав, передбачених
главою 83 ЦК України.

Таким чином колегія суддів вказала на
право власності Новобузького РСТК ТСОУ
на корпус для лабораторно-практичних
занять і що таке право постійно
належало позивачеві оскільки до ОСОБА_8
не відбулося переходу прав та
обов’язків покупця і не виникло право
власності на спірне майно, проте
Новобузьким РСТК ТСОУ було обрано
невірний шлях захисту свого права
власності на майно.

Разом з тим, рішенням колегії суддів
Миколаївської області від 14.11.2012 року
було залишено без змін рішення
Новобузького районного суду
Миколаївської області в частині
відмови в задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_1 про визнання дійсним
договору купівлі-продажу №269804,
укладений з Новобузьким РСТК ТСОУ
України на Українській товарній біржі
08 квітня 2004 року.

Таким чином рішенням апеляційного суду
Миколаївської області, що набрало
законної сили, було встановлено, що
ОСОБА_1 не набув права власності на
спірне майно, (договір купівлі-продажу
не був визнаний дійсним), він не є його
власником, а тому воно може бути
витребувано з чужого незаконного
володіння.

На ряду з вищевикладеним, доказами
того, що до ОСОБА_1 не перейшло право
власності на корпус для
лабораторно-практичних занять НРСТК
ТСУ свідчить наступне.

Відповідно ст.638 ЦК України договір
вважається укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов угоди.

Згідно норм ст.207 ЦК України, досягнення
згоди сторін договору з усіх суттєвих
її умов визначається шляхом її
підписання уповноваженими на те
статутними документами особами, якщо
стороною угоди є юридична особа.

Якщо статутними документами
передбачено отримання попередньої
згоди вищого органу юридичної особи на
відчуження нерухомого майна договір
вважається укладеним з моменту
отримання такої згоди та підписання
договору уповноваженою особою.

Відповідно п.п.1.2, 6.3, 6,4 Статуту
Новобузького РСТК ТСОУ засновником
Клубу є Новобузький районний комітет
ТСОУ. Майно, яке передане РСТК ТСОУ
засновником, належить клубу на правах
повного господарського ведення, не
підлягає приватизації, викупу та
відчуження без рішення засновника –
Новобузького РК ТСОУ.

Отже, відповідач ОСОБА_1, який займав
посаду директора Новобузького РСТК
ТСОУ, 08.04.2004 року склав на Українській
товарній біржі договір
купівлі-продажу, за яким придбав
нежитлове приміщення навчального
корпусу РСТК ТСОУ, щодо продажу якого
не було отримано згоди засновника –
Новобузького районного комітету ТСОУ,
а тому така угода купівлі-продажу є
неукладеною і до відповідача ОСОБА_1 не
відбулося переходу прав і обов’язків
покупця. Також ОСОБА_1 не набув права
власності на вищевказане приміщення,
оскільки таке право, згідно з приписами
ч.4 ст.344 ЦК України виникає з моменту
державної реєстрації договору
купівлі-продажу нерухомості.

Факт державної реєстрації майнових
прав за ОСОБА_1 04.11.2004 року свідчить лише
про офіційне визнання державою такого
права, але не є підставою його
виникнення. Такого ж висновку дійшов
Верховний Суд України в своїй
постанові від 13.06.2012 року, ухваленій в
порядку перегляду з підстав
передбачених ст.ст.355,360-3,360-4 ЦПК
України.

Крім вищевикладеного, суд спростовує
доводи позивача про те, що РСТК ТСОУ не
є попереднім власником спірного майна,
оскільки в нього відсутній оригінал
свідоцтва на право власності, а тому
відповідно не може виступати позивачем
у справі.

Фактами підтверджуючими право
власності РСТК ТСОУ на спірне майно є
рішення виконавчого комітету
Новобузької міської ради
Миколаївської області №103 від 30.03.1999
року відповідно якого було видано
свідоцтво на право власності від 05.04.1999
року зареєстрованого у реєстрі №1 за
реєстровим №27 07.04.1999 року. Відсутність
(втрата) оригіналу свідоцтва про право
власності в Новобузькій філії КП ММБТІ,
не може ставити під сумнів належності
такого права власникові, оскільки є
офіційно і належним чином завірена
копія свідоцтва, а вказане свідчить
лише про службову недбалість посадових
осіб БТІ, що втратили таке свідоцтво.

Керівник Новобузької філії КП ММБТІ
Миколаївської області на неодноразові
запрошення суду в якості свідка, не
з’явився, натомість направив до суду
заяву в якій вказав, що не може
з’явитися на судове слухання справи та
визнає факт відсутності оригіналу
свідоцтва на право власності на
нежитлові приміщення РСТК ТСОУ, проте
зазначив про наявність копії свідоцтва
що є аналогічною її оригіналу.

Також, доводом того, що спірне майно
належить РСТК ТСОУ може слугувати і те,
що сам відповідач ОСОБА_1 відчужуючи на
свою користь нежитлове приміщення
навчального корпусу, обов’язково
повинен був мати свідоцтво що
засвідчує право власності продавця на
таке приміщення, адже відчуження майна,
стороною яке їй не належить неможливе.
Таким чином є підстави вважати, що
вказане свідоцтво було втрачено саме
при відчуженні навчального корпусу
РСТК ТСОУ.

Посилання представника відповідача
ОСОБА_5 на те, що ОСОБА_1 є добросовісним
набувачем не відповідають дійсності,
оскільки добросовісним набувачем може
вважатися особа, яка не знає і не може
знати, що набуває річ (майно) не від
власника і стає незаконним
володільцем. ОСОБА_1 як колишній
директор РСТК ТСОУ, мав його статут та
знав прописані в ньому норми (правила
відчуження майна РСТК ТСОУ), але
легковажно поставився до їх дотримання
при укладенні договору
купівлі-продажу. Взагалі власником
майна вважалося Новобузький РСТК ТСОУ
в особі директора ОСОБА_1, а статут
Клубу лише встановлював правила
відчуження такого майна, яке повинно
проводитись згідно рішення засновника.
Зазначеним твердженням представник
ОСОБА_5 лише визнає факт незаконного
володіння відповідачем спірним майном.

Суд спростовує також вимогу
представника позивача, про
застосування строку давності, який за
її твердженнями сплив у 2007 році.

Відповідно ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Наказом №26 від 30.05.2011 року ОСОБА_3 було
прийнято директором Новобузького
районного спортивно-технічного клубу
ТСО України з 01 червня 2011 року з
3-місячним випробувальним терміном з
наступним оформленням трудового
договору за контрактом.

Таким чином, приступивши до своїх
обов’язків, позивач ОСОБА_3 (директор
РСТК ТСОУ) довідався чи міг довідатися
про незаконне володіння відповідачем
спірним майном, лише з моменту
фактичного початку виконання
посадових обов’язків та прийому
відповідної документації, а отже і
строк позовної давності по справі
повинен вираховуватись з 01 червня 2011
року, моменту призначення на посаду.

Підсумовуючи вищевикладене, суд
знаходить вичерпний перелік законних
підстав, які дають можливість
задовольнити в повному обсязі позовні
вимоги позивача, витребувати з чужого
незаконного володіння у ОСОБА_1
приміщення навчального корпусу для
лабораторно-практичних занять
Новобузького районного
спортивно-технічного клубу Товариства
сприяння обороні України, розташоване
за адресою: Миколаївська область,
м.Новий Буг, вулиця Гагаріна, будинок
№24, площею 313,4 м2, зобов’язавши
повернути вказане приміщення в натурі
та анулювати свідоцтво про право
власності на нежитлову будівлю від 28
жовтня 2004 року, видане відповідачу.

Відповідно із ст.88 ЦПК України з
відповідача ОСОБА_1 на користь позивача
ОСОБА_2 РСТ ТСОУ підлягає стягненню 230
гривень судових витрат у справі.

Керуючись ст.ст.5-8,10, 11, 212-215, 218ЦПК
України, суд –

В И Р І Ш И В:

Позов Новобузького районного
спортивно-технічного клубу Товариства
сприяння обороні України до ОСОБА_1 про
витребування майна – задовольнити.

Витребувати у ОСОБА_1 нежитлове
приміщення навчального корпусу для
лабораторно – практичних занять
Новобузького районного спортивно –
технічного клубу Товариства сприяння
обороні України, розташоване за
адресою: Миколаївська область, м. Новий
Буг, вул. Гагаріна, 24.

Зобов’язати ОСОБА_1 повернути в натурі
нежитлове приміщення навчального
корпусу для лабораторно – практичних
занять Новобузького районного
спортивно – технічного клубу
Товариства сприяння обороні України,
розташоване за адресою: Миколаївська
область, м. Новий Буг, вул. Гагаріна, 24.

Анулювати Свідоцтво про право
власності на нежитлову будівлю від 28
жовтня 2004 року, видане ОСОБА_1 на
підставі рішення виконавчого комітету
Новобузької міської ради
Миколаївської області від 04 жовтня 2004
року №345 “Про упорядкування нумерації
нежитлових приміщень по вулиці
Гагаріна”.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Новобузького районного
спортивно-технічного клубу Товариства
сприяння обороні України судові
витрати по справі у розмірі 230 гривень.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Миколаївської області, відповідно
до ст. ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя Новобузького районного суду

Миколаївської області
ОСОБА_9