Михайлівський районний суд
Справа № 321/1877/13-ц
Провадження № 2/321/522/2013
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2013 року
смт. Михайлівка

Михайлівський районний суд
Запорізької області в складі:

головуючого: судді Дараган Л.В.

при секретарі: Рикун І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду, розташованого в
смт. Михайлівка Запорізької області,
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про усунення перешкод у
користуванні житловим приміщенням -
виселення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до
ОСОБА_2 про усунення перешкод в
користуванні житловим приміщенням -
виселення.

В позові зазначено, що позивач є
власником житлового будинку АДРЕСА_1 В
зазначеному будинку мешкає позивач та
її донька ОСОБА_3, а також відповідач,
який не зареєстрований в даному
житловому приміщенні. Відповідач не є
членом сім'ї позивача, в теперішній час
зловживає спиртними напоями, постійно
вчиняє сварки, зухвало відноситься до
позивача, ображає її та її доньку,
комунальні послуги не сплачує,
добровільно звільнити будинок не
бажає, внаслідок чого позивач
позбавлена права вільно
розпоряджатися належним їй на праві
особистої власності будинком, що
порушує її права як власника. Позивач
зазначає, вона не бажає, щоб відповідач
проживав в її будинку, оскільки він не
дотримується правил поведінки у сім'ї
та примушує її терпіти образи і
хвилюватися, така поведінка
відповідача робить неможливим
подальше спільне проживання. Позивач
просить суд з метою усунення перешкод у
користування належним їй житловим
будинком виселити відповідача з
будинку АДРЕСА_1

В судове засідання позивач та її
представник не з'явилися, від них
надійшли заяви про розгляд справи за їх
відсутності, позовні вимоги
підтримують в повному обсязі та
просять суд їх задовольнити.

В судовому засіданні відповідач позов
не визнав, посилаючись на те, що він
дійсно проживає в належному позивачу
будинку, за сварки притягувався до
адміністративної відповідальності,
але спиртними напоями не зловживає,
нікого не ображає. Також пояснив, що він
не згоден з виселенням, оскільки іншого
житла в нього немає, позивач йому
казала про необхідність виселення з
будинку, але , аби він виселявся, але
йому нікуди йти, а весною він сам
виселиться з будинку.

Суд, вислухавши пояснення відповідача,
свідчення свідка, вивчивши матеріали
справи, оцінивши наявні у справі
докази, приходить до висновку про
можливість задоволення позову з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України,
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
ЦПК України. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України,
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України,
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК України, якщо
наймач, члени його сім'ї або інші особи,
які проживають разом з ним,
систематично руйнують чи псують жиле
приміщення, або використовують його не
за призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання з ними в одній квартирі чи в
одному будинку, а заходи запобігання і
громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ст. 150 ЖК України,
громадяни, які мають у приватній
власності житловий будинок (частину
будинку), квартиру, користуються ним
(нею) для особистого проживання і
проживання членів їх сімей і мають
право розпоряджатися цією власністю на
свій розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 155 ЖК України, жилі
будинки (квартири), що є у приватній
власності громадян, не може бути в них
вилучено, власника не може бути
позбавлено права користування жилим
будинком (квартирою), крім випадків,
встановлених законодавством.

Відповідно до ст. 157 ЖК України, членів
сім'ї власника жилого будинку
(квартири) може бути виселено у
випадках, передбачених частиною першою
статті 116 цього Кодексу. Виселення
провадиться у судовому порядку без
надання іншого жилого приміщення.

Як встановлено в судовому засіданні,
згідно свідоцтва про право на спадщину
за законом від 27 вересня 2013 року,
виданого державним нотаріусом Шостої
Запорізької державної нотаріальної
контори Запорізької області та
зареєстрованого в реєстрі за № 128, та
витягу про реєстрацію в спадковому
реєстрі від 27 вересня 2013 року, позивач є
власником житлового будинку АДРЕСА_1

Згідно довідки, виданої виконавчим
комітетом Михайлівської селищної ради
Михайлівського району Запорізької
області від 15 жовтня 2013 року, ОСОБА_1
дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_1,
разом з нею проживає дочка ОСОБА_3.

Згідно акту обстеження умов проживання
від 14 жовтня 2013 року, виданого
депутатом Михайлівської селищної ради
Михайлівського району Запорізької
області, за адресою: АДРЕСА_1, проживає
ОСОБА_1 - власник будинку, та її дочка
ОСОБА_3. Зі слів сусідів за зазначеною
адресою проживає без реєстрації ОСОБА_2
(колишній співмешканець дочки). На
даний час він ніде не працює, зловживає
спиртними напоями, дебоширить.
Самостійно виселитися з будинку не
бажає. Сім'я вимагає виселення.

Згідно постанови Михайлівського
районного суду Запорізької області від
01 листопада 2012 року відповідач був
притягнутий до адміністративної
відповідальності за ст. 173 КУпАП та йому
призначено адміністративне стягнення
у виді штрафу в розмірі 51 гривні. З
тексту постанови вбачається, що 29
жовтня 2012 року, приблизно о 09 годині 15
хвилин, ОСОБА_2, знаходячись в будинку
АДРЕСА_1, висловлювався на адресу
ОСОБА_1 нецензурною лайкою, на
зауваження не реагував. Зазначена
постанова сторонами оскаржена не була.

Крім того, в судовому засіданні була
допитана свідок ОСОБА_3.

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_3 пояснила, що ОСОБА_1 - це її мати,
а ОСОБА_2 - колишній співмешканець. Як
чоловік і жінка вони з ним не живуть вже
шостий рік, лише проживають під одним
дахом. ОСОБА_2 зловживає спиртними
напоями, в будинку постійно
перебувають чужі люди, вони
влаштовують п'янки. Він не працює, а всі
зароблені гроші витрачає на себе та на
спиртні напої, нічого на утримання
будинку не дає. ОСОБА_2 постійно
погрожує їм, ображає її та матір. Мати
вимагає його виселення, вона
неодноразово про це йому казала.

Таким чином, зі свідчень допитаного в
судовому засіданні свідка вбачається,
що дійсно між позивачем та
відповідачем виникають сварки з
приводу проживання відповідача на
належному позивачу житловому будинку,
під час яких відповідач ображає
позивача, погрожує їй, зловживає
спиртними напоями, участі в утриманні
житлового будинку не приймає, тим самим
своїми діями та поведінкою
унеможливлює їх спільне проживання в
належному позивачу житловому будинку.

Суд вважає, що відсутні підстави не
довіряти свідченням допитаного в
судовому засіданні свідка, її
свідчення не суперечать іншим
встановленим під час судового розгляду
обставинам, жодного противоречивого
факту свідком судовому засіданні
надано не було.

При цьому судом не можуть бути прийняті
до уваги посилання відповідача на те,
що він не згоден з виселенням із
належного позивачу житлового будинку,
судом не можуть бути прийняті до уваги,
оскільки жодних доказів на
підтвердження того, що відповідач не
може бути виселеним із житлового
будинку, останнім суду не надано. Так
само не було надано відповідачем й
жодних інших доказів на підтвердження
своїх заперечень щодо того, що він
нікому не чинить ніяких перешкод,
нікого не ображає, приймає участь в
утриманні житлового будинку. Навпаки,
як було встановлено в ході судового
розгляду, відповідач не зареєстрований
в належному позивачу житловому
будинку, в теперішній час не є членом
сім'ї позивача, він постійно порушує
правила співжиття, робить неможливим
для інших проживання з ним в одному
будинку, добровільно виселитися із
житлового будинку не бажає, з цього
приводу між ним та позивачем постійно
виникають сварки та непорозуміння.

Таким чином, судом було встановлено, що
відповідач дійсно чинить позивачу, як
власнику будинку АДРЕСА_1, перешкоди в
користуванні вказаним житловим
будинком, подальше їх спільне
проживання неможливе, добровільно
звільнити будинок відповідач не бажає,
внаслідок чого позивач не може
належним чином мешкати в будинку, тобто
володіти, користуватись та
розпоряджатися належним їй майном.

Вказані обставини порушують права
позивача як власника будинку.

На підставі вищевикладеного,
аналізуючи зібрані у справі докази,
кожний окремо та всі в сукупності, суд
приходить до висновку про можливість
задоволення позову та усунення
перешкод позивачу в користуванні
житловим будинком АДРЕСА_1, який
належить їй на праві власності, шляхом
виселення відповідача із зазначеного
будинку без надання іншого житлового
приміщення.

Керуючись ст.ст. 319, 321, 391 ЦК України,
ст.ст. 116, 150, 155, 157 ЖК України, ст.ст. 10, 11,
15, 57, 59, 60, 61, 107, 208, 212 - 215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення
перешкод у користуванні житловим
приміщенням - виселення - задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 в
користуванні житловим будинком
АДРЕСА_1, який належить їй на праві
власності, шляхом виселення ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2, з будинку АДРЕСА_1 без
надання іншого житлового приміщення.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга до Апеляційного суду
Запорізької області через
Михайлівський районний суд
Запорізької області протягом 10 днів з
дня проголошення рішення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні в судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення. Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя:

24.12.2013