Виноградівський районний суд
Закарпатської області
________________________________________________________________________
___________________________
Справа № 299/3439/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.11.2013
м.Виноградів

Виноградівський районний суд
Закарпатської області в особі:

головуючого - судді Леньо
В.В.,

при секретарі - Дорда Д.В.,

розглянувши у судовому засіданні в
залі суду м. Виноградів цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права власності на спадкове
майно,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання
права власності на спадкове майно. В
ході розгляду судом було залучено
Вилоцьку селищну раду в якості третьої
особи.

Вимоги позову мотивовано тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_4 помер вітчим позивачки
який її виховував, але офіційно не
удочерив. Після його смерті залишилось
спадкове майно: жилий будинок з
надвірними спорудами по АДРЕСА_1 та
компенсаційні рахунки у ПАТ філії
Закарпатське обласне управління
НОМЕР_2. 04 квітня 2012 року ОСОБА_3 залишив
заповіт, яким все належне йому на день
смерті майно, де б воно не знаходилось і
з чого б воно не складалось, і взагалі
все те, що буде належати йому на день
смерті і на що він за законом матиме
право, заповів позивачу, ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає за адресою:
АДРЕСА_1. Заповіт складений у
виконавчому комітеті Вилоцької
селищної ради і зареєстрований в
журналі нотаріальних дій виконкому
Вилоцької селищної ради від № 80. 14
вересня 2013 року державний нотаріус
Виноградівської державної
нотаріальної контори відмовила в
оформленні спадщини і-за того, що
правовстановлюючий документ на
будинок - договір купівлі-продажу
жилого будинку посвідчений 28 вересня
1976 року Вилоцькою селищною радою не
підписано службовою особою, яка
посвідчувала договір, а тому
рекомендовано звернутись до суду для
встановлення права власності на майно
померлого.

При укладенні договору купівлі-продажу
28 вересня 1976 року по АДРЕСА_1 секретарем
селищної ради Фегер А. було допущену
технічну помилку, а саме: секретар
селищної ради помилково замість того,
щоб підписатись на аркуші №2 договору
купівлі-продажу, підпис проставив на
зворотній сторінці. Договір
купівлі-продажу будинку від 28 вересня
1976 року підписаний продавцем ОСОБА_5 та
покупцем ОСОБА_3, на договорі
проставлена печатка Вилоцької
селищної ради як на сторінці 2 договору
так і на зворотній сторінці, договір
зареєстрований в книзі для запису
нотаріальних дій за № №25 і
зареєстрований у Виноградівському
бюро технічної інвентаризації за
ОСОБА_3 за реєстровим №236 від 21 жовтня
1976року. Відповідно до вимог статті 128 ЦК
Української РСР в редакції 1963 року, яка
діяла на час укладення договору
купівлі-продажу будинку, право
власності (право оперативного
управління) у набувача майна за
договором виникає з моменту передачі
речі,

якщо інше не передбачено законом або
договором. Передачею визнається
вручення речей набувачеві, а так само
здача транспортній організації для
відправки набувачеві і здача на пошту
для пересилки набувачеві речей,
відчужених без зобов'язання доставки.
Вітчим позивача проживав і був
зареєстрований в будинку з моменту
укладення договору купівлі-продажу і
до часу смерті. Отже, як випливає з
викладеного, вітчим є власником
спадкового будинку по договору
купівлі-продажу від 28 вересня 1976 року.
Витяг з реєстру прав власності на
нерухоме майно видано 11 грудня 2012 року
директором КП «Виноградівське
інвентарбюро». У витягу за № 36668747
вказано, що будинок зареєстрований на
підставі договору купівлі-продажу
будинку від 28.09.1976 року за ОСОБА_3,
реєстраційний номер майна 338542123, номер
запису 236 в книзі 3. Спадкоємцем за
законом першої черги в порядку ст. 1261 ЦК
України після смерті ОСОБА_3 є дочка
померлого ОСОБА_2, але у неї відсутнє
право на отримання обов'язкової частки
згідно норми статті 1241 ЦК України при
спадкуванні за заповітом. Сестра
позивачки взагалі не має ніяких
претензій до спадкового майна. ОСОБА_6 -
дружина спадкодавця померла
ІНФОРМАЦІЯ_5. Після смерті вітчима
позивача спадкоємців, передбачених
ст.1241 ЦК України немає. Позивачка
ОСОБА_1 прийняла спадщину за заповітом
після смерті ОСОБА_3, так як подала
заяву у Виноградівську державну
нотаріальну контору на прийняття
спадщини до 6-ти місяців після смерті
заповідача і постійно проживала, і в
тому числі на день смерті, із
спадкодавцем у спадковому будинку. У
зв'язку з цим позивачка просить визнати
за нею право власності на житловий
будинок з надвірними спорудами в
АДРЕСА_1.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не
з'явилася, однак до суду надійшло
письмове клопотання про розгляд справи
у її відсутності, в якому також
зазначає, що заявлені нею позовні
вимоги підтримує повністю та просить
суд такі задовольнити з підстав,
наведених в позовній заяві (а.с.39).

Відповідачка ОСОБА_2 про день, час та
місце розгляду справи будучи належним
чином повідомлена належним чином
своєчасно, в судове засідання також не
з'явилася, однак до суду подала
письмову заяву про розгляд справи за
її відсутності та про те, що не
заперечує проти задоволення позову
(а.с.32).

Представник третьої особи - Вилоцької
селищної ради про день, час та місце
розгляду справи будучи належним чином
повідомлений належним чином своєчасно,
в судове засідання також не з'явився,
однак до суду подано письмову заяву про
розгляд справи за відсутності
представника селищної ради та про те,
що третя особа не заперечує проти
задоволення позову (а.с.31).

Обстеживши матеріали справи та
клопотання сторін, визнаючи в порядку
ст.169 ЦПК України необов'язковим
відібрання особистих пояснень від
учасників процесу, і, враховуючи, що у
справі наявні достатні матеріали про
права і взаємовідносини сторін, суд
вважає за можливе провести розгляд
справи на підставі наявних у ній
матеріалів та доказів і приходить до
висновку, що позовні вимоги є
підставними та підлягають
задоволенню, оскільки в судовому
засіданні встановлені ті обставини на
які посилається позивачка в своїй
позовній заяві, відповідачкою позов
визнано повністю, що не суперечить
закону або порушує права, свободи чи
інтереси інших осіб, тому в порядку
ст.174 ЦПК України визнання відповідачем
позову прийнято судом.

Розглядаючи вказану справу в межах
заявлених вимог та наданих сторонами
доказів, суд приходить до переконання,
що дані конкретні правовідносини
врегульовані Цивільним кодексом
України (2003 р.).

В судовому засіданні встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_4 помер вітчим позивачки
який її виховував, але офіційно не
удочерив (а.с.7). Після його смерті
залишилось спадкове майно: жилий
будинок з надвірними спорудами по
АДРЕСА_1 та компенсаційні рахунки у ПАТ
філії Закарпатське обласне управління
НОМЕР_2 (а.с.10). 04 квітня 2012 року ОСОБА_3
залишив заповіт, яким все належне йому
на день смерті майно, де б воно не
знаходилось і з чого б воно не
складалось, і взагалі все те, що буде
належати йому на день смерті і на що він
за законом матиме право, заповів
позивачу, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка
проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8).

Згідно відповіді державного нотаріуса
Виноградівського районного
нотаріального округу

Боричок К.В. від 14.09.2013 року за №343/01-16,
позивачці ОСОБА_1 відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом у зв'язку з тим, що
правовстановлюючий документ на
будинок - договір купівлі-продажу
житлового будинку посвідчений 28
вересня 1976 року Вилоцькою селищною
радою не підписано службовою особою,
яка посвідчувала договір, та
рекомендовано позивачці звернутися по
даному питанню до Виноградівського
районного суду із відповідним позовом
(а.с.11).

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є
перехід прав та обов'язків (спадщини)
від фізичної особи, яка померла
(спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців).

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1233 ЦК України
заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті.
Статтею 1234 ЦК України передбачено, що
право на заповіт має фізична особа з
повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до ч.1 ст.1233 ЦК України
заповідач може призначити своїми
спадкоємцями одну або кілька фізичних
осіб, незалежно від наявності у нього з
цими особами сімейних, родинних
відносин, а також інших учасників
цивільних відносин.

Відповідно до статті 1 Першого
протоколу до Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод кожна
фізична або юридична особа має право
мирно володіти своїм майном. Ніхто не
може бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

В той же час, право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом, власник майна
може пред'явити позов про визнання його
права власності, зокрема, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою (ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

З усього вище наведеного слідує, що
право власності вітчима позивачки -
ОСОБА_3 на будівлю житлового будинку
розташованого в АДРЕСА_1 не може
піддаватись сумніву, а відтак, таке
може бути успадковане позивачкою
ОСОБА_1, як спадкоємцем за заповітом,
яка спадщину прийняла та не
відмовилася від її прийняття.

Крім того, у відповідності до п.5 ч.1 ст.19
Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" державна
реєстрація прав проводиться на
підставі, зокрема, рішень судів, що
набрали законної сили.

З урахуванням всього вищевикладеного,
суд вважає, що існують обставини, які
можуть стати підставою для визнання за
позивачкою права власності на вище
вказане нерухоме майно.

Тому, на підставі вище наведеного, суд
приходить до переконання, що за
позивачкою ОСОБА_1 слід визнати право
власності на згаданий житловий
будинок.

Керуючись ст.ст. 10, 27, 31, 60, 61, 169, 174, 209,
212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3,
(ідент.код НОМЕР_1) право власності на
житловий будинок з надвірними
побудовами в АДРЕСА_1, в цілому.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

ГоловуючийВ. В. Леньо