Єдиний унікальний номер 422/9196/12
Провадження № 2/205/400/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2013 року
м.
Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська у складі:

головуючого
судді Мовчан Д.В.

при секретарі
Волкобоєвої А.О.

за участю: представника позивача -
ОСОБА_1, представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «Банк Форум»,
про захист прав споживачів, визнання
кредитно - заставного договору
недійсним з моменту його укладання, та
зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі - Позивач) звернулася до
суду з позовом до Публічного

акціонерного товариства «Банк Форум»,
треті особи, що не заявляють
самостійних вимог на предмет спору -
ОСОБА_4, ОСОБА_5, про захист прав
споживачів, визнання кредитно -
заставного договору недійсним з
моменту його укладання, та зобов'язання
вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що 25 липня 2007 року між
Акціонерним комерційним банком
«Форум» (правонаступником прав та
обов'язків якого є Публічне акціонерне
товариство «Банк Форум») та ОСОБА_3
(далі - Відповідач) було укладено
Кредитний договір № 441/07/03-КЕ (далі -
Кредитний договір), згідно якого
відповідач відкриває кредитну ліню для
споживчих цілей з лімітом у розмірі 18
000 (вісімнадцять тисяч) доларів США з
відсотковою ставкою у розмірі 15%
річних. Згідно п.1.2 Кредитного договору
кредит надається шляхом видачі
готівкових коштів з каси кредитодавця
частинами (траншами).

Для забезпечення виконання
вищевказаного кредитного договору
було укладено наступні договори: -
Договір поруки № 12-444/07 від 25 липня 2007
року між Акціонерним комерційним
банком «Форум» (правонаступником прав
та обов'язків якого є Публічне
акціонерне товариство «Банк Форум») та
ОСОБА_4, - Договір поруки № 12-0011/09 від 16
грудня 2009 року між Акціонерним
комерційним банком «Форум»
(правонаступником прав та обов'язків
якого є Публічне акціонерне товариство
«Банк Форум») та ОСОБА_5, Договір
застави № 12-443/07 «З» від 25 липня 2007 року
між Акціонерним комерційним банком
«Форум» (правонаступником прав та
обов'язків якого є Публічне акціонерне
товариство «Банк Форум») та ОСОБА_3.

Далі, Позивач також свої позовні
вимоги мотивує тим, що кредитний
договір укладений в іноземній валюті,
тобто в доларах, що суперечить вимогам
ст. 99 Конституції України, згідно якої
грошовою одиницею України є гривня; ч.1
ст.524 ЦК України, визначає, що
зобов'язання повинно бути виражене у
грошовій одиниці України - гривні; ч.2
ст. 198 ЦК України визначає, що виконання
грошових зобов'язань - грошові
зобов'язання учасників господарських
відносин повинні бути виражені і
підлягають оплаті у гривнях;
відповідно до ст.3 Закону України №2346-14
«Про платіжні системи та перекази
коштів в Україні» гривня, як грошова
одиниця ( національна валюта) є єдиним
законним платіжним засобом в Україні,
приймається усіма фізичними та
юридичними особами без будь -яких
обмежень на всій території України та
надають право при укладанні договору
лише визначати еквівалент зобов'язання
в іноземній валюті, а не оплату; згідно
ст.35 Закону України «Про національний
банк України» гривня (банкноти і
монети) як національна валюта є єдиним
законним платіжним засобом на
території України; п.1 ст. 3 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
систему валютного регулювання та
валютного контролю»; ст.ст.6,7 Постанови
Національного банку України № 200 від
30.05.2007року «Про затвердження Правил
використання готівкової іноземної
валюти на території України», які
встановлюють вичерпний перелік
випадків використання фізичними та
юридичними особами іноземної валюти,
як засобу платежу у розрахунках на
території України». Окрім того, банк не
має індивідуальної ліцензії на
здійснення валютних операцій, тому
позивач вважає, що це суперечить
вимогам вказаного вище Декрету.
Позивач уважно ознайомившись з текстом
договорів і прийшов до висновку, що
кредитний договір укладений з
порушенням вимог закону, а саме,
договори укладені не в грошовій
одиниці України - гривні. Вважає, що у
спірних договорах, умови яких є
несправедливими для позивача, порушено
принцип рівності сторін. Таким чином,
використання відповідачем доларів, як
предмету кредитування, є внесенням в
кредитний договір пункту, що значно
погіршує становище позивача, як
споживача порівняно з Відповідачем в
разі настання певних подій, що дає
право для позивача відповідно до п.2
ст.18 Закону України «Про захист прав
споживачів», за своїм вибором вимагати
визнання в цілому кредитного договору
недійсним. Оскільки умови договору не
відповідають діючому законодавству
України та враховуючи той факт, що
істотні порушення з боку відповідача
майнових прав та інтересів позивача
унеможливлюють подальше виконання
зобов'язань за договором на існуючих
умовах, позивач просить визнати
Кредитний договір № 441/07/03-КЕ від 25
липня 2007 року укладений між
Акціонерним комерційним банком
«Форум» (правонаступником прав та
обов'язків якого є Публічне акціонерне
товариство «Банк Форум») та ОСОБА_3 -
недійсним в повному обсязі, в тому
числі і наступні договори: Договір
поруки № 12-444/07 від 25 липня 2007 року між
Акціонерним комерційним банком
«Форум» (правонаступником прав та
обов'язків якого є Публічне акціонерне
товариство «Банк Форум») та ОСОБА_4,
Договір поруки № 12-0011/09 від 16 грудня 2009
року між Акціонерним комерційним
банком «Форум» (правонаступником прав
та обов'язків якого є Публічне
акціонерне товариство «Банк Форум») та
ОСОБА_5, Договір застави № 12-443/07 «З» від
25 липня 2007 року між Акціонерним
комерційним банком «Форум»
(правонаступником прав та обов'язків
якого є Публічне акціонерне товариство
«Банк Форум») та ОСОБА_3.

У судовому засіданні представники
Позивача позовні вимоги підтримали і
просили їх задовольнити, в
обґрунтування позовних вимог
посилались на обставини, викладені у
позовній заяві.

Представник Відповідача у судовому
засіданні позовні вимоги не визнав,
надали суду заперечення на позов
позивача, та у задоволені позову
ОСОБА_3 до Публічного акціонерного
товариства «Банк Форум» про захист
прав споживачів, визнання договорів
недійсними, та зобов'язання вчинити
дії, просили відмовити. У судових
дебатах участі не приймали, оскільки в
судове засідання з цього приводу не
з'явились, про день та час такого
засідання повідомлявся належним чином.

Треті особи, що не заявляють
самостійних вимог на предмет спору -
ОСОБА_4, ОСОБА_5, у судове засідання не
з'явилися, надали суду заяви про
розгляд справи за їх відсутності,
позовні вимоги позивача підтримують та
просять їх задовольнити в повному
обсязі.

Суд, заслухавши пояснення
представників позивача, представника
відповідача, з'ясувавши обставини
справи та перевіривши їх доказами,
вважає, що в задоволенні позову
необхідно відмовити за наступних
підстав.

Так, судом встановлені наступні
обставини та визначені відповідно до
них правовідносини.

Судом встановлено, що 25 липня 2007 року
між Акціонерним комерційним банком
«Форум» (правонаступником прав та
обов'язків якого є Публічне акціонерне
товариство «Банк Форум») та ОСОБА_3 було
укладено Кредитний договір № 441/07/03-КЕ,
згідно якого відповідач відкриває
кредитну ліню для споживчих цілей з
лімітом у розмірі 18 000 (вісімнадцять
тисяч) доларів США з відсотковою
ставкою у розмірі 15% річних (а.с. 14-15).

В забезпечення виконання умов
кредитного договору, 25 липня 2007 року
між Акціонерним комерційним банком
«Форум» (правонаступником прав та
обов'язків якого є Публічне акціонерне
товариство «Банк Форум») та ОСОБА_4 був
укладений Договір поруки № 12-444/07 (а.с.16),
16 грудня 2009 року між Акціонерним
комерційним банком «Форум»
(правонаступником прав та обов'язків
якого є Публічне акціонерне товариство
«Банк Форум») та ОСОБА_5 був укладений
Договір поруки № 12-0011/09 (а.с.17), згідно
умов цих договорів поруки, поручителі
зобов'язуються перед Банком
відповідати у повному обсязі за
своєчасне та повне виконання боржником
зобов'язань за кредитним договором.

Також, в забезпечення виконання умов
кредитного договору, між Акціонерним
комерційним банком «Форум»
(правонаступником прав та обов'язків
якого є Публічне акціонерне товариство
«Банк Форум») та ОСОБА_3 було укладено
Договір застави № 12-443/07 «З» від 25
липня 2007 року (а.с.18). Відповідно до п. 1.2
цього договору предметом застави є
товар в обороті, згідно з переліком, що
викладений в Додатку №1, який є
невід'ємною частиною цього договору
(а.с.19). Відповідно до п.1.2.1 Договору
застави предмет застави сторони за
домовленістю оцінюють в 53 025 (п'ятдесят
три тисячі двадцять п'ять) грн. 00 коп. та
який знаходиться на відповідальному
зберіганні в заставодавця за адресою:
АДРЕСА_1», адресний номер торговельного
павільйону: АДРЕСА_2

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_3 до Публічного акціонерного
товариства «Банк Форум», треті особи,
що не заявляють самостійних вимог на
предмет спору - ОСОБА_4, ОСОБА_5, про
захист прав споживачів, визнання
кредитно - заставного договору
недійсним з моменту його укладання, та
зобов'язання вчинити дії , суд виходив з
наступного.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про
банки та банківську діяльність»
встановлено, що відносини банку з
клієнтом регулюються законодавством
України, нормативно - правовими актами
Національного банку України та угодами
(договором) між клієнтом та банком.

Згідно ст. 627 ЦК України та відповідно
до статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладанні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

У відповідності зі ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти, до
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний
договір укладається у письмовій формі,
згідно ст.1056-1 ЦК України визначається
розмір процентів та порядок їх сплати
за договором залежно від кредитного
ризику наданого забезпечення, попиту і
пропозицій, які склалися на кредитному
ринку, строку користування кредитом,
розміру облікової ставки та інших
факторів.

Суд не може взяти до уваги, посилання
представника позивача на
неправомірність вираження
зобов'язання у договорі про надання
кредиту в іноземній валюті, оскільки на
думку представника позивача,
відповідно до приписів ст. 524 ЦК
України, передбачено, що зобов'язання
має бути виражене в грошовій одиниці
України - гривні. Так, аналіз положень
ст.47 та ст.49 Закону України «Про банки
та банківську діяльність», та ст.5
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про систему валютного регулювання і
валютного контролю» дозволяє зробити
висновок, що наявність у банку
генеральної ліцензії на здійснення
валютних операцій є достатньою
підставою для здійснення Банком
операцій з валютними цінностями, в тому
числі операцій з використанням
іноземної валюти як засобу платежу.
Відповідно до ч.3 ст. 533 ЦК України
використання іноземної валюти, а також
платіжних документів в іноземній
валюті при здійснення розрахунків на
території України та зобов'язаннями
допускається у випадках, порядку та на
умовах, встановлених законом. Право
банківської установи - відповідача по
справі, здійснювати видачу кредиту в
іноземній валюті визначеного на
законодавчому рівні та регламентовано
такими нормативно - правовими актами,
як: Закон України «Про банки та
банківську діяльність», Закон України
«Про Національний банк України»,
Декрет Кабінету Міністрів України «Про
систему валютного регулювання і
валютного контролю», якими
дозволяється зазначена діяльність за
наявності виданої Національним Банком
України ліцензії.

Як вбачається із матеріалів справи,
Акціонерний комерційний банк «Форум»,
було приведене у відповідність до
Закону України «Про акціонерні
товариства» назву організаційно -
правової форми, шляхом перейменування
Акціонерного комерційного банку
«Форум», в Публічне акціонерне
товариство «Банк Форум».

Доводи представника позивача про
необхідність відповідачеві мати
індивідуальну ліцензію на здійснення
операції з валютними цінностями, судом
не можуть бути прийняті до уваги, з
огляду на таке.

Відповідно до ст.99 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством. При цьому,
відповідно до ст.5 Декрету Кабінету
Міністрі України «Про систему
валютного регулювання і валютного
контролю» Національний банк України
видає індивідуальні та генеральні
ліцензії на здійснення валютних
операцій, які підлягають під режим
ліцензування згідно з цим Декретом.
Також, Національним банком України
прийнято положення про порядок видачі
банкам банківських ліцензій, письмових
дозволів та ліцензій на виконання
окремих операції (затверджений
Постановою Правління НБУ від 17 липня
2001року за № 275), відповідно до п.5.3 якого
письмовий дозвіл на здійснення
операцій з валютними цінностями є
генеральною ліцензією на здійснення
валютних операцій згідно з Декретом
Кабінету Міністрів України «Про
систему валютного регулювання і
валютного контролю» від 19.02.2003 року за
№ 15-93. Відповідно до п.2.3 вказаного
Положення за умови отримання
письмового дозволу Національного
банку банки мають право здійснювати
операції з валютними цінностями по
залученню та розміщенню іноземної
валюти на валютному ринку України.
Оскільки Банк отримав банківську
ліцензію та дозвіл Національного банку
на здійснення операцій з валютними
цінностями, він має право на постійній
основі здійснювати операції щодо
розміщення іноземної валюти. Також,
Національний банк України у своєму
листі від 29.05.2001 року №28-313/2178 з
посиланням на норми Декрету КМУ «Про
систему валютного регулювання і
валютного контролю» з цього приводу
роз'яснив, що здійснення резидентами
операцій по отриманню та наданню
кредитів в іноземній валюті не
потребує індивідуальної ліцензії
Національного банку України.

Таким чином, Національний банк України
у своєму нормативно - правовому акті
підтвердив позицію закріплену в
Декреті, та встановив, що операції з
використання іноземної валюти як
засобу платежу на території України
дозволяються без отримання
індивідуальної ліцензії, якщо однією
стороною операції є банк, який має
генеральну ліцензію.

З огляду на викладене, суд доходить
висновку, що відповідач має право на
постійній основі здійснювати
діяльність з надання кредитів в
іноземній валюті на підставі
вищеназваних отриманих від
Національного банку банківських
ліцензій та генеральної ліцензії на
здійснення валютних операцій без
отримання індивідуальної ліцензії.

Суд також критично ставиться до
доводів представника позивача щодо
того, що договір між позивачем та
Банком було укладено з порушенням
вимог Закону України «Про захист прав
споживачів». Так, оглядом спірного
договору про надання кредиту від 25
липня 2007 року судом встановлено, що
такий договір є підписаний обома
сторонами, що свідчить про їх
обізнаність з умовами договору і
згодою з його умовами, сторонами була
погоджена валюта зобов'язання, в якій
видано кредит - у доларах, що
підтверджується відповідною заявою
фізичної особи на отримання кредиту,
відповідними додатковими угодами до
вказаного договору про надання кредиту
від 25 липня 2007 року.

Відповідно до Положення про
встановлення офіційного курсу гривні
до іноземних валют та курсу
банківських металів, затвердженого
Постановою Правління Національного
банку України від 12 листопада 2003 року №
496, офіційний курс гривні до іноземних
валют, зокрема до долара, уставляється
щоденно. Для розрахунку курсу гривні до
іноземних валют використовується
інформація про котирування іноземних
валют за станом на останню дату. Отже,
незмінність курсу гривні законодавчо
не закріплена.

Виходячи із змісту статей 1046, 1054 ЦК
України, відповідальність за валютні
ризики лежить саме на позичальнику.
Таким чином, укладаючи кредитний
договір в іноземній валюті, сторони
приймали певні ризики, на випадок зміни
валютного курсу та на момент укладання
договору не мали будь -яких законних
підстав вважати, що зміна
встановленого валютного курсу не
настане. Тобто, грошові кошти в
обов'язковому порядку мають бути
повернуті в тій самі валюті, в якій
одержані та в кількості, що відповідає
умовам договору з нарахованими
процентами та іншими платежами.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 06.11.2009 р. „Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними
роз'яснено, що помилка внаслідок
власного недбальства, незнання закону
чи неправильного його тлумачення
однією зі сторін не є підставою для
визнання правочину недійсним.
Позивачем не доведено і факт обману
його при укладенні Договору, тоді як
відповідно до п.20 вищезгаданої
Постанови ПВС України, наявність
умислу в діях відповідача, істотність
значення обставин, щодо яких особу
введено в оману, і сам факт обману
повинна довести особа, яка діяла під
впливом обману.

Суд також критично ставиться до
доводів представників позивача щодо
того, що договір між позивачем та
Банком було укладено від 25.07.2007 року з
порушенням вимог Закону України «Про
захист прав споживачів». Так, оглядом
спірного договору про надання кредиту
судом встановлено, що такий договір є
підписаний обома сторонами, що
свідчить про їх обізнаність з умовами
договору і згодою з його умовами,
сторонами була погоджена валюта
зобов'язання, в якій видано кредит - у
доларах США, погоджено графік
погашення кредиту з визначенням
валюти, позивач до 2009 року здійснювала
погашення заборгованості за таким
кредитним договором, тобто вважала
його умови справедливим та
сприйнятливим для себе. Волевиявлення
позивача було спрямовано на отримання
грошей для споживчих цілей, для чого
вона й укладала кредитний договір на
найбільш вигідніших для себе на момент
укладення умовах, тобто кредитні
зобов'язання приймала на себе
добровільно, а отже і ризик збільшення
та настання негативних наслідків
покладався саме на неї, а тому
збільшення курсу долара по відношенню
до гривні не може бути підставою для
звільнення її від відповідальності за
неналежне виконання взятих на себе
зобов'язань за кредитним договором.
Крім того, позивач, як позичальник мала
можливість передбачити зміну курсу
гривні по відношенню до долара,
виходячи з ситуації в Україні та
динаміки зміни курсів з моменту
введення в обіг національної валюти та
її девальвації.

Нормами ст. 60 ЦПК України встановлено,
що кожна сторона зобов'язана довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Під час розгляду справи представники
позивача не надали жодного доказу, як
того вимагають приписи ст. 57 - 60 ЦПК
України, про те, що ОСОБА_3 не мала
вільного волевиявлення, як учасник
правочину, доказів того, що їй не було
роз'яснено про всі ризики укладення
кредитного договору в іноземній
валюті, також суду не навели.

Аналізуючи обставини справи, суд
приходить до висновку, що до позивача
відповідачем не було застосовано
несправедливих умов при укладенні
кредитного договору, тому як позивач
укладала його на підставі вільного
волевиявлення, і ставлячи підпис,
вважала його справедливим.

Судом також встановлено, що спірний
кредитний договір укладено до набрання
чинності Законом України від 22 вересня
2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
врегулювання відносин між кредиторами
та споживачами фінансових послуг»
яким встановлено заборону на надання
(отримання) споживчих кредитів у
іноземній валюті на території України,
а тому його норми не підлягають
застосуванню до спірних правовідносин.

Суд вважає, що підписанням договору
про надання кредиту від 25 липня 2007 року
ОСОБА_3 підтвердила свою згоду з
умовами такого договору, свої права та
обов'язки за договором і погодилася з
ними, підтвердила свою здатність
виконувати умови Договору, зокрема
вказаного договору де засвідчено, що
позичальнику цілком зрозумілі умови
такого договору, і вона вважає їх
справедливими по відношенню до нього.

З огляду на наведене, не підлягає й
задоволенню позовна вимога про
визнання договору застави № 12-443/07 «З»
від 25 липня 2007 року, укладеного між
Акціонерним комерційним банком
«Форум» (правонаступником прав та
обов'язків якого є Публічне акціонерне
товариство «Банк Форум») та ОСОБА_3
недійсним, адже такий договір є
похідним від спірного кредитного
договору, та укладений на забезпечення
зобов'язань за таким кредитним
договором. Тому, оскільки основне
зобов'язання (кредитний договір) не
визнаний судом недійсним, а тому у суду
немає правових підстав для
застосування положень ч. 2 ст. 548
Цивільного кодексу України і така
обставина не спричиняє недійсності
правочину, щодо його забезпечення, в
зв'язку з чим договір застави не може
бути визнаний судом недійсним.

Не підлягає й задоволенню вимога про
визнання недійсними укладених між
банківською установою та ОСОБА_5,
ОСОБА_4 договорів поруки. Так, норми ст.
ст. 553 - 559 ЦК України визначають порядок
укладення та припинення договору
поруки. При цьому, порука є способом
забезпечення виконання зобов'язання
(як правило, грошового), а не правочином
щодо розпорядження майном, належним
поручителю; договір поруки не створює
обов'язків для будь-яких інших осіб,
крім сторін за договором. Отже вимоги
позивача про визнання договорів поруки
недійсними є безпідставними, оскільки
вчинені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 правочини,
права та інтереси самого позивача не
порушують, сам позивач не є стороною
вказаного правочину, доказів порушення
її інтересів та прав такими договорами,
суду не надано. Безпосередньо треті
особи по справі ОСОБА_5, ОСОБА_4 з
самостійними вимогами на предмет спору
щодо визнання вказаних договорів
поруки недійсними, до суду не
зверталися.

Встановивши обставини справи, суд
доходить висновку, що звернення
позивача з даним позовом до суду
зумовлено виключно зміною курсу
гривні до долару США та об'єктивними
утрудненнями щодо повернення кредиту.
Судом також встановлено, що Позивач
вчиняв дії, спрямовані на виконання
умов вказаного договору.

За вказаних обставин та вимог чинного
законодавства, суд доходить висновку,
що вимоги позову є необґрунтованими, та
такими, що не ґрунтуються на нормах
матеріального закону

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 1046, 1054, 1056-1 ЦК України, ст.ст. 1, 5, 6, 18
Закону України «Про іпотеку», п. 19
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06.11.2009 р. „Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними"
ст.ст.10,11,60,212,213,215 ЦПК України, суд ,-

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 2, 10, 11, 57-60, 88, 130, 174, 212-215, 218 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

1 . В задоволені позовних вимог ОСОБА_3
до Публічного акціонерного товариства
«Банк Форум» про захист прав
споживачів, визнання кредитно -
заставного договору недійсним з
моменту його укладання, та зобов'язання
вчинити дії - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі в 10-ти
денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя:
Д.В. Мовчан