Справа № 148/103/14-ц
Провадження № 148/103/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2013 року
м.Тульчин

Тульчинський районний
суд Вінницької області в складі :

головуючого - судді Карнауха А.П.

при секретарі - Грабовській Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Тульчині цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до комунального
підприємства «Тульчинське МБТІ» про
поновлення на роботі,

В С Т А Н О
В И В :

ОСОБА_1 звернувся до
Тульчинського районного суду із
позовом до комунального підприємства
«Тульчинське МБТІ» ( далі - КП
«Тульчинське МБТІ» ) про поновлення на
роботі, мотивуючи свої позовні вимоги
наступним.

Відповідно до наказу (
розпорядження ) №110 він як заступник
керівника КП «Тульчинське МБТІ»
перебував у відпустці з 23.12.2013 року по
14.01.2014 року. 19.02.2013 року під впливом
певних подій він написав заяву про
звільнення за згодою сторін з 15.01.2014
року. В цей же день керівником КП
«Тульчинське МБТІ» було видано наказ
№96 про відсторонення його від посади
та звільнення з роботи 15.01.2014 року. Не
погоджуючись з таким рішенням 23.12.2013
року він написав заяву про відзив
раніше написаної заяви і скасування
наказу №96 від 19.12.2013 року, оскільки він
не відповідав досягнутим
домовленостям. Незважаючи на це станом
на сьогоднішній день даний наказ не
скасовано і він вважається звільненим
із роботи.

Вважає, що в даному випадку його
відсторонення від посади і звільнення
за згодою сторін суперечить їхній
угоді і є незаконним, оскільки це
рішення не тільки не відповідає
домовленостям, а й принижує його честь
та гідність, ділову репутацію.
Відсторонення його від посади на
підставі його заяви не відповідає
дійсності.

Вважає, що таке рішення керівника
КП «Тульчинське МБТІ» прийнято з
порушенням їхніх домовленостей і є
незаконним, тому він і написав
відповідну заяву 23.12.2013 року.

Згідно вимог п.8 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.1992 року
сама по собі згода власника або
уповноваженого ним органу про
задоволення прохання працівника про
звільнення до закінчення строку
попередження не означає, що трудовий
договір припинено за п.1 ст.36 КЗпП
України.

Позивач також вважає, що
керівником КП «Тульчинське МБТІ» зі
своєї ініціативи з порушенням
домовленостей, звільнення без його
згоди є незаконним.

Просить скасувати наказ № 96 від
19.12.2013 року про відсторонення його від
посади і звільнення його з роботи як
незаконний. Поновити його на посаді
заступника керівника КП «Тульчинське
МБТІІ». Стягнути з КП «Тульчиньске
МБТІ» заробітну плату за час
вимушеного прогулу.

Позивач ОСОБА_1 в судовому
засіданні позов підтримав, на його
задоволенні наполягав. Пояснив суду, що
19.12.2013 року у нього з керівником КП була
розмова. Він повідомив керівника про
неправомірні методи роботи. З
Шеліповим виник конфлікт. Той сказав,
що робити він не буде..Тоді позивач
написав заяву про звільнення за згодою
сторін. На той час вже було
розпорядження про відпустку.
Наступного дня він вийшов на роботу.
Його повідомили, що він відсторонений
від роботи. В понеділок він написав
заяву про відзив заяви про звільнення.
Потім він хворів і написав заяву про
поновлення.

В КП «Тульчинське МБТІ» він
працював з серпня 2012 року експертом. В
вересні 2012 робу був переведений на
посаду юриста. З 01.10.2012 року - заступник
керівника КП. Членом профспілки він не
був. До профспілкової організації з
приводу поновлення на роботі не
звертався.

18.12.2012 року було розпорядження
про щорічну відпустку з 23.12.2013 року по
14.01.2014 року. З 18.12.2013 року по 23.12.2013 року
повинен був бути на роботі. Але 19.12.2013
року був виданий наказ про
відсторонення від посади та
звільнення. Строк відсторонення від
посади вказаний не був.

Причиною відсторонення були
особисті претензії керівника.

З 13.01.2014 року по 22.01.2014 року
знаходився на лікарняному.

Розрахунок при звільненні з ним
не проведений.

За листопад 2013 року він отримав
лише 29% зарплати. Щорічна відпустка не
була оплачена. Інспектор на кадрам
Бойко не пропонувала отримати трудову.

Лікарняний листок до КП не здав,
бо боявся, щоб він не пропав.

19.12.2013 року він був ознайомлений
із наказом.

Просить поновити його на роботі з
20.12.2013 року.

Представник позивача ОСОБА_4
позов підтримав, на його задоволенні
наполягав. Пояснень суду не надав.

Представник відповідача Туркін
Г.І. проти задоволення позову
заперечувала, пояснила суду, що
позивачем заява про звільнення була
написана власноручно. Він не
заперечував проти відсторонення. З
12.01.2014 року перебував на лікарняному.

Позивача неодноразово
повідомляли про явку за трудовою
книжкою, розрахунком і передачею
матеріальних цінностей. Але ОСОБА_1 не
прийшов.

З 01.10.2012 року позивач працював
заступником керівника КП. Змін у
штатному розпису не було.

12.12.2013 року позивач подав заяву
про відпустку. Вона йому була надана з
23.12.2013 року терміном на 21 день. В той же
день заява була задоволена. Наказ №110
був виданий 18.12.2013 року. ОСОБА_1 із ним
був ознайомлений 18.12.2013 року.

Причин відсторонення від посади
ОСОБА_1 вона не знає. Начальник КП на
заяві ОСОБА_1 написав резолюцію про
звільнення. З цього приводу був виданий
лише один наказ.

З наказом №96 ОСОБА_1 ознайомлений
19.12.2013 року.

Керівник КП Шеліпов І.І.
повідомив, що ОСОБА_1 20.12.2013 року був на
роботі. За цей день його табелювали.
Також у табелі відмічена робота ОСОБА_1
з 19.12.2013 року по 20.12.2013 року.

23.12.2013 року ОСОБА_1 до юридичного
відділу КП подав заяву про відкликання
своєї попередньої заяви від 19.12.2013 року.

08.01.2014 року юрисконсульт КП
Скрипник повідомила ОСОБА_1, що заяву
він відкликати не може.

Всі виплати при звільненні ОСОБА_1
нараховані, але не виплачені. Трудову
книжку він не отримав. За отриманням
коштів та трудовою книжкою він не
звертався.

Підтверджень, що заява ОСОБА_1 про
відзив заяви про звільнення розглянута
23.12.2013 року вона не має. Але заява
передана начальнику КП в той же день.

Із наданих суду сторонами
письмових доказів вбачається наступне.

Згідно наказу (розпорядження ) №110
від 18.12.2013 року заступнику керівника КП
«Тульчинське МБТІ» ОСОБА_1 надана
щорічна відпустка за робочий рік з
17.08.2012 року по 17.08.2013 року на 12
календарних днів та додаткова
відпустка на 6 календарних днів за
ненормований робочий день. Також 3 дні
відпустки надано згідно
чорнобильського статусу на 21 день.
Всього відпустку надано на 21
календарний день з 23.12.2013 року по 14.01.2014
року.

Із письмової заяви ОСОБА_1 від
19.12.2013 року вбачається, що він просить
начальника КП «Тульчинське МБТІ»
Шеліпова І.І. звільнити його за згодою
сторін з 15.01.2014 року.

На заяві написана резолюція - «
Бойко С.А.Прошу підготувати наказ про
відсторонення від посади з 20.12.2013 року
та подальшим звільненням».

Згідно наказу №96 від 19.12.2013 року
заступника керівника КП «Тульчинське
МБТІ» ОСОБА_1 відсторонено від посади з
20.12.2013 року та звільнено з посади на
підставі п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України за
угодою сторін з 15.01.2014 року.

Із заяви заступника керівника КП
»Тульчинське МБТІ» ОСОБА_1 від 19.12.2013
року вбачається, що він ознайомлений із
наказам №96 від 19.12.2013 року по КП. В
заяві вказує, що рішення керівництва не
відповідає їхнім домовленостям, тому
він відзиває раніше подану 19.12.2013 року
заяву та просить вважати її недійсною.
Просить наказ №96 від 19.12.2013 року
скасувати.

На заяві стоїть відмітка - «Вх. 3140.
ОСОБА_6 19.12.2013».

Згідно наказу № 74 від 17.08.2012 року
ОСОБА_1 прийнято на посаду провідного
інженера з інвентаризації нерухомого
майна ( експерт по оцінці нерухомого
майна ) КП «Тульчинське МБТІ» за
строковим трудовим договором терміном
на 1 рік з 17.08.2012 року по 17.08.2013 року
включно.

За наказом №97 від 27.09.2012 року він
переведений на посаду заступника
керівника КП з 01.10.2012 року.

Із заяви ОСОБА_1 від 12.12.2013 року
вбачається, що він просить надати
щорічну основну відпустку на 21
календарний день з 23.12.2013 року. На заяві
стоїть резолюція - «ОСОБА_6 В наказ.
13.12.2013»

Згідно наказу №97 від 20.12.2013 року
до наказу №96 від 19.12.2013 року вказівка
про відсторонення ОСОБА_1 від посади
заступника керівника КП «Тульчинське
МБТІ» з 20.12.2013 року виключена в зв»язку
з опискою. Про внесення цих змін ОСОБА_1
повідомлено листом №3088 від 26.12.2013 року.

Листом № 5 від 08.01.2014 року
начальником КП «Тульчинське МБТІ»
Шеліповим І.І. повідомлено ОСОБА_1 про
неможливість задоволення його заяви
про відзив заяви про звільнення за
угодою сторін і скасування наказу про
звільнення.

Згідно листка непрацездатності
серії АГ1 № 509039 від 13.01.2014 року ОСОБА_1
хворів з 13.01,2014 року по 18.01.2014 року.

Із довідки КП «Тульчинське МБТІ»
№156 від 02.04.2014 року вбачається, що
ОСОБА_1 перераховані на картковий
рахунок 25.03.2014 року належні виплати в
сумі 7887 грн.20 коп.

ОСОБА_1 факт отримання цих коштів
у судовому засіданні підтвердив.

Оцінюючи надані в судовому
засіданні пояснення сторін, дослідивши
письмові докази, суд вважає
встановленими наступні фактичні
обставини,

Позивач ОСОБА_1, працюючи
заступником керівника КП «Тульчинське
МБТІ» 12.12.2013 року звернувся до
керівника КП Шеліпова І.І. із заявою
про надання йому щорічної відпустки з
23.12.2013 року терміном 21 календарний день.

Така заява була задоволена і
виданий наказ (розпорядження ) №110 від
18.12.2013 року про надання ОСОБА_1 щорічної
відпустки з 23.12.2013 року.

19.12.2013 року ОСОБА_1 була подана
заява про звільнення за згодою сторін з
15.01.2014 року. Заява була задоволена і
виданий наказ № 96 від 19.12.2013 року про
звільнення за згодою сторін з 15.01.2014
року. В наказі також вказувалось, що
ОСОБА_1 відсторонений від посади з
20.12.2013 року. Наказом №97 від 20.12.2013 року
із наказу №96 від 19.12.2013 року виключено
вказівку про відсторонення від посади.

23.12.2013 року ОСОБА_1 подана заява
про відзив своєї заяви про звільнення
за згодою сторін з 15.01.2014 року. В
задоволенні такої заяви начальником КП
«Тульчинське МБТІ» Шеліповим І.І.
відмовлено, про що ОСОБА_1 повідомлено
листом від 08.01.2014 року.

Суд вважає, що встановлені у
судовому засіданні фактичні обставини
у справі не дають підстави для
задоволення позову виходячи із
наступного.

Відповідно до ст.36 ч.1 п.1 КЗпП
України однією з підстав припинення
трудового договору є угода сторін.

Така угода між позивачем та
начальником КП «Тульчинське МБТІ»
19.12.2013 року була досягнута, про що
виданий відповідний наказ №96.
Ініціатором такої угоди за поясненнями
позивача та представника відповідача
був ОСОБА_1, який подав 19.12.2013 року
відповідну заяву.

Оскільки угода передбачає
двостороннє волевиявлення роботодавця
та працівника, то розірвання такої
угоди в односторонньому порядку однією
із сторін ( роботодавцем чи працівником
) КЗпП України не передбачено.

Відповідно до п.8 постанови
Пленуму Верховного суду України № 9 від
06.11.1992 року «Про практику розгляду
судами трудових спорів» за
відсутності згоди роботодавця трудові
відносини, які припинились внаслідок
угоди сторін, не можуть бути поновлені.

Згоди начальника КП «Тульчинське
МБТІ» після досягнення угоди про
припинення трудового договору з
визначеної дати ОСОБА_1 не отримав.

При цьому трудовим
законодавством не визначений перелік
обставин, який спонукав роботодавця чи
працівника до припинення трудового
договору за угодою сторін і які можуть
бути перешкодою для такої угоди (
конфліктна ситуація з роботодавцем та
ін..), тому твердження позивача ОСОБА_1,
що він після видачі наказу про
звільнення за угодою сторін змінив
свої наміри і не бажає припиняти
трудовий договір із КП «Тульчинське
МБТІ», не можуть бути підставою для
скасування наказу про звільнення.

Не можуть бути задоволені позовні
вимоги ОСОБА_1 в частині скасування
наказу № 96 від 189.12.2013 року в частині
відсторонення його від посади,
оскільки на час розгляду справи судом
ця частина наказу скасована
начальником КП «Тульчинське МБТІ» з
власної ініціативи.

В зв»язку з відмовою позивачу у
поновленні на посаді заступника
керівника КП «Тульчинське МБТІ» не
підлягає задоволенню його вимога про
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу.

Керуючись ст.ст.209,212,213,214,215,218,221
ЦПК України,ст..36 Кодексу законів
України про працю,

В И Р І Ш И
В :

В задоволенні позову
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Вінницької області через Тульчинський
районний суд.

Суддя
Тульчинського районного суду

А.П.Карнаух