Цивільна справа № 2к/359/3/2013
Провадження 359/5964/13-ц
У Х В А Л А

22 листопада 2013 р. Бориспільський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючого судді:
Туманової К.Л.,

при секретарі
Поліщук А.О.

за участю

представника заявника:
Барсукевича І.Ф.,

представника боржника:
Несвіта В.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
клопотанням генерального директора
відкритого акціонерного товариства
"Слуцький М'ясокомбінат" про надання
дозволу на примусове виконання на
території України рішення іноземного
суду - рішення Господарського суду
Мінської області від 09.08.2011 р. в справі
№ 180-6/11, щодо стягнення боргу з
товариства з обмеженою
відповідальністю "Кінсбурі Венчур
Україна", (Київська обл., Бориспільський
р-н, с. Проліски, вул. Промислова, 9), -

в с т а н о в и в:

10 червня 2013 року до Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
надійшло клопотання від генерального
директора відкритого акціонерного
товариства "Слуцький М'ясокомбінат" про
надання дозволу на примусове виконання
на території України рішення
іноземного суду - рішення
Господарського суду Мінської області
від 09.08.2011 р. в справі № 180-6/11, щодо
стягнення боргу з товариства з
обмеженою відповідальністю "Кінсбурі
Венчур Україна".

Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що
09.08.2011 року Господарським судом
Мінської області було винесено рішення
по справ №180-6/11 за позовом заступника
прокурора Слуцького району в інтересах
відкритого акціонерного товариства
"Слуцький М'ясокомбінат" про стягнення 3
795, 29 доларів США з ТОВ "Кінсбург Венчур
Україна", яким позовні вимоги
задоволено повністю. Відповідно до
даного рішення з ТОВ "Кінсбург Венчур
Україна" стягнута сума основного боргу
в розмірі 3 795,29 доларів США. на користь
ВАТ "Слуцький М'ясокомбінат". На
виконання прийнятого рішення після
вступу його в законну силу 02.09.2011 року
Господарським судом Мінської області
видано судовий наказ на стягнення з ТОВ
"Кінсбург Венчур Україна" суми
основного боргу в розмірі 3 795, 29 доларів
США.

Представник заявника ВАТ Слуцький
М'ясокомбінат" в судовому засіданні
клопотання підтримав та просив його
задовольнити в повному обсязі.

Представник боржника ТОВ "Кінсбурі
Венчур Україна" в судовому засіданні
проти задоволення клопотання
стягувача заперечував, вказавши, що
Господарським судом Мінської області
винесено рішення поза межами своєї
компетенції, оскільки відповідно до п.
6.2, п. 8.5 контракту № 92 від 19.10.2010 року, у
разі виникнення спірних питань, вони
розглядаються Арбітражним комерційним
судом при Торгово-промисловій палаті в
м. Києві із застосуванням законів
України. Протокол розбіжностей до
зазначеного контракту щодо зміни
підсудності між сторонами не
укладався. Також представник боржника
зазначив, що ТОВ "Кінсбурі Венчур
Україна" не було належним чином
повідомлено про розгляд вказаної
справи Господарським судом Мінської
області, що позбавило їх можливості
взяти участь у судовому процесі.

Суд, розглянувши подані документи,
повно і всебічно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується клопотання, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи по суті,
вважає, в задоволенні клопотання слід
відмовити з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та це
встановлено судом, рішенням
Господарського суду Мінської області
від 9 серпня 2011 року по справі № 180-6/11 за
позовом заступника прокурора
Слуцького району в інтересах
відкритого акціонерного товариства
"Слуцький М'ясокомбінат" про стягнення 3
795, 29 доларів США з ТОВ "Кінсбург Венчур
Україна" позов задоволено повністю.
Стягнуто з ТОВ "Кінсбург Венчур
Україна" на користь ВАТ "Слуцький
М'ясокомбінат" сума основного боргу в
розмірі 3 795,29 доларів США (а.с.3-4). На
виконання прийнятого рішення після
вступу його в законну силу 02.09.2011 року
Господарським судом Мінської області
видано судовий наказ на стягнення з ТОВ
"Кінсбург Венчур Україна" суми
основного боргу в розмірі 3 795, 29 доларів
США (а.с.2).

Відповідно до ст. 81 Закону України «Про
міжнародне приватне право» в Україні
можуть бути визнані та виконані
рішення іноземних судів у справах, що
виникають з цивільних, трудових,
сімейних та господарських
правовідносин, вироки іноземних судів
у кримінальних справах у частині, що
стосується відшкодування шкоди та
заподіяних збитків, а також рішення
іноземних арбітражів та інших органів
іноземних держав, до компетенції яких
належить розгляд цивільних і
господарських справ, що набрали
законної сили.

Згідно п. 3 постанови Пленуму
Верховного Суду України №12 від 24
грудня 1999 року «Про практику розгляду
судами клопотань про визнання й
виконання рішень іноземних судів та
арбітражів і про скасування рішень,
постановлених у порядку міжнародного
комерційного арбітражу на території
України», суди повинні з'ясовувати
наявність міжнародних договорів про
взаємне надання правової допомоги між
Україною і державою, про визнання й
виконання рішення суду чи арбітражу
від якої надійшло клопотання.

Законом України № 240/94-ВР від 10.11.1994 року
ратифікована Конвенція про правову
допомогу і правові відносини у
цивільних, сімейних і кримінальних
справах від 22.01.1993 року, яка набула
чинності з 14.04.1995 року, і передбачає
визнання та виконання рішень
Республіки Білорусь Україною.
Конвенцію ратифіковано із такими
застереженнями: Україна бере на себе
зобов'язання щодо надання правової
допомоги в обсязі, передбаченому ст. 6
Конвенції, за винятком визнання і
виконання виконавчих написів; Україна
бере на себе зобов'язання визнавати і
виконувати рішення, ухвалені на
територіях держав учасниць Конвенції,
передбачені п. "а" ст. 51 Конвенції, за
винятком нотаріальних актів щодо
грошових зобов'язань.

Відповідно до ст. 9 Конституції України
чинні міжнародні договори, згоду на
обов'язковість яких надано Верховною
Радою України, входять до
національного законодавства України.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про
міжнародні договори України» ці
договори застосовуються в Україні в
порядку, передбаченому для норм такого
законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 21 Конвенції про правову
допомогу і правові відносини у
цивільних, сімейних і кримінальних
справах від 22.01.1993 року суди Договірних
Сторін можуть розглядати справи й у
випадках, якщо мається письмова угода
сторін про передачу спору цим судам.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до п. 6.2 та п. 8.5 контракту № 92
від 19.10.2011 року, який укладений між ТОВ
"Кінсбурі Венчур Україна" та ВАТ
"Слуцький М'ясокомбінат" на поставку
продукції, підсудність спорів між
сторонами визначена арбітражному
комерційному суду при
Торгово-промисловій палаті України в м.
Києві із застосуванням законів України
(а.с.46-47).

В судовому засіданні представником
заявника на заперечення цього факту,
було надано Протокол розбіжностей до
контракту № 92 від 19.10.2010 року, де п. 6.2
викладено в наступній редакції "У
випадку неможливості вирішення спорів
мирним шляхом, спірні питання
передаються на розгляд господарського
суду Мінської області Республіки
Білорусь. Застосовується право
Республіки Білорусь. Рішення
господарського суду Мінської області є
остаточним", який був укладений між
сторонами контракту (а.с.48). На
підтвердження вищезазначеного
представник заявника не надав суду
оригінал Протоколу розбіжностей до
Контракту. Представник ТОВ "Кінсбурі
Венчур Україна" проти цього
заперечував та повідомив суду, що
посилання на Протокол розбіжностей до
Контракту є безпідставним, оскільки
такий протокол між сторонами не
укладався.

Відповідно до ч. 4 ст. 181 ГК України за
наявності заперечень щодо окремих умов
договору сторона, яка одержала проект
договору, складає протокол
розбіжностей, про що робиться
застереження у договорі, та у
двадцятиденний строк надсилає другій
стороні два примірники протоколу
розбіжностей разом з підписаним
договором. Як вбачається зі змісту
контракту № 92 від 19.10.2010 року в ньому
відсутнє застереження про Протокол
розбіжностей (а.с.46-47).

Виходячи з вищевикладене розгляд
вказаної справи належить виключно до
компетенції Арбітражного комерційного
суду при Торгово-промисловій палаті в
м. Києві із застосуванням законів
України. Таким чином суд приходить до
висновку, що Господарський суд
Мінської області ухвалив рішення у
справі № 180-6/11 поза межами своєї
компетенції.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 396 ЦПК України у
клопотанні про надання дозволу на
примусове виконання рішення
іноземного суду може бути відмовлено,
якщо рішення ухвалене у справі, розгляд
якої належить виключно до компетенції
суду або іншого уповноваженого
відповідно до закону органу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 53 Конвенції про
правову допомогу і правові відносини у
цивільних, сімейних і кримінальних
справах від 22.01.1993 року до клопотання
про дозвіл примусового виконання
рішення додається, зокрема документ з
якого випливає, що сторона, проти якої
було винесене рішення, що не прийняла
участі в процесі, була в належному
порядку і вчасно викликана в суд, а у
випадку її процесуальної
недієздатності була належним чином
представлена. Аналогічні вимоги
містяться в положеннях п.3 ч.3 ст. 394 ЦПК
України.

Згідно абз. 2 п. 7 постанови Пленуму
Верховного Суду України №12 від 24
грудня 1999 року «Про практику розгляду
судами клопотань про визнання й
виконання рішень іноземних судів та
арбітражів і про скасування рішень,
постановлених у порядку міжнародного
комерційного арбітражу на території
України» до клопотання мають бути
додані всі документи, передбачені
відповідним міжнародним договором,
зокрема: документ, із якого видно, що
сторона, проти якої постановлено
рішення і яка не брала участі у процесі,
була в належному порядку і своєчасно
викликана в суд, а в разі її
процесуальної недієздатності була
належним чином представлена (мала
уповноваженого представника). Виклик у
судове засідання може
підтверджуватись оригіналом або
засвідченою копією документа, за
допомогою якого мав здійснюватися
виклик згідно з міжнародним договором
або законодавством держави, де
розглядалася справа.

Відповідно до ч.2 ст. 241 ГПК Республіки
Білорусь, якщо іноземні особи, беруть
участь у справі, яка розглядається
господарським судом Республіки
Білорусь, знаходяться або проживають
за межами Республіки Білорусь, вони
повідомляються про судовий розгляд
шляхом направлення господарським
судом доручення в установу юстиції або
іншому компетентному органу іноземної
держави.

З рішення Господарського суду Мінської
області від 09.08.2011 року у справі № 180-6/11
вбачається, що вказане рішення
постановлено за відсутності
представника відповідача (а.с.3-4). При
цьому, до вищевказаного клопотання
заявником не додано жодних документів,
які б підтверджували, що відповідач був
належним чином повідомлений про час і
місце розгляду справи.

У п. "б" ст. 55 Конвенція про правову
допомогу і правові відносини у
цивільних, сімейних і кримінальних
справах від 22.01.1993 року визначено, що у
визнанні передбачених статтею 52
рішень і у видачі дозволу на примусове
виконання може бути відмовлено у
випадках, якщо відповідач не прийняв
участі в процесі внаслідок того, що
йому або його уповноваженому не був
вчасно і належно вручений виклик до
суду.

Як вбачається із ухвали
Господарського суду Київської області
від 25.07.2011 року у справі № 19/054-11 за
судовим дорученням Господарського
суду Мінської області про вручення ТОВ
"Кінсбурі Венчур Україна" ухвали від
31.05.2011 р. про порушення провадження та
копії позовної заяви у справі № 180-6/11 за
позовом ВАТ "Слуцький М'ясокомбінат"
про стягнення 3 795, 29 доларів США з ТОВ
"Кінсбург Венчур Україна" судове
засідання призначено на 22.08.2011 року
(а.с.12). В той же час, Господарський суд
Мінської області прийняв рішення у
вищевказаній справі, ще 09.08.2011 року.
Таким чином, ТОВ "Кінсбурі Венчур
Україна" було позбавлено можливості
взяти участь у судовому процесі.

У п. 12 постанови Пленуму Верховного
Суду України №12 від 24 грудня 1999 року
«Про практику розгляду судами
клопотань про визнання й виконання
рішень іноземних судів та арбітражів і
про скасування рішень, постановлених у
порядку міжнародного комерційного
арбітражу на території України»,
відповідно до міжнародних договорів
України суд відмовляє у задоволенні
клопотання про визнання й виконання
рішень іноземного суду у випадках, коли
відповідач не брав участі у процесі
внаслідок того, що йому або його
уповноваженому не було своєчасно і
належним чином вручено виклик у суд.

Відповідно до п. 2 ч.2 ст. 396 ЦПК України у
клопотанні про надання дозволу на
примусове виконання рішення
іноземного суду може бути відмовлено,
якщо сторона, стосовно якої
постановлено рішення іноземного суду,
була позбавлена можливості взяти
участь у судовому процесі через те, що
їй не було належним чином повідомлено
про розгляд справи.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить
до висновку, що у даному випадку наявні
підстави для відмови у задоволенні про
надання дозволу на примусове виконання
рішення іноземного суду, передбачені ч.
1 ст. 396, п. 2, п. 5 ч. 2 ст. 396 ЦПК України.

Керуючись ст. 19 ЗУ «Про міжнародні
договори України», ЗУ «Про міжнародне
приватне право», Конвенцією про
правову допомогу і правові відносини у
цивільних, сімейних і кримінальних
справах від 22.01.1993 року, ст. 9
Конституції України, ст. 10, 59, 60, 390-398 ЦПК
України, суд -

у х в а л и в:

В задоволенні клопотання генерального
директора відкритого акціонерного
товариства "Слуцький М'ясокомбінат" про
надання дозволу на примусове виконання
на території України рішення
іноземного суду - рішення
Господарського суду Мінської області
від 09.08.2011 р. в справі № 180-6/11, щодо
стягнення боргу з товариства з
обмеженою відповідальністю "Кінсбурі
Венчур Україна", (Київська обл.,
Бориспільський р-н, с. Проліски, вул.
Промислова, 9) - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в
загальному порядку шляхом подачі
апеляційної скарги до Апеляційного
суду Київської області через
Бориспільський міськрайонний суд
Київської області протягом п'яти днів з
дня проголошення.

У разі, якщо ухвалу було постановлено
без участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили
після закінчення строку на подачу
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Суддя:
К.Л. Туманова