Справа № 454/1494/13
Головуючий у 1 інстанції: Адамович М.Я.
Провадження № 22-ц/783/6857/13
Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2013 року Судова колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі: головуючого судді -
Ванівського О.М.,

суддів: Гриновця Б.М., Богонюка М.Я.,

при секретарі: Рванцовій О.О.,

з участю: позивача - ОСОБА_2
та його представника - ОСОБА_1,

представника
відповідача - Пущик Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_2,
Відділу виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.Червонограді
Львівської області на рішення
Сокальського районного суду
Львівської області від 08 серпня 2013
року, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до
відповідача про стягнення моральної
шкоди, спричиненої ушкодженням
здоров'я при виконанні трудових
обов'язків внаслідок професійного
захворювання та трудового каліцтва.
Рішенням Сокальського районного суду
Львівської області від 8 серпня 2013р.
позов задоволено частково. Стягнуто з
Відділу виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.Червонограді
Львівської області на користь ОСОБА_2
7000 грн. 00 коп. на відшкодування
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров`я при виконанні
трудових обов`язків внаслідок
трудового каліцтва.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_2 та
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасна
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Червонограді
Львівської області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
посилається на те, що рішення суду в
частині визначення розміру
відшкодування моральної шкоди є
незаконним та необґрунтованим. Апелянт
вважає, що суд при визначенні розміру
відшкодування моральної шкоди не
об'єктивно дослідив докази та оцінив
ступінь заподіяної йому шкоди. Апелянт
стверджує, що визначаючи розмір
моральної шкоди, суд не врахував
ступінь фізичних і моральних
страждань, їх тривалість і тяжкість,
істотність вимушених змін у життєвих
стосунках, наслідків, що наступили
внаслідок ушкодження здоров'я. Апелянт
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про стягнення з
відповідача 55000грн. на відшкодування
моральної шкоди.

В судовому засіданні апелянт, його
представник підтримали апеляційну
скаргу з підстав, зазначених у такій.

В апеляційній скарзі Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Червонограді
Львівської області посилається на те,
що рішення ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що суд першої
інстанції не врахував, що позивач не
звертався до Відділення виконавчої
дирекції Фонду в м. Червонограді з
заявою щодо розгляду питання про
призначення виплат у зв'язку з
спричиненням моральної шкоди, в період
дії положень Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", а тому Відділенням
виконавчої дирекції Фонду в м.
Червонограді не порушено прав позивача
на відшкодування моральної шкоди.

Крім того, судом першої інстанції при
постановлені рішення не було надано
належної правової оцінки того, що
позивачем було не дотримано вимоги ст.34
вище вказаного Закону та того, що на
момент дії п.3 ст.35 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань в Україні» діяв наказ
Міністерства охорони здоров'я України
від 22.11.1995 року №212 « Про затвердження
Порядку встановлення
медико-соціальними експертними
комісіями ступеня втрати професійної
працездатності у відсотках
працівникам, яким заподіяно ушкодження
здоров'я пов'язане з виконанням
трудових обов'язків.

Судом першої інстанції також не надано
жодної оцінки поясненням представника
відповідача, що позивач взагалі не
звертався у ВВДФСНВ у м.Червонограді з
заявою з викладом характеру заподіяної
моральної шкоди, та не подавав висновку
медичних органів.

Апелянт стверджує, що з 2007 року статті
Закону України «Про
загальнообов'язкове соціальне
страхування від нещасних випадків на
виробництві захворювань в Україні» які
передбачали, що за заявою потерпілого
та за відповідним висновком медичних
органів, Фонд повинен відшкодувати
особам, що втратили працездатність на
виробництві моральну шкоду, були
виключені(втратили чинність)

Крім того, судом при постановленні
рішення, та частковому задоволені
позовних вимог не було дотримано вимог
ст..214 ЦПК України, згідно якої суд під
час ухвалення рішення повинен був
вирішити такі питання, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовуються
вимоги, та якими доказами вони
підтверджуються.

Апелянт просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
позовних вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
наступного висновку.

Як встановлено судом та не оспорюються
сторонами, що стаж роботи позивача в
підземних умовах шахти вугільного
басейну становить 15 років 8 місяців.
Зокрема, як вбачається із копії
трудової книжки позивача(а.с.10-12)
29.10.1979р. він був зарахований учнем
гірничого підземного робітника з
повним робочим днем під землею, 11.01.1980р.
його переведено гірничим робітником
підземним 2 розряду, 12.05.1980р. позивача
направлено на курси електрослюсарів
підземних з відривом від виробництва,
13.10.1980р. позивача переведено
електрослюсарем підземним 3 розряду,
23.07.1984р. його звільнено за ст. 38 КЗпП.
15.11.1989р. позивача прийнято на роботу
електрослюсарем підземним 4 розряду з
повним робочим днем в шахті. 10.07.1990р.
позивач переведений на поверхневі
роботи електрослюсарем черговим,
24.05.1993р. переведений електрослюсарем
підземним 4 розряду, 13.09.1999р. позивач
звільнений з роботи згідно п.1 ст. 36 КЗпП
України. 03.02.2004р. позивач прийнятий на
роботу електрослюсарем підземним 4
розряду, 20.02.2004р. переведений
електрослюсарем 5 розряду з повним
робочим днем під землею, 11.11.2005р.
позивач звільнений з роботи згідно п.2
ст. 40 КЗпП України за станом здоров'я.

Згідно виписки з акту огляду МСЕК серії
ЛBA-2 №002374, встановлено, що ОСОБА_2
30.09.2004р. вперше встановлено III групу
інвалідності та 10% втрати
профзахворювання безтерміново (а.с.16).

Згідно виписки з акту огляду МСЕК серії
ЛBA-2 №009502 від 14.12.2005р.(а.с.28) ступінь
втрати професійної працездатності
ОСОБА_2 у відсотках складає 55%, в свою
чергу випискою із акту огляду МСЕК
серії ЛВА-1 №255544 від 14.12.2005р. ОСОБА_2
підтверджено III групу інвалідності у
зв'язку із профзахворюванням(а.с.29).

Згідно з актом розслідування
хронічного професійного захворювання
від 11.11.2005 року (а.с.21), затвердженого
головним державним санітарним лікарем
м. Червонограда, професійне
захворювання виникло за таких
обставин: робота в умовах впливу
шкідливих факторів виробничого
середовища шахти «Зарічна» ДП
«Львіввугілля» по професіях: гірник
підземний 4 міс., електрослюсар
підземний 12 р. 10 міс., електрослюсар
техкомплексу 2р.10 міс.. Відповідно до п.
18.3 акта розслідування хронічного
професійного захворювання, з метою
ліквідації і запобігання професійним
захворюванням пропонується
забезпечити працівників шахти
санаторно-курортним лікуванням.

З долучених до справи копій виписок з
історій хвороб вбачається, що позивач
неодноразово перебував на
амбулаторному лікуванні(а.с.17-19,26-27,30-38).

Згідно довідки МСЕК серії ЛВА-2 №002717
від 18.12.2008р.(а.с.39) ступінь втрати
профпрацездатності ОСОБА_2 становить 55%
- без терміново.

Згідно п. 11 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 р.
«Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» у разі настання
страхового випадку Фонд виплачує
застрахованому чи особам, які мають на
це право, страхові виплати, передбачені
ст. 28 Закону N 1105-XIV. Право на отримання
потерпілим одноразової допомоги та
щомісячної страхової виплати настає з
дня встановлення йому
медико-соціальною експертною комісією
(далі - МСЕК) стійкої втрати професійної
працездатності.

В зв'язку з цим право на відшкодування
моральної шкоди виникло у позивача
ОСОБА_2 починаючи з 30.09.2004р..

Згідно п. 5 Постанови Пленуму
Верховного Суду України N 4 від 31.03.1995 р.
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» оскільки питання відшкодування
моральної шкоди регулюються
законодавчими актами, введеними у дію в
різні строки, суду необхідно в кожній
справі з'ясовувати характер
правовідносин сторін і встановлювати
якими правовими нормами вони
регулюються, чи допускає відповідне
законодавство відшкодування моральної
шкоди при даному виді правовідносин,
коли набрав чинності законодавчий акт,
що визначає умови і порядок
відшкодування моральної шкоди в цих
випадках, та коли були вчинені дії,
якими заподіяно цю шкоду.

Згідно із ст. 58 Конституції України,
Закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі, крім
випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність особи.

Відповідно до вимог ст.ст. 21, 28, 34 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» в
редакції від 21.07.2004 pоку, обов'язок щодо
відшкодування потерпілому моральної
шкоди спричиненої внаслідок трудового
каліцтва чи професійного захворювання
покладено на Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань.

В абзацах 1-3 Рішення Конституційного
Суду України у справі за
конституційним зверненням Управління
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Кіровоградській
області про офіційне тлумачення
положення частини третьої статті 34
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» (справа про
відшкодування моральної шкоди Фондом
соціального страхування) від 27.01.2004
року №1-рп/2004 роз'яснено, що відповідно
до ст.ст.23, 1167 ЦК України моральна шкода
потерпілого від нещасного випадку на
виробництві чи професійного
захворювання полягає, зокрема, у
фізичному болю, фізичних та душевних
стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я. Як наслідок, моральна шкода,
заподіяна умовами виробництва,
спричинює порушення таких особистих
немайнових прав, як право на життя,
право на охорону здоров'я тощо.

Крім того, ушкодження здоров'я,
заподіяні потерпілому під час
виконання трудових обов'язків,
незалежно від ступеня втрати
професійної працездатності
спричинюють йому моральні та фізичні
страждання. У випадку каліцтва
потерпілий втрачає працездатність і
зазнає значно більшої моральної шкоди,
ніж заподіяна працівникові, який не
втратив професійної працездатності.
Відмова потерпілому у праві на
отримання грошової суми за моральну
шкоду від Фонду соціального
страхування від нещасних випадків
залежно від ступеня втрати професійної
працездатності має обмежувальний
характер. Встановлення ст.3 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
обов'язку Фонду соціального
страхування від нещасних випадків
відшкодувати моральну шкоду є засобом
реалізації потерпілим гарантованого
державою усім застрахованим
громадянам забезпечення прав у
страхуванні від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання.

Вирішуючи справу, суд прийшов до
обґрунтованого висновку про те, що
позивач має право на відшкодування
моральної шкоди за рахунок відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді.
Це спростовує доводи апеляційної
скарги відповідача про відсутність
підстав для задоволення позову з
мотивів відсутності даних про
звернення позивача безпосередньо до
відповідача з заявою про виплату
моральної шкоди з долученням висновку
МСЕК про встановлення факту
спричинення моральної шкоди.

Згідно зі ст.ст.10,60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст.309 ЦПК України,
підставою для зміни рішення є, зокрема,
неповне з`ясування судом обставин, що
мають значення для справи.

Згідно зі ст.237-1 Кодексу законів про
працю України, відшкодування власником
або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику
провадиться у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя. Порядок відшкодування
моральної шкоди визначається
законодавством.

Відповідно до ч. 1 статті 1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті. Згідно з п. 1 ч. 2 цієї статті,
моральна шкода відшкодовується
незалежно від вини, зокрема, юридичної
особи, яка її завдала, якщо шкоди
завдано каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції прийшов до переконання про
доведення факту спричинення
відповідачем позивачу моральної шкоди
унаслідок ушкодження здоров`я при
виконанні трудових обов`язків, що
потягло за собою професійне
захворювання, а отже, про право
позивача на її відшкодування.

З огляду на наявні в матеріалах справи
докази, колегія суддів погоджується з
таким висновком суду першої інстанції.

Однак, колегія суддів вважає, що розмір
моральної шкоди, визначений судом
першої інстанції у грошовому
еквіваленті в розмірі 7000,00 грн. є
необґрунтованим.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995року
"Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди", розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає в межах
заявлених вимог залежно від характеру
та обсягу заподіяних позивачеві
моральних і фізичних страждань, з
урахуванням в кожному конкретному
випадку ступеня вини відповідача та
інших обставин. Зокрема, враховується
характер і тривалість страждань, стан
здоров'я потерпілого, істотність
вимушених змін у його життєвих
стосунках, конкретних обставин по
справі і наслідків, що наступили.

Колегія суддів погоджується з доводами
апелянта ОСОБА_2 щодо неповного
з`ясування судом обставин справи в
частині, що стосується визначення
ступеня фізичних і моральних страждань
позивача, їх тривалості і тяжкості,
істотності вимушених змін у його
життєвих і виробничих стосунках, і
наслідків, що настали.

Вирішуючи питання про розмір
відшкодування моральної шкоди, суд
першої інстанції виходив із характеру
заподіяної позивачу шкоди, із
врахуванням глибини фізичних та
душевних страждань, а також вимоги
розумності та справедливості.

Проте, суд прийшов до невірного
висновку з огляду на те, що позивач
втратив працездатність, став
інвалідом, змушений постійно
звертатись за медичною допомогою, стан
його здоров'я є незадовільний, що
підтверджується витягами із медичної
картки хворого(а.с.17-19,26-27,31-38), та
свідчить про погіршення стану здоров`я
позивача і, відповідно, збільшення
обсягу моральних страждань.

Враховуючи вищенаведене, зважаючи на
роз'яснення Конституційного Суду
України, надані в абз.2 п.4.1. Рішення
Конституційного Суду України №1-рп/2004
від 27.01.2004 року та керуючись принципом
розумності, справедливості, виплату
компенсації моральної шкоди слід
визначити в розмірі 11000 грн. 00 коп.

Таким чином, оскаржуване рішення суду,
яким стягнуто з Відділу виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Червонограді
Львівської області на користь ОСОБА_2
7000 грн. 00 коп. на відшкодування
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров`я при виконанні
трудових обов`язків внаслідок
професійного захворювання та
трудового каліцтва, слід змінити.

Стягнути з Відділу виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м.
Червонограді Львівської області на
користь ОСОБА_2 11000 грн. 00 коп. на
відшкодування моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров`я при
виконанні трудових обов`язків
внаслідок професійного захворювання
та трудового каліцтва.

В решті рішення суду залишити без змін.

Керуючись п.3 ч.1 ст. 307, ст.ст.309, 313, ч.2
ст.314, ст.ст.316, 317 ЦПК України, колегія
суддів, -

в и р і ш и л а:

апеляційну скаргу Відділу виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області - відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Сокальського районного суду
Львівської області від 8 серпня 2013 року
змінити в частині стягнення з Відділу
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області на користь ОСОБА_2
7000 грн. 00 коп. на відшкодування
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров`я при виконанні
трудових обов`язків внаслідок
професійного захворювання та
трудового каліцтва, стягнувши з
Відділу виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області на користь ОСОБА_2
11000 грн. 00 коп. на відшкодування
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров`я при виконанні
трудових обов`язків внаслідок
професійного захворювання.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подання касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
рішенням апеляційного суду законної
сили.

Головуючий:
О.М. Ванівський

Судді:
Б.М.Гриновець

М.Я. Богонюк