Провадження №2/521/1087/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2013 року Малиновський районний
суд м. Одеси

в складі: головуючого судді - Роїка Д.Я.,

при секретарях - Паламарчук І.В.,
Чайковської О.В., Гречко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третьої особи - ОСОБА_3, про
стягнення грошових коштів, отриманих
при укладенні договору купівлі-продажу
автомобіля,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до
Малиновського районного суду м. Одеси з
позовом до ОСОБА_2, третьої особи -
ОСОБА_3, про стягнення грошових коштів,
отриманих при укладенні договору
купівлі-продажу автомобіля. В
обґрунтуванні своїх позивних вимог
позивач вказує наступне.

10.03.2010 року ОСОБА_1 придбала автомобіль
марки «Chery Tiggo», р/н НОМЕР_2, у ТОВ «СІ ЕЙ
Автомотів» за 109760 грн.

03.04.2010 року позивач надала відповідачу
ОСОБА_2 довіреність, якою уповноважила
бути представником ОСОБА_1 з питань
розпорядження вищевказаним
автомобілем. Фактично позивач вважала,
що своєю довіреністю уповноважила
відповідача на лише керування
автомобілем.

21.07.2010 року вказаний автомобіль
відповідачем було знято з обліку для
реєстрації з ОСОБА_1 та зареєстровано
на мати відповідача - ОСОБА_3, на
підставі довіреності. 26.07.2011 року
автомобіль був знятий з обліку для
реалізації.

Під час зняття з обліку для реалізації
автомобіля з позивача, позивач
знаходився на лікарняному і нічого не
знав про намір відповідача щодо
реалізації спірного автомобіля.

08.09.2010 року першим Малиновським
відділом реєстрації актів цивільного
стану Одеського міського управління
юстиції зареєстровано розірвання
шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Згідно ст. 60 СК України, та ст. 368 ЦК
України, майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності.

Згідно ст. 70 СК України, у разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором
купівлі-продажу ОСОБА_2 зняв з обліку
для реалізації з ОСОБА_1 вищевказаний
автомобіль, отримав від своєї матері -
ОСОБА_3 грошову суму, після чого
автомобіль був зареєстрований на неї.

У довіреності від 03.04.2010 року ОСОБА_2
надано право отримувати належні
позивачу гроші за проданий
транспортний засіб. Згідно довіреності
відповідач повинен діяти в інтересах
позивача, тобто всі отримані кошти
після реалізації автомобіля передати
позивачу. Після купівлі-продажу
автомобіля ОСОБА_2 повинен був передати
позивачу 1/2 частину грошей, отриманих
після його реалізації.

Згідно акту оцінки транспортного
засобу №1547-Т, ринкова вартість
автомобіля складає 99230.95 грн. Ніяких
коштів за проданий автомобіль від
відповідача позивач не отримала.

На підставі наведених обставин,
позивач просить суд стягнути на її
користь з відповідача ОСОБА_2 1/2 частину
вартості автомобіля, що був проданий
відповідачем своїй матері - ОСОБА_3 у
розмірі 49615,47 грн., судові витрати по
справі та витрати послуг адвоката.

В останнє судове засідання сторони не
з'явилися, про час і місце розгляду
справи належним чином повідомлені.
надали суду заяви в яких просили
розглядати справу в їх відсутності
надавши свої виступи в судових дебатах,
згідно яких позивач та її представник
підтримали уточнені позовні вимоги, а
представник відповідача позов не
визнав.

Вислухваши пояснення позивача,
представника відповідача, свідків,
з'ясувавши обставини справи, права та
обов'язки сторін, дослідивши зібрані по
справі докази та письмові матеріали
цивільної справи, суд вважає, що
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не
підлягають, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
ЦПК України, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України,
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін та інших обставин, що мають
істотне значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що 12.01.2008 року між
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у другому відділі
реєстрації актів цивільного стану
Суворовського районного управління
юстиції у м. Одесі зареєстровано шлюб,
про що в Книзі реєстрації шлюбів 12.01.2008
року зроблено відповідний актовий
запис №8.

10.03.2010 року позивач ОСОБА_1, перебуваючи
у зареєстрованому шлюбі, придбала у ТОВ
«СІ ЕЙ Автомотів», згідно договору
купівлі-продажу автомобіля №514408-R01222,
автомобіль марки «Chery Tiggo», р/н НОМЕР_2,
за 109760 грн.

03.04.2010 року позивач видала відповідачу
ОСОБА_2 довіреність строком на п'ять
років, з правом передовіри, яка дійсна
до 03.04.2015 року, посвідчену приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_5, якою
уповноважила ОСОБА_2 бути
представником ОСОБА_1 з питань
розпорядження, з правом продажу за ціну
та за умови на власний розсуд, міни,
здачі в оренду, передачі в позичку,
застави в забезпечення виконання
зобов'язань та на правах майнового
поручителя за будь-яку особу перед
будь-якими фізичними та юридичними
особами, у тому числі зняття та
постановки на облік в органах ДАЇ.
належним ОСОБА_1 на підставі свідоцтва
про реєстрацію ТЗ легковим автомобілем
марки «Chery Tiggo», 2008 року випуску, шасі
(кузов, рама) НОМЕР_3, р/н НОМЕР_2.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу
серії НОМЕР_4, Першим Малиновським
відділом реєстрації актів цивільного
стану Одеського міського управління
юстиції 08.09.2010 року розірвано шлюб між
ОСОБА_2 та ОСОБА_1, актовий запис № 318.

Згідно відповіді начальника
відділення РЕР ДАЇ з обслуговування м.
Одеси № 2 підпорядкованого УДАЇ ГМВС
України в Одеській області, від 25.05.2012
року, згідно бази даних АІС
«Автомобіль» відділення РЕР ДАЇ з
обслуговування м. Одеси № 2, станом на
25.05.2012 року автомобіль Chery Tiggo», 2008 року
випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_3, було
знято з обліку для реалізації в межах
України 21.07.2010 року з гр. ОСОБА_1, (за
дорученням серії ВМР №757210 від 03.04.2010
року, видано приватним нотаріусом
ОСОБА_5 розпоряджувався гр.. ОСОБА_2).
21.07.2010 року вищевказаний автомобіль був
зареєстрований на підставі
довідки-рахунку серії ДДР №948800 від
21.07.2010 року виданої ТОВ «Янгол» на гр.
ОСОБА_3 та 26.07.2011 року було знято для
реалізації.

Таким чином, реалізація спірного
автомобіля відбулася в період
знаходження сторін по справі в
зареєстрованому шлюбу, та дозвіл на
розпорядження майном подружжя був
наданий позивачем відповідачу шляхом
оформлення довіреності, посвідченої
нотаріусом.

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_6 пояснив суду, що спірний
автомобіль його дочка придбала разом з
чоловіком ОСОБА_2, після того, як
чоловік повернуся з рейсу. Машину
вирішили купити, оскільки за
рекомендацією лікарів ОСОБА_1 потрібно
було менше рухатися, у зв'язку з травмою
ноги. Оскільки грошей в подружжя не
було. Свідок передав їм тридцять тисяч
гривень, які накопив з пенсії, також
позивач взяла в бог десь 70 тисяч
гривень у знайомих, після чого подружжя
придбало автомобіль. Позивачці зробили
операцію та виписали направлення на
курорт. Лікування позивач проходила з
травня по серпень 2010 року. Відповідач
казав що також разом в з відповідачем
знаходився в санаторії, але від
позивача йому відомо, що відповідач не
був в санаторії. Після того, як
позивачка повернулася на тиждень
раніше з курорту, вона дізналася, що на
машині нові номерні знаки. Гроші за
автомобіль були сплачені свідком, та
чужі гроші необхідно повернути, у
зв'язку з чим позивачка продала свій
автомобіль «Жигулі», та дачу. Крім того,
позивачка взяла гроші на підприємстві -
40000 грн. Пізніше від дочки свідок
дізнався, що спірний автомобіль був
переоформлений на мати відповідача та
проданий.

Свідок ОСОБА_7 пояснила суду що, ОСОБА_1
є її сестрою. ОСОБА_1 вийшла з декретної
відпустки в 2009году, т.к. її чоловік не
мав можливості давати їй гроші на
дитину. їй потрібні були гроші на
забезпечення дитини, вона і пологи
оплачувала сама. Тоді вони були ще у
шлюбі і у них була нормальна повноцінна
сім'я. Вони передзвонювалися, та в
ОСОБА_2 були якісь проблеми з
поверненням додому. Його не було вдома
вже близько двох років. Додому ОСОБА_2
приїхав в кінці лютого 2010 року. На
початку березня ОСОБА_3 взяла відпустку
і вони по путівці поїхали відпочивати,
тому що давно не бачилися. На той час у
них все було добре. ОСОБА_1 говорила, що
вони збираються купувати машину.
Виникли деякі складнощі з оформленням
документів. Коли позивач з
відповідачем приїхали з Єгипту, машину
їм приганяли з салону. ОСОБА_1 на той
час вже вийшла на роботу.

ОСОБА_1 потребувала операції, але через
вагітність операцію відкладали. ОСОБА_1
чекала повернення мужа . Операцію
ОСОБА_1 зробили в кінці травня. Після
цього їй потрібна була реабілітація в
санаторії. Їй невдало зробили масаж і
порвали м'язові в'язки. На лікарняному
ОСОБА_1 була близько місяця, а весь курс
лікування зайняв час до середини
серпня. Весь цей час ми спілкувалися з
позивачем. У санаторії ОСОБА_1 пробула
до середини липня і потім її виписали
на лікарняний в поліклініку. Путівка
була виділена профспілкою «Одессагаз».
Коли у неї закінчилася путівка в
санаторії і вона поїхала оформляти
лікарняний в поліклініку, на той момент
відповідач вже вивіз свої речі від неї.
Свідку відомо про ці обставини зі слів
позивача.

У липні ОСОБА_1 мені подзвонила і
сказала, що ОСОБА_2, її чоловік, приїхав
до неї на новій машині, а номери вже
були інші.

Свідок ОСОБА_9 пояснив суду, що знає
родину сторін по справі, так як є
братом відповідача, знає, що жили вони
дружно. оскільки заїжджав до них в
гості на АДРЕСА_1. Він знає зі слів
ОСОБА_2 що він сплачував лікування
ОСОБА_1 Також зі слів йому відомо, що
родина разом придбала автомобіль.
ОСОБА_1 на той час працювала в
«Одесагаз», а ОСОБА_2, прийшов з рейсу та
був без роботи. Зі слів ОСОБА_2
автомобіль був придбаний за його
зароблені кошти. В подальшому спірний
автомобіль був проданий матері
відповідача - ОСОБА_3, потім його
продала ОСОБА_3 іншій людині.

Допитана в судовому засіданні сестра
позивачки ОСОБА_10 24.05.13р. дала
свідчення, що автомобіль Chery Tiggo р/н
НОМЕР_2 було куплено під час
перебування ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в шлюбі.
На які (чиї) кошти було придбано
автомобіль їй не відомо. Автомобіль
було продано в 2011 році, де в цей час
проживав ОСОБА_2 її не відомо.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні
24.05.13р. дав свідчення, що йому не відомо,
як в сім'ї ОСОБА_2 та ОСОБА_1 «...расхо до
вались деньги...». Хто платив гроші за
автомобіль йому теж не відомо. На які
цілі використовувались кошти від
проданого автомобіля він не знає. Йому
відомо що ОСОБА_2 проживав на АДРЕСА_1

Свідок ОСОБА_12 дала свідчення, що
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до розірвання шлюбу
жили нормально, ніяких проблем не було.
Сім я жила по АДРЕСА_1 Одеса. Восени 2010
року ОСОБА_1 привезла до мами ОСОБА_2
його речі. Під час шлюбу сім'я їздила
відпочивати до Єгипту та Ізраїлю.
ОСОБА_2 до і під час шлюбу працював 3-м
механіком на судах. Зароблені гроші, до

шлюбу, він віддавав мамі ОСОБА_3

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно до ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя може бути будь-яке майно, за
винятком виключеного з цивільного
обороту.

У відповідності до ч. 1 ст. 69 СК України
дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 у разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором.

Згідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом. При
цьому суд бере до уваги інтереси
дружини, чоловіка, дітей та інші
обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до пп. 24 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року N 11 "Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" до складу
майна, що підлягає поділу включається
загальне майно подружжя, наявне у нього
на час розгляду справи, та те, що
знаходиться у третіх осіб.

Судом встановлено що на момент
розірвання шлюбу спірний автомобіль
вже було відчужено, тому суд приходить
до висновку, що на час розгляду справи
автомобіль не перебуває в якості
спільного майна подружжя.

На момент відчуження спірний
автомобіль з урахуванням наданих суду
доказів дійсно перебував у спільній
сумісній власності подружжя, що не
оспорювалося сторонами в судовому
засіданні.

Відповідно до ст. 65 СК України
встановлено, що дружина та чоловік
розпоряджаються майном, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя за взаємною згодою. При
укладенні договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя. Дружина, чоловік
має право звертатися до суду з позовом
про визнання договору недійсним як
такого, що укладений другим з подружжя
без її, його згоди, якщо цей договір
виходить за межі дрібного побутового.
Для укладення одним із подружжя
договорів, які потребують
нотаріального посвідчення і (або)
державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово, згода на укладення
договору, який потребує нотаріального
посвідчення і (або) державної
реєстрації, має бути нотаріально
засвідчена.

Представництвом є правовідношення, в
якому одна сторона (представник)
зобов'язана або має право вчинити
правочин від імені другої сторони, яку
вона представляє. Представництво
виникає на підставі договору, закону,
акта органу юридичної особи та з інших
підстав, встановлених актами
цивільного законодавства.

Правочин, вчинений представником,
створює, змінює, припиняє цивільні
права та обов'язки особи, яку він
представляє (стаття 239 Цивільного
кодексу України).

Відповідно до частини першої та абзацу
першого і другого частини третьої
статті 202 ЦК України правочином є дія
особи, спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Одностороннім правочином є
дія однієї сторони, яка може бути
представлена однією або кількома
особами. Односторонній правочин може
створювати обов'язки лише для особи,
яка його вчинила.

Статтею 244 ЦК України передбачено, що
представництво, яке ґрунтується на
договорі, може здійснюватися за
довіреністю. Представництво за
довіреністю може ґрунтуватися також на
акті органу юридичної особи.

При розгляді даної справи позовних
вимог щодо визнання договору
купівлі-продажу спірного автомобілю
ОСОБА_3 не заявлялося.

Посилання свідків на те, що ОСОБА_6
надавав кошти на придбання спірного
автомобілю не можуть бути належним
доказом вчинення такого правочину в
силу ч.1 ст. 218 ЦК України та роз'яснень
щодо цієї норми наданих в п.12 Постанові
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними».

Також слід зазначити, що суд вважає, що
під час відчуження спірного автомобіля
відповідач діяв на підставі
нотаріально посвідченої довіреності,
а тому у відповідності до вимог ст. 239 ЦК
України правочин, вчинений
представником, створює, змінює,
припиняє цивільні права та обов'язки
особи, яку він представляє, а саме
ОСОБА_1. За таких обставин згоди
останньої на відчуження автомобіля не
вимагалося.

З вищезазначених показань свідків
видно, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 жили разом за
адресою АДРЕСА_1, до розірвання шлюбу.
Під час розгляду справи, як з боку
позивача так і з боку відповідача суду
не було надано належних та допустимих
доказів того, що: кошти за проданий
автомобіль були повернуті ОСОБА_1 її
представником та зворотна обставина;
кошти від продажу автомобіля були
використовували для сімейних потреб, в
тому числі на лікування позивачки та
зворотна обставина.

Також ніхто з опитаних свідків не надав
аргументованих показань, що кошти від
проданого автомобіля були використані
кимось одним з членів сім'ї, відомостей
про розподіл грошових коштів у
колишнього подружжя, при цьому сторони
скористалися своїм правом на правову
допомогу та неодноразово суд
роз'яснював про необхідність
підтвердити обставини на які вони
посилалися належними доказами. Отже
неналежне виконання своїх повноважень
представником їх перевищення, або дії
відповідача в своїх інтересах в
судовому засіданні доведені не були.

Враховуючи все вищезазначене, суд
вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не
підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 84, 208, 209, 212-215
ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення на
її користь з ОСОБА_2 вартість 1/2 частини
автомобіля марки «Chery Tiggo», р/н НОМЕР_2,
2008 року випуску, кузов НОМЕР_3, що був
проданий 21.07.2010 року ОСОБА_2 його матері
ОСОБА_3 у розмірі 49615 грн. 47 коп. -
залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області
через суд першої інстанції, шляхом
подачі в десятиденний строк з дня
проголошення рішення, апеляційної
скарги. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: