МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Пр. № 2/521/1426/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2013 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого - судді Сегеди О.М.

при секретарі - Яблонській М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк», ОСОБА_3 про захист прав споживача шляхом визнання договорі недійсними,

встановив:

У грудні 2012р. ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним позовом до Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» (далі - ПАТ «Марфін Банк»), який є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Марфін Банк» (далі - ВАТ «Марфін Банк»), посилаючись на те, що 20.06.2008р. між ним та ВАТ «Марфін Банк» був укладений Кредитний договір №00019R41, відповідно до умов якого банк зобов'язувався надати позичальнику кредит у вигляді не відновлюваної кредитної лінії в розмірі 63821,89 доларів США зі сплатою 11,9% річних, строком до 19.06.2028р. В якості забезпечення виконання його зобов'язань за Кредитним договором, 20.06.2008р. між ВАТ «Марфін Банк» та ОСОБА_3, було укладено договір поруки №00027r41. Крім того, 20.06.2008р. в якості забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, між позивачем та ВАТ «Марфін Банк» було укладено договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_2 передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, яка належить останньому на праві власності.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що діяльність Банку є нечесною підприємницькою діяльністю, оскільки відповідач ввів його в оману стосовно умов надання кредиту та негативних наслідків. Надання неточної, неповної та однобічної інформації спонукало його до укладення спірного договору, на якій в іншому випадку він б не погодився (частини 1, 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Позивач стверджував, що при укладанні вищевказаних договорів ВАТ «Марфін Банк» порушило вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки перед укладанням договору про надання споживчого кредиту банк не надав йому повну інформацію про кредитний договір у встановленому законом об'ємі, завчасно не надав йому проект кредитного договору, та видав кредит в іноземній валюті, при цьому не попередивши його про валютні ризики, які під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач.

Вважаючи, що умови Кредитного договору не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» позивач просив суд визнати недійсними укладений між ним та ВАТ «Марфін Банк» Кредитний договір №00019R41 від 20.06.2008р., та похідні від нього договори поруки №00027r41 від 20.06.2008р. та іпотеки від 20.06.2008р. в силу ст. 19 цього Закону.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином (а.с.88).

Представник ПАТ «Марфін Банк», діючий за довіреністю від 20.12.2012р. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав суду заперечення на позов, посилаючись на те, що кредитний договір був укладений відповідно до вимог чинного законодавства, а саме: зміст угоди відповідав та відповідає вимогам закону; додержано письмової форми угоди; правоздатність сторін за угодою була з'ясована. Під час підписання договору сторони погодили та визначили усі істотні умови договору, позивач погодився на отримання у кредит коштів саме на тих умовах, що визначені договором, волевиявлення сторін на укладання і підписання оспорюваного кредитного договору було вільним.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.

Суд вважає, правовідносини, які виникли між сторонами регулюються розділом 2 главою 52, 53 книги п'ятої Цивільного кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами.

Матеріалами справи встановлено, що 20 червня 2008р. між ВАТ «Марфін Банк», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №00019R41 з додатками, відповідно до умов якого банк зобов'язувався надати позичальнику кредит у вигляді не відновлюваної кредитної лінії в розмірі 63821,89 доларів США зі сплатою 11,9% річних, строком до 19.06.2028р. (а.с.7-9).

При цьому відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач був ознайомлений з розрахунком сукупної вартості кредиту та умовами кредитування, про що свідчить підпис позивача на вказаному документі(а.с. 43-50).

20.06.2008р. в якості забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором №00019R41 від 20.06.2008р., між ВАТ «Марфін Банк» та ОСОБА_3, було укладено договір поруки №00027r41 від 20.06.2008р. (а.с.10).

Крім того, в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №00019R41 від 20.06.2008р., між ОСОБА_2 та ВАТ «Марфін Банк» було укладено договір іпотеки, за умовами якого останній передав в іпотеку банку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 (а.с.11-13).

Банк виконав всі свої зобов'язання по кредитному договору відповідно до вимог чинного законодавства.

При укладені вищевказаних договорів позивач не оскаржував їх умови і погоджувався з ними, шляхом підпису договорів та частковим виконанням умов кредитного договору.

ПАТ «Марфін Банк» як правонаступник ВАТ «Марфін Банк» за всіма правами та обов'язками, є юридичною особою, яка керується у своїй діяльності Статутом (а.с.51-55).

Відповідно до ч.2 ст.192 та ч.3 ст.533 ЦК України використання іноземної валюти, в тому числі при здійсненні розрахунків, на території України за зобов'язанням допускається у випадках, в порядку та на умовах, встановлених законом.

Правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю регулюються Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті.

Статті 47 та 49 вказаного Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Пункт 1 ч.2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачає право банку здійснювати операції з валютними цінностями.

Згідно з п.2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій (далі-Положення), затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17.07.2001р. № 275, за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку, банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями.

Встановлено, що 13.10.2011р. ПАТ «Марфін Банк», як правонаступник ВАТ «Марфін Банк» отримав банківську ліцензію №66 від 13.10.2011р. на право надання банківських послуг, визначених частиною третьою статті 47 Закону України «Про банківську діяльність» та генеральну ліцензію №66 на здійснення валютних операції, з додатком.(а.с. 57,61,62).

Отже, ВАТ «Марфін Банк» як фінансова установа мав право укладати кредитні договори, предметом яких є іноземна валюта, за наявності в нього банківської ліцензії та відповідного письмового дозволу.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. При цьому, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ч.1 ст.638 ЦК недосягнення сторонами в належній формі згоди з усіх істотних умов договору свідчить про те, що договір не є укладеним, а згідно з ч.1 ст.215 ЦК України недійсним може бути визнано лише укладений договір.

Відповідно до ч.1 ст. 628, ст. 629 ЦК зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погодженні між ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Цивільний кодекс прямо не визначає будь-яких істотних умов кредитного договору, але зі змісту ст.1054 ЦК вбачається , що істотними умовами кредитного договору є сума кредиту, проценти за його використання та обов'язок позичальника повернути суму кредиту, що повинен бути виконаний у певний час.

Зі змісту положень кредитного договору, укладеного між банком та позивачем, вбачається що сторони, підписавши цей договір, досягли згоди щодо всіх істотних умов, необхідних для кредитних договорів.

Отже, Кредитний договір, який був укладений між сторонами, відповідав всім вимогам законодавства України, яке діяло на час його укладення і позивачем не оскаржувався.

Загальними правовими підставами визнання правочину недійсним є порушення умов його дійсності.

Відповідно до ч.ч. 1-3, 5,6 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Дані положення закону при укладенні Договору були дотримані і не порушені.

Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою визнання правочину недійсним є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлених ч.ч.1-3, 5,6 ст. 203 ЦК України. При цьому, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 до підписання кредитного договору №00019R41 від 20.06.2008р. був ознайомлений з усіма його умовами та погодився з ними, що підтверджується його особистим підписом на договорі (а.с.7-9).

Крім того, відповідно до п. 3.9 Кредитного договору позивач був повідомлений про те, що він, як позичальник під час виконання зобов'язань за цим кредитним договором несе валютні ризики, відповідно до вимог Закону України « Про захист прав споживачів».

Факт того, що позивач був повідомлений про надання кредиту у доларах США свідчить його підпис в анкеті-заяві від 21.05.2008р., яку ОСОБА_2 заповнив перед отриманням кредиту та власноруч поставив відмітку про отримання кредитних коштів в доларах США (а.с.32).

Посилання позивача на те, що діяльність Банку є нечесною підприємницькою діяльністю, оскільки відповідач ввів його в оману стосовно умов надання кредиту, негативних наслідків, оскільки надання неточної, неповної та однобічної інформації спонукало його до укладення спірного договору, на якій в іншому випадку він б не погодивсь (частини 1, 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»), не відповідає вимогам закону.

За положеннями ч.1, п.1,2 ч.2, п.1 ч.3, ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька діяльність забороняється.

Забороняються як такі, що вводять в оману стосовно основних характеристик продукції таких як очікувані результати споживання; ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг; пропонувати для реалізації продукцію за визначеною ціною, якщо існують підстави вважати, що продавець або виконавець не зможе надати таку продукцію за такою ціною. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

В силу ч. 6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Таким чином, вказаний Закон установив недійсність правочинів, здійснених із використаннями нечесної підприємницької діяльності, зокрема, з підстав зазначених вище, які в силу вимог ч.1 ст.215 ЦК України повинні існувати в момент вчинення правочину.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.06.2008 р. крім договору кредиту до якого додано графік погашення кредиту, позивачем було підписано інформацію про умови кредитування (а.с. 43-50).

Оскільки текст укладеного з відповідачем кредитного договору та інформація про умови кредитування містять повну інформацію про умови кредитування, відсоткову ставку, валютні ризики та форми забезпечення кредиту, оплату його обслуговування, договір повністю відповідає положенням ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженим постановою Правління національного Банку України № 168 від 10 травня 2007 р. №168 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25.05.2007р. за № 541/13808 (далі -Правила), а тому відсутні підстави вважати укладений сторонами Кредитний договір таким, що здійснений з використанням нечесної підприємницької діяльності.

Крім того, посилання позивача на несправедливість умов договору про покладення на нього ризику знецінення національної валюти як на підставу визнання договору недійсним, не може бути прийнята судом до уваги, оскільки суд вважає, що волевиявлення позивача під час укладання кредитного договору та інших договорів було вільним, свідомим та повністю відповідало його внутрішній волі та було направлено на реальне настання правових наслідків, що відповідає вимогам ст. 203 ЦК України.

Відповідно до п.3 ст.3 та ст.627 ЦК сторони є вільними в укладенні договорів та визначені умов з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості, а п. 3.8 Правил встановлює, що у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач. Така норма запроваджена на виконання Закону України «Про захист прав споживачів» та дотримана відповідачем у п. 3.9 укладеного сторонами кредитного договору.

Тому доводи позивача, щодо невідповідності умов кредитного договору №00019R41 від 20.06.2008р., вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» на думку суду є безпідставними і не можуть слугувати підставою для визнання зазначеного кредитного договору недійсним в цілому.

Крім того, не погоджуючись з умовами кредитного договору №00019R41 від 20.06.2008р., позивач тривалий час виплачував кредит та звернувся до суду із позовом до ПАТ «Марфін Банк» за захистом своїх прав лише в жовтні 2012р., а до цього часу, протягом майже п'яти років, не ставив питання у передбаченому законодавством порядку з приводу визнання кредитного договору недійсним.

За таких обставин суд прийшов до висновку, що підстав для задоволення позовних вимог не встановлено, оскільки позивач не навів підстави недійсності Кредитного договору відповідно до вимог ст.203 ЦК України, не довів обґрунтованість своїх позовних вимог та не надав суду доказів, які б підтверджували недійсність укладеного ним Кредитного договору з підстав, зазначених у позові.

Керуючись ст.ст. 15,16, 192, 202, 203, ч. 1 ст. 215,. 533, 553, 1054 ЦК України, ст. ст. 19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст.ст. 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк», ОСОБА_3 про захист прав споживача шляхом визнання договорі недійсними - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: О.М. Сегеда