АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження -22-ц/774/1394/к/13 Власенко М. Д.
Категорія - 27 (1) Доповідач - Соколан Н. О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2013 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Соколан Н. О.,

суддів - Ляховської І. Є., Митрофанової Л. В.

при секретарі - Кузьміній Н.В.

за участю: представників позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_4;

представника Публічного акціонерного товариства "Омега Банк" та Публічного акціонерного товариства "Дельта-Банк" - Ніколайчук Ольги Миколаївни

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 02 квітня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Сведбанк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Омега Банк", треті особи - Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк", приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу - Пахомова Наталія Іванівна, про визнання недійсним кредитного договору та захист прав споживача,-

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2012 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства "Сведбанк" (надалі - ПАТ "Сведбанк"), і просила визнати недійсними кредитний договір № 0308/0508/71-117 від 06.05.2008 року, та договір про внесення змін та доповнень № 1 від 02.07.2009 року з моменту їх укладення, а також визнати недійсним укладений в його забезпечення договір іпотеки квартири № 0308/0508/71-117-Z-1 від 06.05.2008 року, зобов'язавши відповідача прийняти від позивача суму залишкової заборгованості у термін, передбачений для погашення кредиту, а приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Пахомову Н. І. виключити з реєстру іпотек та заборон відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 02 квітня 2013 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ "Сведбанк" про визнання недійсним кредитного договору та захист прав споживачів відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову посилаючись на ті обставини, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що додаткова угода між сторонами була укладена 02.07.2009 року, коли ст. 1056-1 ЦК України набрала законної сили; відповідач не повідомив кредитора про збільшення процентної ставки в односторонньому порядку; позивач 28 травня 2012 року уклала договір страхування, але до цього часу зменшення процентної ставки не відбулося; графік погашення кредиту не відповідає вимогам ЗУ "Про захист прав споживачів", позивач при підписанні кредитного договору був введений в оману; відповідач при укладенні договору не надав усієї необхідної інформації; умови договору є несправедливими для сторін; відповідач порушив право позивача на захист інформації; порушено право дитини позивача - ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1, на житло.

В запереченнях на апеляційну скаргу ПАТ "Сведбанк" просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 06.05.2008 року між АКБ "Сведбанк", правонаступником якого є ПАТ "Омега Банк", та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 0308/0508/71-117, відповідно до умов якого позивачці були надані грошові кошти у розмірі 35000 доларів США строком до 05.05.2033 року зі сплатою 12,5% річних.

В забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту, між відповідачем та ОСОБА_2 було укладено договір про передачу в іпотеку квартири АДРЕСА_1.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо визнання кредитного договору недійсним, суд першої інстанції виходив з того, що укладений кредитний договір відповідає вимогам закону щодо форми та змісту, у зв'язку з чим підстави для визнання його недійсним відсутні.

Колегія суддів погоджується з зазначеним висновком суду, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З аналізу положень ст. ст. 203, 215 ЦК України вбачається, що підставою визнання договору недійсним є недодержання закону саме в момент його укладення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено, що порушень чинного законодавства при укладенні 06.05.2008 року між ПАТ "Сведбанк" та ОСОБА_2 кредитного договору допущено не було.

Частиною 1 ст.203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до положень ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть.

Ознакою обману є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї.

Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 19, 20 постанови № 9 від 06.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правочин, вчинений під впливом обману, є оспорюваним і на підставі ст. 230 ЦК може бути визнаний судом недійсним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Підписанням тексту договору ОСОБА_2 засвідчила, що позичальник в письмовій формі повідомлений про усі умови споживчого кредиту та не має зауважень або претензій щодо наданої інформації.

Тому доводи апеляційної скарги щодо ненадання інформації в повному обсязі та введення позивача ОСОБА_2 в оману щодо незаконності умов договору кредитування не можуть бути прийнятими до уваги колегією суддів, оскільки позивач ОСОБА_2 була ознайомлена з умовами кредитного договору, добровільно підписала його та користувалась наданими їй коштами за договором, виконувала умови кредитного договору.

Зауваження апеляційної скарги на те, що позивача не було ознайомлено з сукупною вартістю кредиту, спростовуються текстом договору, додатком № 1 до якого є розрахунок загальної вартості кредиту (а.с. 12-19), та додатком № 1 - графік погашення кредиту (а.с.248-255), які несуть підпис позичальника, тому колегія суддів приходить до висновку про безпідставність доводів апеляційної скарги щодо неповідомлення позивача про загальну вартість кредиту.

Відповідно до ст. 625 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 627 ЦК України зазначає, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно підпункту 1.3 кредитного договору ВАТ "Сведбанк" та ОСОБА_2 (а.с.242), сторони домовилися, що за умовами договору банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у зв'язку із зміною економічних умов та вартості ресурсів на ринку позикового капіталу, або неподання Позичальником до Банку у строки і у порядку, визначені 5.1.8 цього Договору, документів, що підтверджують укладання у встановлений строк відповідного договору страхування.

При цьому, сторони погодили, що при настанні будь-якої із обставин, передбачених договором, кредитор може збільшити розмір відсоткової ставки при дотриманні процедури, а саме: банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 10 днів до дати вступу в чинність зміненої процентної ставки.

Позивачка всупереч вимог п.5.7 Кредитного договору та у строки, визначені вказаним договором не застрахувала предмет іпотеки та не надала Банку на підтвердження необхідних документів.

Факт повідомлення позивача про підвищення процентної ставки підтверджується тим, що з ОСОБА_2 з моменту введення підвищеної ставки - з лютого 2009 року, і до вересня 2009 року, здійснювала платежі за новим тарифом.

Оскільки кредитний договір був укладений до 06.05.2008 року, тобто до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку" від 12.12.2008 року № 661-УІ, яким було внесено зміни до ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" та доповнено Цивільний кодекс України статтею 1056-1, і в ньому сторони досягли домовленості про те, що банк має право в односторонньому порядку змінити відсоткову ставку.

Оскільки відповідач, підвищивши відсоткову ставку, діяв у відповідності до положень п.п. 1.3 кредитного договору та положень діючого законодавства, а також враховуючи те, що умовами укладеного кредитного договору не передбачено підписання в разі односторонньої зміни процентної ставки будь-яких додаткових угод або переукладення договору на нових умовах, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для визнання дій відповідача незаконними.

Доводи апеляційної скарги про те, що зміст кредитного договору не відповідає вимогам Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки його умови ставлять позивача у невигідне становище, спростовується тим, що кредитний договір про надання кредиту було укладено з позивачем 06.05.2008 року, з яким позивач був ознайомлений і який був ним підписаний. Таким чином, колегія суддів вважає, що позивач був обізнаний з умовами спірного кредитного договору та всіма можливими наслідками його укладення, він погодився з усіма положеннями кредитного договору і частково виконував його умови.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 02 квітня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: