У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н
И

02 грудня 2013 року
м. Донецьк

Апеляційний суд Донецької
області в складі:

головуючого Лоленко А.В., суддів
Солодовник О.Ф., Груіцької Л.О.,

при секретарі Щербюк Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
третя особа товариство з обмеженою
відповідальністю «Теплообмінник» про
визнання частки в установчому капіталі
та визнання угоди недійсною,

В С Т А Н
О В И В :

Рішенням Артемівського
міськрайонного суду Донецької області
від 16 жовтня 2013 року відмовлено у
задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, третя особа товариство з
обмеженою відповідальністю
«Теплообмінник» про визнання частки в
установчому капіталі та визнання угоди
недійсною.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги, з тих
підстав, що висновки суду першої
інстанції не відповідають обставинам
справи, судом неповно встановлено
обставини, що мають значення для
справи, та порушено норми
процесуального права.

Судом першої інстанції
встановлено наступне. ОСОБА_1 та ОСОБА_2
перебувають у зареєстрованому шлюбі з
03 лютого 1978 року (а.с.15). 20 липня 2000 року
ОСОБА_2 прийнято до кола засновників
товариства з обмеженою
відповідальністю «Теплообмінник»
(а.с.6). Згідно з протоколом № 10
загальних зборів засновників
(учасників) товариства з обмеженою
відповідальністю «Теплообмінник» до
товариства прийнято ОСОБА_3, який вніс
до статутного фонду товариства 21750 грн
у зв'язку зі збільшенням статутного
фонду та визначено його частку - 5 %
(а.с.8).

Позивачка, відповідач
ОСОБА_2,представник третьої особи,
належним чином повідомлені про час та
місце розгляду справи, до судового
засідання не з'явилися.

Заслухавши суддю-доповідача,
відповідача ОСОБА_3, його представника
ОСОБА_4, які просили апеляційну скаргу
відхилити, рішення суду залишити без
змін, дослідивши матеріали цивільної
справи, апеляційний суд вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 61 СК України
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного з
цивільного обороту. Об'єктом права
спільної сумісної власності є
заробітна плата, пенсія, стипендія,
інші доходи, одержані одним із
подружжя. Якщо одним із подружжя
укладено договір в інтересах сім'ї, то
гроші, інше майно, в тому числі гонорар,
виграш, які були одержані за цим
договором, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Статтею 63 СК України
встановлено, що дружина та чоловік
мають рівні права на володіння,
користування і розпоряджання майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 65 СК України
дружина, чоловік розпоряджаються
майном, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, за
взаємною згодою. При укладенні
договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя. Дружина, чоловік
має право на звернення до суду з
позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового. Для укладення
одним із подружжя договорів, які
потребують нотаріального посвідчення
і (або) державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово. Згода на укладення
договору, який потребує нотаріального
посвідчення і (або) державної
реєстрації, має бути нотаріально
засвідчена. Договір, укладений одним із
подружжя в інтересах сім'ї, створює
обов'язки для другого з подружжя, якщо
майно, одержане за договором,
використане в інтересах сім'ї.

Відносини стосовно майна
господарського товариства регулюються
нормами ЦК України, Господарським
кодексом України та Законом України
"Про господарські товариства".

За змістом ст. 113 ЦК України та ст.
1 Закону України "Про господарські
товариства" товариство з обмеженою
відповідальністю належить до
господарських товариств. Господарські
товариства можуть набувати майнових та
особистих немайнових прав.

Згідно зі ст. 115 ЦК України
господарське товариство є власником:

1) майна, переданого йому учасниками
товариства у власність як вклад до
статутного (складеного) капіталу;

2) продукції, виробленої товариством у
результаті господарської діяльності;

3) одержаних доходів;

4) іншого майна, набутого на підставах,
що не заборонені законом.

Вкладом до статутного (складеного)
капіталу господарського товариства
можуть бути гроші, цінні папери, інші
речі або майнові чи інші відчужувані
права, що мають грошову оцінку, якщо
інше не встановлено законом.

Грошова оцінка вкладу учасника
господарського товариства
здійснюється за згодою учасників
товариства, а у випадках, встановлених
законом, вона підлягає незалежній
експертній перевірці.

Відповідно зі ст. 10 Закону
України "Про господарські товариства"
та ст. 116 ЦК України учасники
господарського товариства мають право
здійснити відчуження часток у
статутному (складеному) капіталі
товариства, цінних паперів, що
засвідчують його участь у товаристві, у
порядку, встановленому законом.

Частиною 1 ст. 147 ЦК України та ч. 1
ст. 53 Закону України "Про господарські
товариства" встановлено, що учасник
товариства з обмеженою
відповідальністю має право продати чи
іншим чином відступити свою частку (її
частину) у статутному капіталі одному
або кільком учасникам цього
товариства. Відчуження учасником
товариства з обмеженою
відповідальністю своєї частки (її
частини) третім особам допускається,
якщо інше не встановлено статутом
товариства.

Отже, об'єктом відчуження
учасником товариства своєї частки (її
частини) у статутному капіталі
товариства є сукупність корпоративних
прав та обов'язків, пов'язаних з участю
особи в товаристві, серед яких право на
управління товариством, право на
отримання частини прибутку від
діяльності товариства, а також право на
отримання частини майна товариства у
разі виходу з нього учасника або у
випадку поділу залишків майна
товариства у процесі його ліквідації
(припинення).

При цьому розмір відчужуваної
частки визначає обсяг окремих
корпоративних прав, які переходять до
нового власника частки. Зокрема,
кількість голосів, яку має новий
власник частки при голосуванні на
загальних зборах учасників товариства,
частина прибутку товариства, яку він
має право отримати у разі виплати
дивідендів, частина майна товариства,
яку він може вимагати у разі виходу з
товариства, що пропорційні до розміру
придбаної ним частки.

Разом із тим з урахуванням
положень ст. 115 ЦК України та ст. 12
Закону України "Про господарські
товариства", за якими власником майна,
переданого господарському товариству
у власність його учасниками як вклад до
статутного (складеного) капіталу, є
саме товариство, відчуження учасником
товариства частки в статутному
капіталі на користь іншої особи не
припиняє права власності товариства на
майно, яке обліковується на його
балансі, у тому числі на внесені до
статутного капіталу вклади учасників.

Виходячи зі змісту ч. ч. 2, 3 ст. 61
СК України, якщо вклад до статутного
капіталу господарського товариства
зроблено за рахунок спільного майна
подружжя, в інтересах сім'ї, той із
подружжя, хто не є учасником
товариства, має право на поділ
одержаних доходів.

Таким чином, з моменту внесення
грошових коштів до статутного капіталу
господарського товариства вони є
власністю самого товариства, зазначені
спільні кошти (майно) подружжя
втрачають ознаки об'єкта права
спільної сумісної власності подружжя.

Право на компенсацію вартості
частини коштів виникає в іншого
подружжя лише щодо спільних коштів, а
не статутного капіталу, при цьому лише
в тому разі, коли спільні кошти
всупереч ст. 65 ЦК України були
використані одним із подружжя саме для
внесення вкладу до статутного
капіталу.

Подальше розпорядження
учасником товариства його часткою в
статутному капіталі з огляду на
положення ст. ст. 116, 147 ЦК України є
суб'єктивним корпоративним правом
такого учасника й відчуження ним на
власний розсуд частки в статутному
фонді не може вважатися використанням
(відчуженням) спільного майна подружжя
проти волі іншого подружжя та не в
інтересах сім'ї.

Отже, у разі передання подружжям
свого майна для здійснення
підприємницької діяльності шляхом
участі одного з них у заснуванні
господарського товариства це майно
належить зазначеному товариству на
праві власності, подружжя набуває
відповідне майнове право, яке
реалізується одним із подружжя
(засновником) шляхом участі в
управлінні товариством, а друге
подружжя набуває право вимоги виплати
йому певних сум у разі поділу майна між
подружжям.

Тому суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку щодо
необґрунтованості позовних вимог та
відмовив у їх задоволенні.

При встановленні зазначених
фактів і постановленні рішення судом
не було порушено норм процесуального
права та правильно застосовано норми
матеріального права.

Доводи апеляційної скарги були
предметом дослідження суду першої
інстанції, висновки суду вони не
спростовують.

У відповідності до ч.1 ст.308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст.303-315 ЦПК України,
апеляційний суд

У Х В А
Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Артемівського
міськрайонного суду Донецької області
від 16 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути
подана безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили цією ухвалою.

Головуючий :

Судді: