Дата документу 11.12.2013
Справа № 334/5553/13-ц
Провадження № 2/334/2356/2013
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2013 року
Ленінський районний суд м.Запоріжжя

в складі : головуючого-судді Лихосенко
М.О.,

при секретарі Череп М.О.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м.Запоріжжі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк "ПриватБанк" про
поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час
вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ПАТ
КБ "ПриватБанк" про поновлення на
роботі та виплату середнього заробітку
за час вимушеного прогулу.

В позові вказав, що 28.09. 2012р. він був
прийнятий на роботу до відповідача
на посаду спеціаліста по роботі з
поліграфом ГО..

27.12.2012р. наказом ZAKL-2012|1-7033010 його було
звільнено з займаної посади з 28.12.12р. на
підставі ст. 40 п. 4 КЗпП України за
прогули без поважних причин з 22.10.12р.

Втім, вказане звільнення з роботи
вважає незаконним та безпідставним,
оскільки відповідачем було порушено
порядок накладення дисциплінарного
стягнення, а саме, при прийомі на роботу
та звільненні з посади його не було
ознайомлено з наказом та не надано його
копію.

Розірвання трудового договору за п.4
ст. 40 КЗпП України з ініціативи
адміністрації можливо у випадку
прогулу робітника без поважних
причин.

Проте, зазначив, що в жовтні 2012р. він
був відсутній на роботі з поважних
причин, оскільки у нього важко хворіла
новонароджена дитина.

Причини його невиходу на роботу є
поважними та не можуть вважатись
прогулом в розумінні п.4 ст.40 КЗпП
України, тому звільнення з цих підстав
є незаконним.

22.10.12р. він вийшов на роботу та
працював весь день.

23.1-.12р. він теж вийшов на роботу, однак
від нього зажадали пояснень з
приводу невиходу на роботу без
поважних причин. Він відмовився
надати пояснення, т.я. не виходив на
роботу з поважних причин та пішов з
роботи, оскільки йому не давали
можливості продовжувати роботу.

З того часу він на роботу до
відповідача не виходив, а з 15.11.12р. вже
влаштувався на іншу роботу де йому
була видана нова трудової книжки.

30.11.12р. він ходив до відповідача та
написав пояснення з приводу
невиходу на роботу. Йому пояснили, що
трудову книжку вишлють поштою.

Вважає, що з 23.10.12р. він був відсутнім
на роботі у відповідача з поважних
причин, оскільки йому перешкоджали
виконувати свої обов»язки в багку,
було відсутнє його робоче місце.

Втім, він нікуди с цього приводу не
звертався

У відповідності до ст.235 КЗпП України,
вважає, що оскільки його звільнення
відбулося без належних підстав, то
він підлягає поновленню о на роботі.

Крім того, вважає, що діями відповідача
внаслідок незаконного звільнення йому
спричинено моральну шкоду, а саме,
позбавлено гарантованого
Конституцією України права на працю та
можливості заробляти собі та своїй
дитині на життя. Дії відповідача
призвели до моральних переживань, він
втратив душевний спокій, постійно
перебуває у роздратованому стані, не
мав засобів для забезпечення належного
рівня життя своїй неповнолітній
дитині, погіршився стан його здоров`я.

Просить суд поновити його на роботі
до відповідача на посаді спеціаліста
по роботі з поліграфом у ПАТ КБ
"ПриватБанк" з 28.12.2012р., стягнути на його
користь середній заробіток за час
вимушеного прогулу та відшкодувати
моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

В судовому засіданні представник
відповідача заперечував проти
позовних вимог, вважає що вони
незаконні та необґрунтовані, з
наступних підстав.

ОСОБА_1 був прийнятий на роботу в ПАТ КБ
"ПриватБанк" з 28.09.2012р. на посаду
спеціаліста по роботі з поліграфом
ГО/експерт напрямку "Психологічна
служба" ПАТ КБ "ПриватБанк" відповідно
до наказу № Э.DN-КП-2012-6956886 від 28.09.2012р. та
з ним укладений 28.09.2012р. строковий
трудовий договір № 6956886 до 28.09.13р.

28.12.2012р. ОСОБА_1 був звільнений з
обійманої посади відповідно до наказу
№ ZAKL-2012/1-7033010 від 27.12.2012р. за прогули без
поважної причини /через відсутність на
роботі більше трьох годин / з 22.10.2012р.
згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП України.

При звільненні вказаного працівника
було здійснено нарахування та виплату
усіх належних від бнку коштів.

У зв`язку із неявкою працівника за
отриманням трудової книжки, позивачу
28.12.2012р. було направлено повідомлення
про необхідність отримати її особисто
або надати заяву про пересилання
поштою на вказану адресу.

Підставами для звільнення ОСОБА_1 з
посади було порушення ним трудової
дисципліни, що полягало у відсутності
на робочому місці протягом тривалого
часу без поважних причин.

Так, з 15.10.2012р. по 19.10.2012р. ОСОБА_1 був
відсутній на роботі з поважних причин.

23.10.12 р. він покину своє робоче місце
та не виходив на роботу, про причини
невиходу на роботу будь-якими
доступними засобами зв`язку не
повідомив.

Так, за фактом відсутності ОСОБА_1 на
робочому місці були складені акти від
23.10.2012р., 24.10.2012р., 25.10.2012р., 26.10.2012р.,
29.10.2012р., а також за період з 30.10.2012р. по
27.12.2012р.

У зв`язку з тривалою відсутністю ОСОБА_1
на роботі працівниками банку
неодноразово здійснювалися дзвінки на
всі відомі номери телефонів позивача.,
проте останній телефонні дзвінки
ігнорував.

07.11.2012р. співробітниками банку було
здійснено виїзд за місцем проживання
ОСОБА_1 за адресою : АДРЕСА_1., однак
позивач. двері співробітникам банку не
відчинив. Йому було запропоновано
надати письмові пояснення або докази
поважності причин відсутності на
роботі з 22.10.2012р. На пропозиції
співробітників банку ОСОБА_1 не
відреагував, надавати письмові
пояснення або докази поважності причин
відсутності на роботі відмовився, в
усній формі повідомив, що на роботу в
банк він не вийде, причини свого
рішення не пояснив. За даним фактом був
складений комісійний акт виїзду за
місцем проживання і про відмову від
надання письмових пояснень.

Після 07.11.2012р. ОСОБА_1 також на роботі не
з`являвся. Доказів поважності причин
відсутності на роботі (листок
непрацездатності, тощо) до банку не
надавав.

30.11.2012р. ОСОБА_1 прийшов до Запорізького
регіонального управління ПАТ КБ
"ПриватБанк" і надав пояснювальну
записку, в якій пояснив, що з 15 по 19
жовтня 2012р. був відсутній на роботі у
зв`язку з перебуванням його дитини в
реанімації, а з 23 жовтня 2012р. не вийшов
на роботу без поважних причин.

Таким чином, працівником у наданих
поясненнях було підтверджено
відсутність на роботі з 23.10.2012р. без
поважних причин, тобто скоєння
прогулів.

Оскільки, прогул без поважних причин є
порушенням трудової дисципліни, при
звільненні за зазначеною підставою
було дотримано порядок притягнення до
дисциплінарної відповідальності.

Адміністрацією було встановлено
вчинення працівником порушення
трудової дисципліни у вигляді
триваючого прогулу з 23.10.201 р. без
поважних причин.

Згідно з п. 7.1. трудового договору,
укладеного між банком та ОСОБА_1,
працівникові було встановлено
8-годинний робочий день, 5-денний
робочий тиждень з вихідними днями в
суботу та неділю. У встановлений
трудовим договором робочий час ОСОБА_1
не з`явився на робочому місці,
відсутність на роботі тривала з 22.10.2012р.

Відсутність на роботі протягом
робочого дня є порушенням трудової
дисципліни.

Таким чином, підставою для
застосування до ОСОБА_1
дисциплінарного стягнення у вигляді
звільнення було порушення трудової
дисципліни у вигляді неявки/прогулу на
роботу з 23.10.2012р.

До застосування дисциплінарного
стягнення від позивача було отримано
письмові пояснення.

Після отримання пояснення від
працівника 30.11.2012р., враховуючи що після
22.10.2012р. працівник жодного разу не
вийшов на роботу та не приступив до
виконання трудових обов`язків без
поважних причин, було прийнято рішення
про застосування дисциплінарного
стягнення у вигляді звільнення за
прогул без поважних причин.

Дисциплінарне стягнення застосоване в
межах встановленого строку.

Крім того, після 30.11.2012р. порушення у
вигляді прогулу продовжувало тривати
до моменту звільнення.

Дисциплінарне стягнення у вигляді
звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП України
застосовано 27.12.2012р., тобто в межах
строку притягнення до дисциплінарної
відповідальності.

В день звільнення 28.12.2012 р., у зв`язку із
відсутністю ОСОБА_1 на роботі
працівникові було направлено копію
наказу про звільнення та повідомлення
про необхідність отримання трудової
книжки. Поштове відправлення було
повернутj до банку без вручення
адресату..

Додатково на адресу ОСОБА_1 14.08.2013р. було
направлено повторне повідомлення про
необхідність з`явитись за трудовою
книжкою, проте поштове повідомлення
було повернуто до банку без вручення.

Стосовно компенсації, завданої
моральної шкоди відповідач пояснив, що
відповідно до ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Порядок
відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Таким чином, відшкодування моральної
шкоди відшкодовується у випадку
з'ясування спричинення такої шкоди,
протиправністі діяння її заподіювача,
наявність причинного зв'язку між
шкодою і протиправним діянням
заподіювача та вини останнього в її
заподіянні.

Позивачем не доведено факту завдання
банком моральної шкоди, не надано
підтверджень наявності причинного
зв'язку між шкодою і саме протиправними
діями заподіювача, відсутні докази
неправомірності дій банку, не
зазначено міркувань, з яких він виходив
при визначенні розміру моральної
шкоди, не надано розрахунку моральної
шкоди. Таким чином, вважаємо позовну
вимогу про стягнення моральної шкоди в
розмірі 5 000 грн. безпідставною та такою,
що не підлягає задоволенню.

Просить відмовити у задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення сторін, свідка,
оцінивши всі представлені докази в
сукупності, суд вважає, що позов не
обґрунтований та не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 40 п.4 КЗпПУ, трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, а також строковий трудовий
договір до закінчення строку його
чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадках прогулу (в тому
числі відсутності на роботі більше
трьох годин протягом робочого дня) без
поважних причин.

Прогулом є невихід працівника на
роботу без поважних причин.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 був
прийнятий на роботу в ПАТ КБ
"ПриватБанк" з 28.09.2012р. на посаду
спеціаліста по роботі з поліграфом
ГО/експерт напрямку "Психологічна
служба" ПАТ КБ "ПриватБанк" відповідно
до наказу № Э.DN-КП-2012-6956886 від 28.09.2012р. та
з ним укладений 28.09.2012р. строковий
трудовий договір № 6956886 до 28.09.13р.

28.12.2012р. ОСОБА_1 був звільнений з
обійманої посади відповідно до наказу
№ ZAKL-2012/1-7033010 від 27.12.2012р. за прогули без
поважної причини /через відсутність на
роботі більше трьох годин / з 23.10.2012р.
згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП України.

При звільненні вказаного працівника
було здійснено нарахування та виплату
усіх належних від банку коштів.

У зв`язку із неявкою працівника за
отриманням трудової книжки, позивачу
28.12.2012р. було направлено повідомлення
про необхідність отримати її особисто
або надати заяву про пересилання
поштою на вказану адресу.

Підставами для звільнення ОСОБА_1 з
посади було порушення ним трудової
дисципліни, що полягало у відсутності
на робочому місці протягом тривалого
часу без поважних причин.

Так, з 15.10.2012р. по 19.10.2012р. ОСОБА_1 був
відсутній на роботі з поважних причин,
через хворобу дитини, що підтверджено
довідкою та відповідач не пред»являв
йому ніяких претензій за
відсутність на роботі у зазначені
дні.

Крім того, позивачу надавалася
відпустка без збереження заробітної
плати на підставі наказу банку №
З.ОИ-ПО-2012-14993 від 15.10.2012 р. на 2 дні.

22.10.12р. він був присутній на роботі
та працював весь день.

23.10.12 р. він покинув своє робоче місце
та не виходив на роботу, про причини
невиходу на роботу адміністрацію не
повідомив.

Так, за фактом відсутності ОСОБА_1 на
робочому місці були складені акти від
23.10.2012р., 24.10.2012р., 25.10.2012р., 26.10.2012р.,
29.10.2012р., а також за період з 30.10.2012р. по
27.12.2012р.

Позивач не заперечував вказаних
обставин та підтвердив, що з 23.10.12р.
на роботу не виходив.

Його доводи про те, що він не
виходив на роботу, т.я. адміністрація
йому перешкоджала працювати, суд
вважає безпідставними, оскільки з
цього приводу він нікуди не
звертався зі скаргами, а з 15.11.12р. вже
працевлаштувався на іншу роботу по
іншій трудовій книжці.

07.11.2012р. співробітниками банку було
здійснено виїзд за місцем проживання
ОСОБА_1 за адресою : АДРЕСА_1., однак
позивач. двері співробітникам банку не
відчинив. Йому було запропоновано
надати письмові пояснення або докази
поважності причин відсутності на
роботі з 23.10.2012р. На пропозиції
співробітників банку ОСОБА_1 не
відреагував, надавати письмові
пояснення або докази поважності причин
відсутності на роботі відмовився, в
усній формі повідомив, що на роботу в
банк він не вийде, причини свого
рішення не пояснив, що підтверджено
комісійним актом відповідача..

30.11.2012р. ОСОБА_1 прийшов до Запорізького
регіонального управління ПАТ КБ
"ПриватБанк" і надав пояснювальну
записку, в якій пояснив, що з 15 по 19
жовтня 2012р. був відсутній на роботі у
зв`язку з перебуванням його дитини в
реанімації, а з 23 жовтня 2012р. не вийшов
на роботу без поважних причин.

Таким чином, позивач у наданих
поясненнях підтвердив відсутність на
роботі з 23.10.2012р. без поважних причин,
тобто скоєння тривалих прогулів.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 КЗпП України, до
застосування дисциплінарного
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен зажадати від
порушника трудової дисципліни
письмові пояснення.

Відповідно до ст. 148 КЗпП України,
дисциплінарне стягнення
застосовується власником або
уповноваженим ним органом
безпосередньо за виявленням проступку,
але не пізніше одного місяця з дня його
виявлення, не рахуючи часу звільнення
працівника від роботи у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю або
перебування його у відпустці.

Оскільки, прогул без поважних причин є
порушенням трудової дисципліни, при
звільненні за зазначеною підставою
було дотримано порядок притягнення до
дисциплінарної відповідальності.

Адміністрацією було встановлено
вчинення працівником порушення
трудової дисципліни у вигляді
триваючого прогулу з 23.10.201 р. без
поважних причин.

Відсутність на роботі протягом
робочого дня є порушенням трудової
дисципліни.

Таким чином, підставою для
застосування до ОСОБА_1
дисциплінарного стягнення у вигляді
звільнення було порушення трудової
дисципліни у вигляді неявки/прогулу на
роботу з 23.10.2012р.

До застосування дисциплінарного
стягнення від позивача було отримано
письмові пояснення.

Після отримання пояснення від
працівника 30.11.2012р., враховуючи що після
22.10.2012р. працівник жодного разу не
вийшов на роботу та не приступив до
виконання трудових обов`язків без
поважних причин, адміністрацією було
прийнято рішення про застосування
дисциплінарного стягнення у вигляді
звільнення за прогул без поважних
причин, що відповідає вимогам закону.

Дисциплінарне стягнення застосоване в
межах встановленого строку.

Крім того, після 30.11.2012р. порушення у
вигляді прогулу продовжувало тривати
до моменту звільнення.

Дисциплінарне стягнення у вигляді
звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП України
застосовано 27.12.2012р., тобто в межах
строку притягнення до дисциплінарної
відповідальності.

В день звільнення 28.12.2012 р., у зв`язку із
відсутністю ОСОБА_1 на роботі
працівникові було направлено копію
наказу про звільнення та повідомлення
про необхідність отримання трудової
книжки. Поштове відправлення було
повернутj до банку без вручення
адресату..

Таким чином, судом встановлено, що
звільнення позивача з роботи
проведено відповідно до чинного
законодавства та відсутні підстави
для поновлення його на роботі та
стягнення середнього заробітку за
час вимушеного прогулу.

Що стосується позовних вимог про
відшкодування моральної шкоди в сумі
5--- грн.., то в цій частині позовні
вимоги також не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Таким чином, відшкодування моральної
шкоди відбувається у випадку
з'ясування спричинення такої шкоди,
протиправністі діяння її заподіювача,
наявність причинного зв'язку між
шкодою і протиправним діянням
заподіювача та вини останнього в її
заподіянні.

Позивачем не доведено факту завдання
банком моральної шкоди, не надано
підтверджень наявності причинного
зв'язку між шкодою і саме протиправними
діями заподіювача, відсутні докази
неправомірності дій банку.

Судом також встановлено, що в день
звільнення з позивачем було
проведено розрахунок та
перерахований на його кредитну
картку, що підтверджено наданими
банком докуметами.

21.01.2013р. банк перерахував ОСОБА_1
належні при звільненні працівникові
кошти в розмірі 95 грн. 58 коп., які він
отримав 09.11.2013р. знявши їх в банкоматі.

Оскільки по трудових спорах позивача
звільненно від сплати с удового
збору, а позовні вимоги не
підлягають задоволенню, то він
відноситься за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 10, 60,212, 213 ЦПК України,
ст.ст. 40 п.4 ,147,147-1,148, 149 КЗпП України, суд

в и р і ш и в :

ОСОБА_1 в задоволені позову до
Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк "ПриватБанк" про
поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, відшкодування
моральної шкоди - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок
держави.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Запорізької
області протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя:
Лихосенко М. О.