Єдиний унікальний номер 242/4669/13-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2013 року Апеляційний суд
Донецької області у складі:

головуючого
Маширо О.П.

суддів Баркова
В.М., Зайцевої С.А.

при секретарі
Сачко І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
по апеляції ОСОБА_1 на рішення
Селидівського міського суду від 21
листопада 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк
«Приватбанк» про захист прав
споживачів,

у с т а н о в и в :

До апеляційного суду звернувся позивач
з апеляційною скаргою на рішення суду,
яким йому було відмовлено у
задоволенні його позовних вимог.

Суд першої інстанції виходив з того, що
26 серпня 2011 року ОСОБА_1 уклав з банком
кредитний договір строком на 24 місяці
на суму 20 000 грн. на споживчі цілі зі
сплатою 0,01% на місяць на суму залишку
заборгованості.

Щомісячний платіж становить 1 234 грн. 39
коп., які позичальник зобов»язаний
надавати кредитній установі в період з
26 по 30 число кожного місяця.

Судом також було встановлено, що
максимальний розмір вимоги банку,
тобто абсолютне значення подорожчання
кредиту, що забезпечується предметом
застави, становить 29 625 грн. 36 коп.

Саме вказана сума погашення кредиту
позначена у графіку, який був
підписаний сторонами, та складається з:
основної суми кредиту - 20 000 грн.,
щомісячної винагороди за надання
фінансових послуг - 9 600 грн., відсотків
за користування кредитними коштами - 25
грн. 72 коп.

Суд першої інстанції установив, що за
укладеним сторонами кредитним
договором та згідно з Умовами надання
споживчого кредиту, з якими також
ОСОБА_1 був ознайомлений, банк не може
самостійно здійснювати списання та
перерахування кредитних коштів з
кредитного рахунку, оскільки майнові
права, як вказано у заяві, на отримання
коштів за рахунком позивача є
предметом застави, тоді як відповідно
до положень цивільного кодексу України
застава є видом забезпечення основного
зобов»язання, у даному випадку -
кредиту.

Набуття такого права відбувається лише
у випадку, коли позивач не виконує
основне зобов»язання та має місце борг
по кредиту, відсотках, винагороді тощо.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, оскільки вважає, що воно
не відповідає вимогам матеріального і
процесуального права.

Так, суд першої інстанції не прийняв до
уваги, що за умовами заяви про надання
кредиту він як позичальник грошових
коштів доручив банку здійснювати
погашення заборгованості за кредитом у
передбачені строки за рахунок коштів,
розміщених на відповідному рахунку, що
відповідає платіжній картці,
емітованій банком.

Крім того, згідно з п.1.3.1.6 Умов
кредитування клієнт доручає банку
здійснювати списання грошових коштів з
рахунків клієнта, відкритих у валюті
кредитного ліміту, у межах сум, які
підлягають сплаті банку за цим
договором.

Не відповідає вимогам закону і
висновок суду першої інстанції про те,
що кошти на рахунках банківських
установ є предметом застави.

Суд також не врахував, що через два
місяці після укладання кредитного
договору банк почав самостійно
списувати кошти з карткового рахунку,
вказаного у заяві, незважаючи на те, що
ці кошти нібито були предметом застави.

Апелянт вважає, що банком була штучно
створена заборгованість за кредитним
договором у перші два місяці
кредитування, коли кредитна установа
безпідставно та на порушення вимог
закону не проводила списання коштів на
погашення кредиту.

Крім того, судом були порушені вимоги
процесуального права, коли невірно
була проведена перереєстрація справи
після скасування заочного рішення та
передача до розгляду іншому судді.

Заслухавши пояснення представника
апелянта, дослідивши матеріали справи,
апеляційний суд вважає, що апеляційну
скаргу слід відхилити, рішення суду
залишити без змін, з таких підстав.

У відповідності до вимог ч.1 ст.308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Згідно зі ст.213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим,
тобто ухваленим у відповідності до
вимог процесуального судочинства на
основі повно і всебічно з"ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

На думку апеляційного суду оскаржуване
судове рішення відповідає вимогам
процесуального і матеріального закону,
тому підстав для його скасування немає.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції всебічно, повно і об"єктивно
дослідив надані сторонами докази,
правильно встановив фактичні
обставини справи та зробив правильні
правові висновки про те, що вимоги
позивача не ґрунтуються на законі.

У рішенні наведені відповідні мотиви, з
яких суд його ухвалив. Ці мотиви не
суперечать закону та не спростовуються
доводами скарги.

З матеріалів справи вбачається, що 30
серпня 2011 року позивач ОСОБА_1 шляхом
подання відповідної заяви уклав з
банком договір про видачу кредиту у
сумі 20 000 грн. (а.с.4-5).

Сторони обумовили порядок видачі
банком коштів, суму кредиту, строк
повернення, відсотки тощо, у тому числі,
сторони установили, що погашення
заборгованості здійснюється у
наступному порядку: з 26 по 30 число
кожного місяця позичальник повинен
надавати банку грошові кошти
(щомісячний платіж) у сумі 1 234 грн. 39 коп.
для погашення заборгованості за
кредитом, яка складається із
заборгованості за кредитом, відсотків,
винагороди, комісії, а також інших
витрат згідно з Умовами та правилами -
а.с.4.

При цьому, договір не містить вказівки
про те, що банк має право самостійно або
ж автоматично проводити списання
щомісячних платежів з карткового
рахунку позичальника, як про це вказує
апелянт у своїй апеляційній скарзі.

Згідно з укладеним договором
позичальник доручає банку здійснювати
погашення заборгованості за кредитним
договором шляхом списання коштів,
розміщених на відкритому рахунку, а
ніяк не сплату щомісячних платежів.

Усі інші доводи апеляційної скарги
також були предметом дослідження у
суді, на правильність висновків суду
вони не впливають та цих висновків не
спростовують, тому апеляційний суд
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити як безпідставну, рішення
суду як таке, що відповідає вимогам
закону, залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 314, 315 ЦПК України,
апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Селидівського міського суду
від 21 листопада 2013 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Головуючий:

Судді: