Справа № 369/9625/13-ц
Провадження № 2-н/369/462/13
УХВАЛА

Іменем України

18.10.2013 року суддя Києво-Святошинського
районного суду Київської області
Ковальчук Л.М., розглянувши заяву
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ліко-житлосервіс»
до ОСОБА_1 про видачу судового наказу
про стягнення заборговнаості за
житлово-комунальні послуги,

В С Т А Н
О В И В :

Заявник ТОВ «Ліко-житлосервіс»
звернувся до суду із заявою до боржника
ОСОБА_1 про видачу судового наказу про
стягнення заборгованості за
житлово-комунальні послуги,
посилаючись на те, що ОСОБА_1 є
власником квартири АДРЕСА_1, що
підтверджується Свідоцтвом про право
власності від 12 липня 2007 року. 15 травня
2007 року між боржником та ТОВ
«Ліко-житлосервіс» було укладено
Договір № А/39 про участь у витратах на
утримання будинку та прибудинкової
території, згідно умов якого заявник
забезпечує обслуговування жилого
будинку, утримання прибудинкової
території, надання комунальних та
інших послуг, а ОСОБА_1 зобов'язався
своєчасно вносити плату за спожиті
послуги. Боржник не виконує належним
чином взяті на себе договірні
зобов'язання. За період з 01 вересня 2012
року по 01 вересня 2013 року у ОСОБА_1
виникла заборгованість за надані
житлово-комунальні послуги на суму 7 724
грн. 29 коп.

Враховуючи вищевикладене заявник ТОВ
«Ліко-житлосервіс» просив стягнути з
ОСОБА_1 на користь ТОВ
«Ліко-житлосервіс» 7 724 грн. 29 коп. суми
заборгованості за надані
житлово-комунальні послуги та понесені
судові витрати.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 96 ЦПК
України, судовий наказ може бути
видано, у разі якщо, зокрема, заявлено
вимогу про стягнення заборгованості за
оплату житлово- комунальних послуг,
телекомунікаційних послуг, послуг
телебачення та радіомовлення з
урахуванням індексу інфляції та трьох
відсотків річних, нарахованих
заявником на суму заборгованості.

Відповідно до п. 9 Постанови № 14 Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 грудня 2011 року «про
практику розгляду судами заяв у
порядку наказного провадження»
наявність спору про право (пункт 2
частини третьої статті 100 ЦПК України),
яке є підставою для відмови у прийнятті
заяви про видачу судового наказу,
вирішується суддею у кожному
конкретному випадку, виходячи із
характеру та обґрунтованості
заявленої матеріально-правової вимоги
і документів, доданих до заяви.
Наявність спору можна встановити
відсутністю документів, що
підтверджують наявність суб'єктивного
права у заявника; документів, що
підтверджують порушення суб'єктивного
права або документів, що підтверджують
виникнення права вимоги. Крім того,
мають ураховуватися обставини, якщо із
доданих документів вбачається, що
боржник заперечує, не визнає або
оспорює свій обов'язок перед заявником
(кредитором); із доданих документів
вбачається пропуск позовної давності.
Така вимога може бути вирішена лише у
позовному провадженні (частина третя
статті 267 ЦК України).

Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК
України суддя відмовляє у прийнятті
заяви про видачу судового наказу, у
разі, якщо із заяви та поданих до неї
документів вбачається спір про право.

Як вбачається з матеріалів справи, в
даній заяві вбачається спір про право,
тому виходячи з вищенаведеного вважаю
за необхідне відмовити у прийнятті
заяви.

Керуючись ст. 96, 100 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

У прийнятті заяви Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Ліко-житлосервіс» до ОСОБА_1 про
видачу судового наказу про стягнення
заборговнаості за житлово-комунальні
послуги відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може
бути подана протягом п'яти днів з дня
отримання ухвали шляхом подання
апеляційної скарги через
Києво-Святошинський районний суд
Київської області.

Суддя
Ковальчук Л.М.