Справа № 1515/1943/12
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2013смт. Комінтернівське

Комінтернівський районний суд
Одеської області у складі:

Головуючого судді -
Барвенка В.К.,

при секретарі -
Мельниковій В.М., -

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду № 9, смт.
Комінтернівське, цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Фонтанської
сільської ради Комінтернівського
району Одеської області, третя особа -
Садове товариство «Механізатор», про
встановлення факту проживання однією
сім'єю, встановлення факту постійного
проживання зі спадкодавцем, визнання
права власності на будівельні
матеріали, визнання права власності на
земельну ділянку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до
відповідача, яким, з урахування
уточнення предмету, просив встановити
юридичний факт проживання ОСОБА_1 з
ОСОБА_2 з 1996 року до дня смерті ОСОБА_2,
тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 року однією
сім'єю; встановити юридичний факт
проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 до дня
смерті ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1 року;
визнати право власності на будівельні
матеріали самочинно зведеного
садового будинку з господарчими
будівлями та спорудами, який
розташований по АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом, після смерті
ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року;
визнати право власності на земельну
ділянку АДРЕСА_1

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3
повністю підтримала позовні вимоги
свого довірителя.

Представник Фонтанської сільської
ради Комінтернівського району
Одеської області в судове засідання не
з'явився, одна подав заяву про розгляд
справи за своєї відсутності, проти
задоволення позову не заперечував.

Представник Садового товариства
«Механізатор» в судове засідання не
з'явився, однак подав заяву про розгляд
справи за своєї відсутності, проти
задоволення позову не заперечував.

Заслухавши думку адвоката,
дослідивши матеріали справи, суд
встановив наступні правовідносини:

За рішенням правління СТ
«Механізатор» за життя ОСОБА_2 в 1998 році
було виділено земельну ділянку АДРЕСА_1
(довідка від 12.08.2010 року СТ
«Механізатор» (а.с.8).

За життя ОСОБА_2 виділену йому
земельну ділянку не приватизував, що не
заперечувалось сторонами.

На виділеній земельній ділянці в
1998 році за життя ОСОБА_2 збудував
садовий будинок (а.с. 10-14).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2 помер.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_4,
яка за життя була дружиною ОСОБА_2

ОСОБА_1 є рідним братом ОСОБА_2, що
не заперечувалось сторонами.

Зі змісту паспорту громадянина
ОСОБА_1 вбачається, що він не має
реєстрації свого місця мешкання.

Допитані в судовому засіданні
свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 пояснили суду,
що ОСОБА_1 фактично проживав однією
сім'єю зі своїм братом - ОСОБА_2,
приблизно з 1989 року до дня смерті
ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та вів з
покійним спільне господарство, мали
спільний побут, взаємні обов'язкі.

Після смерті ОСОБА_2 та його
дружини -ОСОБА_4, ОСОБА_1 залишився
єдиним спадкоємцем свого рідного
брата, і фактично прийняв спадщину,
оскільки проживав з померлим до дня
його смерті.

Зі змісту довідки СТ
«Механізатор» від 12.08.2010 року
вбачається, що ОСОБА_1 дійсно вступив в
управління садовим будинком та
земельною ділянкою, що за життя
належали ОСОБА_2

Встановивши дійсні
правовідносини, суд звертається до
положень діючого законодавства, яким
ці правовідносини врегульовані:

Із здобуттям незалежності
Україна проголосила всебічне
забезпечення прав і свобод людини
найвищою соціальною цінністю, що
закріплено в Конституції.

Реальне втілення норм Основного Закону
в життя активно включило суспільство в
процес міжнародного співробітництва у
сфері забезпечення прав людини.

Актом міжнародного визначення України
як демократичної правової держави
стало прийняття її 09 листопада 1995 року
до країн Членів Ради Європи та
ратифікація Верховною Радою України
Європейської Конвенції про захист прав
і основних свобод людини (далі
Конвенція) та протоколів до неї.

У відповідності до ст. 8 Конвенції
«кожен має право на повагу до свого
особистого і сімейного життя, до свого
житла і кореспонденції».

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського Суду з прав
людини», суди України при розгляді
справ застосовують Конвенцію про
захист прав людини і основоположних
свобод та Протоколи до неї, а також
практику Європейського суду -як
джерело права.

Європейський Суд з прав людини
визначив термін "сімейне життя" в
статті 8 Конвенції як такий, що охоплює
"щонайменше зв'язки між близькими
родичами, наприклад, між дідусями,
бабусями та онуками; такі родичі можуть
відігравати у сімейному житті важливу
роль" (справа Маркс проти Бельгії).

Хоч органи Конвенції і дозволяють
приватним особам посилатися на кровні
зв'язки як на відправний пункт
підтвердження існування сімейних
зв'язків, вони не визнають його
визначальним, тому що слід враховувати
також такі фактори, як фінансова та
психологічна залежність сторін, які
посилаються на це право.

Найбільш переконливим доказом
існування "сімейного життя" є факт
"сімейного проживання осіб", які
посилались на це право.

Але Суд підкреслив, що "це не означає, що
будь-який намір жити сімейним життям
підпадає під юрисдикцію статті 8"
(справа Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі
проти Сполученого Королівства (1985)).

Таким чином, аналіз Європейської
судової практики щодо захисту права
людини на сімейне життя, дозволяє суду
прийти до висновку, що термін
«сімейного проживання осіб» не
охоплюється лише поняттям кровної
спорідненості та родинних стосунків, а
має оцінюватись судом з урахуванням
фінансової та психологічної
залежності сторін.

Сім'я виконує важливу функцію
фізичного і духовного відтворення
людства, тому в ній зосереджені не
тільки особисті інтереси чоловіка і
дружини, батьків і дітей, а й інтереси
суспільства в цілому.

Значну частину свого життя людина
перебуває у колі сім'ї. Тому моральний
клімат і характер сімейних відносин
мають велике значення для формування
світогляду членів суспільства.

У відповідності до ч. 2, 4 ст. 3 Сімейного
Кодексу України сім'ю складають особи,
які спільно проживають, пов'язані
спільним побутом, мають взаємні права
та обов'язки. Сім'я створюється на
підставі шлюбу, кровного споріднення,
усиновлення, а також на інших
підставах, не заборонених законом, і
таких, що не суперечать моральним
засадам суспільства.

У відповідності до ст. 256 ЦПК України
суд розглядає справи про встановлення
юридичних фактів, в тому числі факту
спільного проживання осіб однією
сім'єю.

Суд вважає, що позивачем в повній мірі
доведений факт спільного сімейного
проживання рідних братів ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 по день смерті останнього, тобто
не менше ніж п'ять років.

Суд дійшов до висновку, що проживання
двох чоловіків однією сім'єю
охоплюється визначенням
Європейського тлумачення «право на
сімейне життя», та не суперечить
моральним засадам суспільства, в
зв'язку із чим суд знаходить вимоги
позивача в цій частині позову
обгрунтованими, законними, у зв'язку із
чим ці вимоги підлягають задоволенню в
повному обсязі.

В силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він
не заявив про відмову від неї.

Місцем проживання фізичної особи
згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК є житловий будинок,
квартира, інше приміщення, придатне для
проживання в ньому (гуртожиток, готель
тощо), у відповідному населеному
пункті, в якому фізична особа проживає
постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до п.1 Інформаційного листа
Вищого Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16.05.2013 року, заяви про
встановлення факту постійного
проживання разом зі спадкодавцем на
час відкриття спадщини в порядку
окремого провадження підлягають
задоволенню судом, якщо у паспорті
спадкоємця відсутня відмітка про місце
реєстрації особи.

Оскільки матеріали справи не
містять доказів того, що позивач має
реєстрацію місця свого проживання за
адресою, яка є іншою за адресу
останнього місця проживання
спадкодавця, і позивач довів належними
та допустимими доказами факт свого
проживання зі спадкодавцем на момент
смерті останнього, то суд вважає
можливим в цій частині позову вимоги
задовольнити.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинились внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України
спадщина відкривається внаслідок
смерті особи або оголошення її
померлою.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її.

Законодавцем в нормі ст. 1219 ЦК України
визначений перелік прав та обов'язків,
які не входять до складу спадщини. Цей
перелік складають ті права і обов'язки,
які нерозривно пов'язані з особою.

З детального аналізу змісту положень
ст. 1219 ЦК України суд вбачає, що право
особи на визнання за нею права
власності на самочинне будівництво не
є таким, що нерозривно пов'язане з
особою. Протилежне суперечило б
загальним засадам цивільного
законодавства, а також призначенню
інституту прав власності та
спадкування.

Суд приходить до висновку, що
спадкоємець особи, яка здійснила
самочинне будівництво, спадкує права
зазначеної особи зокрема щодо
володіння ним, що надає йому право на
вчинення подальших дій з оформлення
права власності на самочинне
будівництво.

Свою позицію з цього приводу висловив
Пленум Верховного Суду України. Так, п. 7
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику у справах
про спадкування» від 30 травня 2008 р. № 7
зазначено наступне: у тому випадку,
якщо спадкодавцем було здійснено
самочинне будівництво, до спадкоємців
переходить право власності на
будівельні матеріали, обладнання тощо,
які були використані в процесі цього
будівництва.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що заявлені позовні вимоги в частині
визнання права власності на будівельні
матеріали, з яких складається садовий
будинок, за життя який був забудований
спадкодавцем, грунтуються на
вищевказаних положеннях діючого
законодавства, тому підлягають
задоволенню, оскільки право
спадкодавця на будівельні матеріали, з
яких складається садовий будинок з,
який розташований за адресою: Одеська
область, Комінтернівський район,
АДРЕСА_1 доведено наявними у справі
доказами.

В силу ст. 217 ЦПК України суд
вважає можливим встановити наступний
порядок виконання рішення, що це
рішення, після набрання ним законної
сили, є підставою для подання ОСОБА_1 до
органів державного
архітектурно-будівельного контролю
Одеської області декларації про
готовність до експлуатації садового
будинку з господарчими будівлями та
спорудами, який розташований по
АДРЕСА_1

Що стосується вимог про визнання
за позивачем права власності на
земельну ділянку, суд виходить з того,
що в силу ч. 1 ст. 1225 ЦК України право
власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємців на загальних
підставах, із збереженням її цільового
призначення.

Оскільки за життя ОСОБА_2 не набув
права власності на відведену йому у
складі садового товариства земельну
ділянку, то в цій частині позову вимоги
задоволенню не підлягають.

Разом із тим, спадкоємець
померлого ОСОБА_2 не позбавлений
можливості набуття права власності на
вказану земельну ділянку в
установленому законом порядку,
зокрема, шляхом отримання земельної
ділянки у власність із земель
комунальної чи державної власності.

На підставі наведеного, керуючись ст. 8
Європейської Конвенції про захист прав
і основних свобод людини, ч. 2, 4 ст. 3
Сімейного Кодексу України, ч. 1 ст. 29, ст.
ст. 1216-1220, ч. 1 ст. 1225, 1268 ЦК України, ч. 2, 4
ст. 3 Сімейного Кодексу України ч. 1 ст.
17 Закону України «Про виконання рішень
та застосування практики
Європейського Суду з прав людини», ст.
ст. 10, 11, 15, 57-61, 212, 215, 217, 218, 223, ч. 2 ст. 256,
293, 294, 296 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Уточнений позов ОСОБА_1 - задовольнити
частково.

Встановити юридичний факт того, що
ОСОБА_1 проживав однією сім'єю з ОСОБА_2
з 1996 року до дня смерті ОСОБА_2, тобто до
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 з
ОСОБА_2 до дня смерті ОСОБА_2 -
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
будівельні матеріали самочинно
зведеного садового будинку з
господарчими будівлями та спорудами,
який розташований по АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом, після смерті
ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Встановити порядок виконання рішення
таким, що це рішення, після набрання ним
законної сили, є підставою для подання
ОСОБА_1 до органів державного
архітектурно-будівельного контролю
Одеської області декларації про
готовність до експлуатації садового
будинку з господарчими будівлями та
спорудами, який розташований по
АДРЕСА_1

В решті позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо скаргу не було
подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення
суду подається до апеляційного суду
Одеської області протягом десяти днів
з часу його проголошення через
Комінтернівський районний суд
Одеської області.

Суддя
В.К.
Барвенко