Справа № 199/4245/13-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

07 травня 2013 року
Амур-Нижньодніпровський районний суд
м. Дніпропетровська

у складі головуючого судді
Якименко Л.Г.

при секретарі
Носулі А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, треті особи Приватний нотаріус
ДМНО ОСОБА_3, про визнання договору
дарування недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з
позовом до відповідача про визнання
договору дарування квартири АДРЕСА_1,
укладеного 05 червня 2008 року між ОСОБА_1
та ОСОБА_2 та посвідченого приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_3,
зареєстрований в реєстрі за №1393, -
недійсним.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивачка посилається на те, що
відповідач ОСОБА_2 є її рідним сином.

Квартира АДРЕСА_1 належала на праві
власності ОСОБА_1 на підставі договору
купівлі-продажу від 26.12.2007 року,
реєстровий №935.

ОСОБА_1 разом зі своїм чоловіком ОСОБА_4,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, вирішили
укласти договір довічного утримання зі
своїм сином ОСОБА_2. Однак ОСОБА_2
завірив їх укласти договір дарування
квартири, запевнивши, що буде дбати про
батьків як і раніше.

Після смерті чоловіка позивачка
залишилась одна. Улітку 2012 року
відповідач різко змінив своє ставлення
до матері, перестав її відвідувати,
надавати допомогу. Остаточно
відповідач припинив спілкування з
матір'ю ОСОБА_1 після дня народження
онуки ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Позивачка зазначає, що її
волевиявлення при укладанні вказаного
договору не було вільним, так як вона
фактично знаходилась під впливом
близьких людей - чоловіка і сина, які у
будь-який спосіб намагались запевнити,
що вчинення саме такого правочину буде
єдино правильним і вірним рішенням з
боку позивачки, тобто вона помилилася
щодо суті договору.

Відповідно до статті 229 ЦК України, якщо
особа, яка вчинила правочин, помилилася
щодо обставин, які мають істотне
значення, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним. Істотне
значення має помилка щодо природи
правочину, прав та обов'язків сторін,
таких властивостей і якостей речі, які
значно знижують її цінність або
можливість використання за цільовим
призначенням. Помилка щодо мотивів
правочину не має істотного значення,
крім випадків, встановлених законом.

У зв'язку з наведеним, позивачка
просила суд визнати договір дарування
квартири АДРЕСА_1, укладений 05 червня 2008
року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, - недійсним,
скасувати реєстрацію права власності
на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2, поновити
реєстрацію права власності на квартиру
АДРЕСА_1 за ОСОБА_1.

Представник позивачки в судове
засідання не з'явилась, надала суду
письмову заяву, якою позов підтримала у
позовній заяві, просила справу слухати
у її відсутність.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, надав суду письмову заяву,
якою просив справу слухати у його
відсутність, проти позову не
заперечував.

Третя особа Приватний нотаріус ДМНО
ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась,
причин неявки не повідомила, про день
слухання справи повідомлялась
належним чином.

Вислухавши пояснення представника
позивачки, дослідивши матеріали
справи, суд вважає позовні вимоги
такими, що підлягають задоволенню з
наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_2 є рідним сином ОСОБА_1.

Квартири АДРЕСА_1 належала на праві
власності ОСОБА_1 на підставі договору
купівлі-продажу від 26.12.2007 року,
реєстровий №935.

05 червня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
був укладений договір дарування, який
був посвідчений приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_3,
зареєстрований в реєстрі за №1393.

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ст. 626 ЦК
України).

Статтею 204 Цивільного кодексу України
встановлена презумпція правомірності
правочину, за якою договір є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

На думку суду ОСОБА_1 не могла мати
наміру на укладання договору
дарування, оскільки іншого житла вона
немає, постійно проживає у спірній
квартирі, а підпис в договорі вчинений
нею внаслідок помилки.

Судом встановлено, що позивачка
вчинила спірний договір внаслідок
помилки щодо обставин, які мають
істотне значення, а саме, позивачка
прагнула укладення іншого правочину -
договору довічного утримання, тому за
ст.229 ЦК договір дарування квартири
АДРЕСА_1, укладений 05 червня 2008 року між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, та посвідчений
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_3,
зареєстрований в реєстрі за №1393,
підлягає визнанню недійсним.

Зважаючи на визнання договору
дарування квартири АДРЕСА_1 недійсним,
суд також вважає скасувати реєстрацію
права власності на квартиру АДРЕСА_1 за
ОСОБА_2, та поновити реєстрацію права
власності на квартиру АДРЕСА_1 за
ОСОБА_1.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з
відповідача на користь позивачки
підлягають стягненню судові витрати в
сумі 372 гривень 00 копійки.

Керуючись ст.ст. 3, 7, 11, 15, 60, 88, 212-215 ЦПК
України, ст.ст. 203, 216, 229 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті
особи Приватний нотаріус ДМНО ОСОБА_3,
про визнання договору дарування
недійсним, - задовольнити.

Визнати договір дарування
квартири АДРЕСА_1, укладений 05 червня 2008
року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, та
посвідчений приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_3,
зареєстрований в реєстрі за №1393, -
недійсним.

Скасувати державну реєстрацію права
власності на квартиру АДРЕСА_1 за
ОСОБА_2.

Поновити державну реєстрацію права
власності на квартиру АДРЕСА_1 за
ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати в сумі 372 гривні 00
копійок.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. У разі якщо
рішення було постановлено без участі
особи, яка його оскаржує, апеляційна
скарга подається з дня отримання копії
рішення.

Суддя: