АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/932/2013р.
Справа № 2018/4077/12 Головуючий 1 інстанції Губська Я.В.
Категорія: надання дозволу Доповідач: Сащенко І.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2013 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів: - Бездітко В.М., Овсяннікової А.І.

при секретарі - Москаленко Е.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Київського районного суду міста Харкова від 12 грудня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи -служба у справах дітей Фрунзенського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, сектор громадянства і реєстрації фізичних осіб Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області про надання дозволу на виготовлення проїзного документа дитини та вивезення за межі України без згоди батька,-

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, треті особи -служба у справах дітей Фрунзенського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, сектор громадянства і реєстрації фізичних осіб Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області про надання дозволу на виготовлення проїзного документа дитини та вивезення за межі України без згоди батька .

В обґрунтування позовних вимог вказала, що має наміри разом з сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 відвідувати своїх родичів, що мешкають за межами України, але її колишній чоловік -відповідач по справі не надає дозволу, необхідного для виготовлення документів та перетину кордону.

Просила надати дозвіл на виготовлення проїзного документу малолітнього ОСОБА_6 без згоди батька та надати дозвіл на вивезення малолітнього ОСОБА_6 до досягнення ним шістнадцятирічного віку за межі України до бабусі, що мешкає в РФ та для відпочинку до Туреччини, Єгипту, Словакії, Чорногорії, Хорваті., Греції, Португалії, Болгарії, Польщі, Чехії, Німеччини, США щороку.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач та представники третіх осіб в судове засідання не з'явилися.

Заочним рішенням Київського районного суду міста Харкова від 12 грудня 2012 року позовні вимоги задоволено частково. Надано дозвіл на виготовлення проїзного документу дитини - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 без згоди батька ОСОБА_4 В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду в частині відмови в позові скасувати. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що збирається виїжджати за межі України на невеликий термін і не бажає звертатися до суду за дозволом кожного разу.

Колегія суддів, вислухавши суддю -доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно зі ст. ст. 59, 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При цьому кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні частини її позовних вимог щодо надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини без згоди і супроводу батька до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку для відвідування бабусі в РФ та для відпочинку в різних країнах світу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не зазначено державу, до якої прямує дитина, в чиєму супроводі та проміжок часу перебування в цій державі.

Вказаний висновок судова колегія вважає вірним.

Встановлено, що ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, батьками дитини є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ( а.с. 6 ).

Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвано заочним рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 24 листопада 2009 року ( а.с. 40 ).

Частиною 2 статті 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними.

У ст. 141 СК України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини.

Згідно зі ст. 4 Закону України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" та постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України" виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі й рішення суду.

Вказані нормативні документи передбачають можливість ухвалення судом рішення на виїзд, а не на вивезення неповнолітнього за межі України без згоди і супроводу батька до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку.

Також, дозвіл на виїзд дитини має містити інформацію про країну, до якої прямує дитина, часовий проміжок, протягом якого дитина буде там перебувати та у чиєму супроводі вона буде перетинати кордон, що відповідає вимогам п. 2-2 Правил перетинання державного кордону громадянами України.

Позовні вимоги ОСОБА_3 не містять зазначеної інформації, в зв'язку з чим судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено в їх задоволенні в цій частині.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, надані сторонами докази, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на наведене судова колегія приходить до висновку про залишення рішення суду першої інстанції без зміни.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 313, п.1 ч.1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Заочне рішення Київського районного суду міста Харкова від 12 грудня 2012 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді