У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2013 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Ступак О.В.,

суддів: Амеліна В.І..
Гончара В.П.,

Карпенко С.О.,
Олійник А.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом відкритого
акціонерного товариства
«Запоріжжяобленерго» до ОСОБА_4 про
стягнення вартості не облікованої
електричної енергії за касаційною
скаргою відкритого акціонерного
товариства «Запоріжжяобленерго» на
рішення Жовтневого районного суду
м. Запоріжжя від 5 лютого 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Запорізької
області від 26 березня 2013 року,

в с т а н о в и
л а:

У липні 2012 року відкрите акціонерне
товариство «Запоріжжяобленерго»
звернулось до суду із зазначеним
позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що
25 жовтня 2010 року при перевірці
нежилого приміщення АДРЕСА_1 виявлений
факт порушення Правил користування
електричною енергією, затверджених
постановою Національної комісії з
питань регулювання електроенергетики
України від 31 липня 1996 року № 28, шляхом
поза облікового споживання
електроенергії (самовільне
підключення до електричної мережі
енергопостачальника), про що складений
акт, який споживачем не був підписаний.
Згідно з обчисленою відповідно до
Методики визначення обсягу та вартості
електричної енергії, не облікованої
внаслідок порушення споживачами
правил користування електричною
енергією, затвердженою постановою
Національної комісії регулювання
електроенергетики України від 4 травня
2006 року № 562, позивач просив стягнути з
відповідача завдані йому збитки в
розмірі 122 532 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 5 лютого 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Запорізької області
від 26 березня 2013 року, у задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати рішення Жовтневого
районного суду м. Запоріжжя від 5 лютого
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від 26 березня 2013
року, ухвалити нове рішення про
задоволення позову, мотивуючи свої
вимоги порушенням судами
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив із недоведеності позовних
вимог щодо заподіяння збитків винними
діями відповідача.

З такими висновками повністю
погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення попередніх інстанцій не
відповідають.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 є
власником нежилого приміщення АДРЕСА_1.

12 серпня 2008 року між ОСОБА_4 та
приватним підприємством «Технополіс -
2000» укладено договір № 23/08/02, за умовами
якого останнє взяло на себе обов'язок
виконати розробку проекта на
електропостачання офісу по АДРЕСА_1,
затвердження проекту, прокладання та
підключення кабелю від ТП до офісу,
укладення договору на
енергопостачання офісу.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 10
листопада 2011 року, яке набрало законної
сили, позов ОСОБА_4 про захист прав
споживачів, визнання дій протиправними
і зобов'язання вчинити певні дії
задоволено.

Зобов'язано приватне підприємство
«Технополіс - 2000» виконати зобов'язання
в натурі - завершити технологічні
роботи з приєднання нежилого
приміщення АДРЕСА_1 до силового кабелю
ТП-255 і здати виконання робіт за актом
приймання-передачі ОСОБА_4 у
встановленому законом порядку та
відповідно до умов договору № 23/08/02 від
12 серпня 2009 року.

Зобов'язано відкрите акціонерне
товариство «Запоріжжяобленерго»
вчинити дії по укладенню з ОСОБА_4
договору про постачання енергії у
зазначене нежиле приміщення.

25 жовтня 2010 року представниками
відкритого акціонерного товариства
«Запоріжжяобленерго» складено акт №
00005503 про порушення споживачем ОСОБА_4
Правил користування електричною
енергією, затверджених постановою
Національної комісії з питань
регулювання електроенергетики України
від 31 липня 1996 року № 28, а саме
самовільне підключення до мереж
відкритого акціонерного товариства
«Запоріжжяобленерго», договір не
укладено, особовий рахунок не відкрито,
який споживачем не був підписаний.

Відносини між громадянами (споживачами
електричної енергії) та
енергопостачальними компаніями
регулюються Правилами користування
електричною енергією для населення,
затвердженими постановою Кабінету
Міністрів України від 26 липня 1999 року
№ 1357.

Згідно з абзацами першим та другим
пункту 1.1 Правил користування
електричною енергією, затверджених
постановою Національної комісії з
питань регулювання електроенергетики
України від 31 липня 1996 № 28, ці Правила
регулюють взаємовідносини, які
виникають в процесі продажу і купівлі
електричної енергії між виробниками
або постачальниками електричної
енергії та споживачами (на роздрібному
ринку електричної енергії). Дія цих
Правил поширюється на всіх юридичних
осіб та фізичних осіб (крім населення).

Відповідно до положень пункту 1.2 Правил
користування електричною енергією,
затверджених постановою Національної
комісії з питань регулювання
електроенергетики України від 31 липня
1996 № 28, населення - це споживачі
електричної енергії - фізичні особи,
які з метою задоволення власних
побутових або господарських потреб
споживають електричну енергію для
потреб електроустановок, що належать
їм за ознакою права власності або
користування, за винятком
електроустановок, які
використовуються для здійснення в
установленому законодавством порядку
підприємницької діяльності.

Порядок застосування тарифів на
електроенергію, що відпускається
населенню та населеним пунктам,
затверджений постановою Національної
комісії з питань регулювання
електроенергетики України від 10
березня 1999 № 309 «Про тарифи на
електроенергію, що відпускаються
населенню і населеним пунктам»,
встановлює тарифи на відпуск
електроенергії населенню для
задоволення різних побутових потреб у
житлових будинках, квартирах,
гуртожитках. До побутових потреб
належать витрати електроенергії на
ведення домашнього господарства,
зокрема приготування їжі, опалення,
санітарно-гігієнічні та культурні
потреби. Також слід зауважити, що до
комунально-побутових потреб населення
належать індивідуальні витрати
електроенергії на побутове освітлення,
опалення, приготування їжі, а також не
пов'язана з отриманням доходів робота
електричних побутових пристроїв
(пральних машин, холодильників тощо),
приватної комп'ютерної та оргтехніки,
санітарно-гігієнічні та культурні
потреби.

Відповідно до ст. 380 ЦК України житловим
будинком є будівля капітального типу,
споруджена з дотриманням вимог,
встановлених законом, іншими
нормативно-правовими актами, і
призначена для постійного проживання,
а ст. 382 цього ж Кодексу визначено, що
квартирою є ізольоване помешкання в
житловому будинку, призначене та
придатне для постійного у ньому
проживання.

Крім того, стаття 1 Закону України «Про
об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку» нежилим
приміщенням називає приміщення, яке
належить до житлового фонду і є
самостійним об'єктом цивільно-правових
відносин.

Жилі будинки, а також жилі приміщення в
інших будівлях, що знаходяться на
території України, утворюють житловий
фонд, при чому до житлового фонду не
входять нежилі приміщення в жилих
будинках, призначені для побутових та
інших потреб непромислового характеру
ст. 4 ЖК Української РСР.

Згідно з ч. 1 ст. 714 ЦК України за
договором постачання енергетичними та
іншими ресурсами через приєднану
мережу одна сторона (постачальник)
зобов'язується надавати другій стороні
(споживачеві, абонентові) енергетичні
та інші ресурси, передбачені договором,
а споживач (абонент) зобов'язується
оплачувати вартість прийнятих
ресурсів та дотримуватись
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
та іншого обладнання.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про
електроенергетику» споживання енергії
можливе лише на підставі договору з
енергопостачальником. Споживач
енергії зобов'язаний додержуватися
вимог нормативно-технічних документів
та договору про постачання енергії.
Безпечну експлуатацію енергетичних
установок споживача та їх належний
технічний стан забезпечує сам
споживач. Споживач енергії несе
відповідальність за порушення умов
договору з енергопостачальником та
правил користування електричною і
тепловою енергією та виконання
приписів державних інспекцій з
енергетичного нагляду за режимами
споживання електричної та теплової
енергії згідно із законодавством
України. Споживач забезпечує
безперешкодний доступ відповідальних
представників енергопостачальника,
підприємства, що здійснює передачу
електричної енергії, до власних
електричних установок для контролю за
рівнем споживання електричної енергії,
а також для виконання відключення та
обмеження споживання відповідно до
встановленого порядку. У разі
перешкоди у доступі зазначених
представників до електричних
установок споживача посадові особи
такого споживача несуть
відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до п. п. 1.3, 6.41, 6.42 Правил
користування електричною енергією,
затверджених постановою Національної
комісії з питань регулювання
електроенергетики України від 31 липня
1996 № 28, постачання електричної енергії
для забезпечення потреб
електроустановки здійснюється на
підставі договору про постачання
електричної енергії, що укладається
між власником цієї електроустановки
(уповноваженою власником особою) та
постачальником електричної енергії за
регульованим тарифом, або договору про
купівлю-продаж електричної енергії, що
укладається між власником цієї
електроустановки (уповноваженою
власником особою) та постачальником
електричної енергії за нерегульованим
тарифом. У разі виявлення під час
контрольного огляду або технічної
перевірки уповноваженим представником
постачальника електричної енергії, від
якого споживач одержує електричну
енергію, або електропередавальної
організації порушень цих Правил або
умов договору на місці виявлення
порушення у присутності представника
споживача оформляється акт порушень. В
акті мають бути зазначені зміст
виявленого порушення із посиланням на
відповідні пункти цих Правил та
вихідні дані, необхідні та достатні для
визначення обсягу недоврахованої
електричної енергії та/або суми
завданих споживачем збитків. За
необхідності в акті зазначаються
заходи, яких необхідно вжити для
усунення допущених порушень. Акт
складається в двох примірниках, один з
яких передається або надсилається
споживачеві. Акт підписується
представником постачальника
електричної енергії
(електропередавальної організації) та
представником споживача. У разі
відмови споживача підписати акт в
ньому робиться запис про відмову. У
цьому разі акт вважається дійсним, якщо
він підписаний не менше ніж трьома
уповноваженими представниками
постачальника електричної енергії
(електропередавальної організації).
Споживач має право подати пояснення і
зауваження щодо змісту акта, які
зазначаються в акті, а також викласти
мотиви своєї відмови від його
підписання. Акт підписують тільки
особи, які брали участь в контрольному
огляді або технічній перевірці.

На підставі акта порушень
уповноваженими представниками
постачальника електричної енергії
(електропередавальної організації) під
час засідань комісії з розгляду актів
про порушення визначаються обсяг
недоврахованої електричної енергії та
сума завданих споживачем збитків.
Комісія з розгляду актів порушень
створюється постачальником
електричної енергії
(електропередавальною організацією) і
має складатися не менше ніж з трьох
уповноважених представників
постачальника електричної енергії.
Споживач має бути повідомлений про час
і дату засідання комісії не пізніше ніж
за 5 робочих днів до призначеного дня
засідання і має право бути присутнім на
засіданні комісії. Рішення комісії
оформляється протоколом і набирає
чинності з дня вручення протоколу
споживачу. Разом з протоколом
споживачу надаються розрахунок
величини вартості та розрахункові
документи для оплати недоврахованої
електричної енергії та/або збитків.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції поклав в основу
рішення як Правила користування
електричною енергією, затверджені
постановою Національної комісії з
питань регулювання електроенергетики
України від 31 липня 1996 № 28, так і
Правила користування електричною
енергією для населення, затверджені
постановою Кабінету Міністрів України
від 26 липня 1999 року № 135.

При цьому суд також послався на главу 4
Методики обрахування плати за
приєднання електроустановок до
електричних мереж (затверджених
постановою Національної комісії з
питань регулювання електроенергетики
України від 4 травня 2006 року № 562).

Постановою Національної комісії з
питань регулювання електроенергетики
України № 1338 від 14 жовтня 2010 року
вказану Методику доповнено главою 4,
яка набрала чинності з моменту
офіційного опублікування в Офіційному
віснику України, 2011, № 1, тобто 14 січня
2011 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції
України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Згідно із частинами 1 та 2 ст. 5 ЦК
України акти цивільного законодавства
регулюють відносини, які виникли з дня
набрання ними чинності; акт цивільного
законодавства не має зворотної дії у
часі, крім випадків, коли він пом'якшує
або скасовує цивільну
відповідальність особи.

У апеляційній скарзі заявник з
урахуванням зазначених норм закону
зазначав, що суд першої інстанції не
визначився з характером спірних
правовідносин та застосував норми
матеріального права, які не підлягають
застосуванню.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Справа розглядається
в апеляційному суді за правилами,
встановленими для розгляду справи
судом першої інстанції, з винятками і
доповненнями, встановленими законом.

Зміст ухвали суду апеляційної
інстанції передбачено ст. 315 ЦПК
України, і в ній, зокрема, зазначаються:
узагальнені доводи та заперечення
осіб, які беруть участь у справі;
встановлені судом першої інстанції
обставини; мотиви, з яких апеляційний
суд виходив при постановленні ухвали, і
положення закону, яким він керувався; у
разі відхилення апеляційної скарги
зазначаються мотиви її відхилення.

Таким чином, у судовому рішенні
апеляційний суд зобов'язаний дати
відповіді на всі доводи апеляційної
скарги, оскільки інакше буде порушено
вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод щодо
справедливого судового розгляду в
такому його елементі як мотивування
судового рішення судом, який має право
за певних обставин на дослідження
нових доказів та переоцінку доказів.

Суд апеляційної інстанції, відхиляючи
апеляційну скаргу, обмежився лише
деякими фактичними даними і
узагальнюючими фразами про те, що
рішення суду першої інстанції є
правильним і мотивованим. При цьому,
пославшись на Правила користування
електричною енергією для населення,
затверджені постановою Кабінету
Міністрів України від 26 липня 1999 року
№ 135, у порушення вимог п. п. 2, 3 ч. 1, ч. 2
ст. 315 ЦПК України, не перевірив доводів
апеляційної скарги щодо наявності
правових підстав для стягнення
вартості не облікованої електричної
енергії; не навівши обставин, які б
спростовували ці доводи скарги, у
достатньому обсязі не визначився із
характером спірних правовідносин та
правовою нормою, що підлягає
застосуванню, і дійшов передчасного
висновку про залишення рішення суду
першої інстанції без змін.

З огляду на викладене, ухвалу суду
апеляційної інстанції не можна визнати
законною та обґрунтованою, тому така
підлягає скасуванню, а справа -
направленню на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 338, 342, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу відкритого
акціонерного товариства
«Запоріжжяобленерго» задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду Запорізької
області від 26 березня 2013 року
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В.Ступак Судді: В.І.Амелін
В.П.Гончар С.О.Карпенко А.С.Олійник