Справа № 653/755/13-ц
Провадження № 2/653/489/13
РІШЕННЯ

іменем України

"21" листопада 2013 р.
м. Генічеськ

Генічеський районний
суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Хоменко В.Г.

при
секретарі Кідалові Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Генічеську цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування витрат (збитків) по
наданню послуг по догляду за
безпорадною людиною,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із
зазначеним позовом, в якому
посилається на те, що в період з 15.03.2003
по ІНФОРМАЦІЯ_1 вона фактично довічно
утримувала (доглядала) за матір'ю
відповідачки, нині покійною ОСОБА_3, і
як зазначає позивачка у своїй позовній
заяві «юридично здійснювала їй послуги
та догляд, як безпорадній людині, та
утримувала садибу відповідачки, як
майно безпідставно нею набуте». У
зв'язку з цим вона зазнала збитків у
вигляді витрат на утримання покійної
ОСОБА_4 та належного позивачці майна на
загальну суму 20896 грн.

В жовтні 2013 року представник
позивачки, ОСОБА_5, подав до суду
позовну заяву зі змінами, в якій
посилаючись на ст. 774 та на ст. ст. 901 - 907
ЦК України просив суд стягнути з
відповідачки на користь ОСОБА_1 7814 грн.
витрат (збитків) по наданню послуг та
доглядом за безпорадною людиною, а
також сплачені нею судові витрати.

21.11.2013 року представник позивача в
черговий раз подав заяву про зміну
позовних вимог, в якій посилаючись на
ті самі підстави позову, просить суд
стягнути з ОСОБА_2 на користь позивачки
25 000 грн., - вартість двох кімнат
належного відповідачці житлового
будинку по АДРЕСА_1, які та обіцяла
подарувати їй, як плату за догляд за її
матір'ю, ОСОБА_3, але у послідуючому
відмовилась від своєї обіцянки.

В судовому засіданні ОСОБА_1 і її
представник ОСОБА_5 підтвердили
заявлені вимоги, просять суд стягнути з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 25 000 грн., та
сплачені позивачкою судові витрати.

Представники відповідача ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 позов не визнали, пояснивши, що
ніяких домовленостей щодо дарування
позивачці частини житлового будинку
між ОСОБА_2 і ОСОБА_1, не існувало. В 2003
році позивачка і члени її сім'ї
вселились в житловий будинок по
АДРЕСА_1, як наймачі, на підставі усної
домовленості між ОСОБА_2 та ОСОБА_1
Замість оплати за користуванням
вказаним житлом позивачка
зобов'язалась приглядати за будинком
та матір'ю відповідачки, ОСОБА_3, яка
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. Оскільки між
сторонами мав місце строковий договір
найму, який закінчився після смерті
матері відповідачки, то починаючи з 2006
року ОСОБА_2 неодноразово пропонувала
позивачці і членам її сім'ї звільнити
належне їй житло. У зв'язку з тим, що
ОСОБА_2 є громадянкою Росії і не мала
можливості займатися питанням їх
виселення, а позивачка і члени її сім'ї
не бажали його добровільно звільняти,
виселити їх в судовому порядку вдалось
лише у 2013 році, що підтверджується
рішенням Генічеського районного суду
від 14.05.2013 року та ухвалою апеляційного
суду Херсонської області від 25.06.2013
року, якою це рішення залишено без змін.

Вислухавши позивачку, представників
сторін, свідків, вивчивши матеріали
справи, суд вважає, що позов
задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що на підставі
договору дарування від 12.09.1992 року
ОСОБА_2 є власником житлового будинку
АДРЕСА_1. На період укладення вказаного
договору і по день смерті в цьому
житловому будинку проживала мати
відповідачки, ОСОБА_3, яка ІНФОРМАЦІЯ_1
померла. Вказані обставини сторонами
визнаються, а тому відповідно до вимог
ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягають
доказуванню.

Частиною З ст. 61 ЦПК України
передбачено, що обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Рішенням Генічеського районного
суду від 14.05.2013 року по цивільній справі
за позовом ОСОБА_6, яка діяла в
інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11 про усунення перешкод у
здійсненні права користування та
розпорядження житловим будинком та
виселення, встановлено, що у 2003 році між
позивачкою та відповідачкою було
укладено усний договір найму житлового
будинку, відповідно до якого
відповідачі стали безоплатно
проживати у двох кімнатах спірного
будинку, зобов'язавшись приглядати за
матір'ю ОСОБА_2, ОСОБА_3 та будинком, а
також самостійно сплачувати
комунальні платежі за своє проживання.
Як зазначено в цьому ж рішенні суду,
наведена вище обставина визнається
сторонами, а тому відповідно до
положень ч. І ст. 61 ЦПК України, вона не
підлягала доказуванню.

В цьому ж рішенні суд констатував, що
належних доказів того, що між ОСОБА_2 і
сім'єю ОСОБА_11 існувала домовленість
про дарування ОСОБА_11 двох кімнат
будинку спірного будинку,
відповідачами не надано. Далі суд
прийшов до висновку, що між сторонами
було укладено строковий договір найму
житла і строк його дії був обумовлений
настанням певної події, а саме періодом
проживання в цьому будинку ОСОБА_4, тому
після її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 - цей
договір припинив свою дію, так як його
істотні умови, в тому числі, предмет
договору, порядок оплати за
користуванням житлом, після смерті
матері ОСОБА_2 сторонами не
обговорювались і ніяких угод щодо
користування житлом у подальшому не
укладалось.

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Херсонської області залишаючи без
змін рішення Генічеського районного
суду від 14.05.2013 року у своїй ухвалі від
25.06.2013 року, зокрема, зазначила, що у 2003
році ОСОБА_2 передала це житло ОСОБА_1 та
членам її сім'ї для проживання в ньому.
Відповідачі вселилися в жиле
приміщення, в якому на той час
проживала мати позивачки ОСОБА_3,
догляд за якою ОСОБА_2 не могла
здійснювати, оскільки постійно
проживала в Росії і з цього часу
постійно проживали в ньому та за
рахунок плати здійснювали догляд за
ОСОБА_3 В цій же ухвалі суд апеляційної
інстанції також зазначив, що ОСОБА_1 на
підтвердження того, що ОСОБА_2
зобов'язалась подарувати її сім'ї дві
кімнати в рахунок плати за те, що вона
буде доглядати її матір належних та
допустимих доказів не надала і
показаннями свідків зазначені
обставини не можуть бути підтверджені.

Не надано належних та допустимих
доказів і при розгляді даної справи.

З наведеного вище слідує, що як
судом першої інстанції так і
апеляційним судом було встановлено, що
догляд ОСОБА_1 за ОСОБА_3 дійсно
здійснювався, але цей догляд
здійснювався за рахунок плати за житло,
яким позивачка і її сім'я безоплатно
користувались, починаючи з 2003 року.
Інших договорів відповідно до вимог
цивільного законодавства, в тому числі
і на умовах про які вказує позивачка,
сторонами не укладалось.

Таким чином, вимоги позивачки про
стягнення з ОСОБА_2 витрат (збитків) по
наданню послуг та доглядом за її
матір'ю, розрахованих нею виходячи з
вартості двох кімнат в житловому
будинку, які нібито відповідачка
обіцяла подарувати ОСОБА_1 не базуються
ні на Законі, ні на договорі.

Посилання ОСОБА_1 у своєму позові на
ст.744 ЦК України, є безпідставним,
оскільки ОСОБА_3 не була власником
спірного житла, а тому договір
довічного утримання (догляду) з нею не
міг бути укладеним. Що стосується
посилання позивачки і її представника
на наявність між сторонами
правовідносин врегульованих главою 63
ЦК України, то вони також ніякими
доказами не підтверджені, а тому
виходячи із заявлених позивачкою
підстав позову (обіцянки оплатити за
вказану послугу шляхом дарування в
майбутньому частини житлового будинку)
такий договір не відповідав би вимогам
ЦК України, зокрема, ст. 203 ЦК.

Стосовно показань свідків з обох
сторін, то вони не спростовують
встановлених судом обставин та не
підтверджують наявність між сторонами
договору, який би мав для них у разі
його не виконання передбачені законом
правові наслідки.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 213 - 215 ЦПК України, ст.ст. 901
-907 ЦК України, с у д -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про відшкодування витрат
(збитків) по наданню послуг по догляду
за безпорадною людиною, відмовити.

Достягнути з ОСОБА_1 на користь
держави судовий збір в розмірі 21 грн. 00
коп.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Херсонської області
через Генічеський райсуд в строк 10
днів з моменту його проголошення.

Суддя: В. Г. Хоменко