Справа № 1316/2-900/11
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/452/13
Доповідач в 2-й інстанції:
Монастирецький Д. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2013 року колегія судців
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Монастирецького Д. І.,

суддів: Бакуса В.
Я., Гірник Т.А.,

секретаря Дідуся
О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який
представляє інтереси ОСОБА_3, на
рішення Пустомитівського районного
суду Львівської області від 25 травня 2012
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Альфа-Банк»
до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості, -

в с т а н
о в и л а:

21 березня 2011 року ПАТ «Альфа-Банк»
звернувся з позовом до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості по кредиту,
який пізніше уточнив. Посилається на
те, що між ЗАТ «Альфа-Банк» та
відповідачем укладено кредитний
договір № 490040233 від 25.05.2007 року на суму 27
069,31 дол. США для придбання
транспортного засобу строком по 25.05.2013
року зі сплатою за користування
кредитом з розрахунку 12 відсотків
річних. Свої позовні вимоги мотивує
тим, що відповідач зобов'язувався в
порядку та на умовах, визначених
договором, повертати кредит,
виплачувати проценти за користування
таким, сплачувати неустойку та інші
передбачені платежі в сумі, строки та
на умовах, що передбачені договором та
додатком № 1 до нього - графіком
погашення кредиту. Однак ОСОБА_3 свої
зобов'язання за договором не виконав
належним чином і прострочив вчасне
виконання грошових зобов'язань за
договором та відсотків за користування
кредитом. Просить стягнути з
відповідача заборгованість по кредиту
в сумі 126 293,40 грн., з яких 87 339,80 грн.
заборгованість по тілу кредиту, 1104,75
грн. заборгованість по відсотках, 37 848,85
пеня за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань, а також судові втрати.

Рішенням Пустомитівського районного
суду Львівської області від 25 травня 2012
року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь Публічного
акціонерного товариства «Альфа-Банк»
заборгованість в розмірі 126 293,40
гривень.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь Публічного
акціонерного товариства «Альфа-Банк»
судові витрати в розмірі 1 382,93 гривень.

Рішення суду оскаржив представник
ОСОБА_3- ОСОБА_2 В апеляційній скарзі
зазначає, що рішення ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Суд ухвалив
рішення, не дослідивши усіх обставин
справи: банк не надав підтвердження
повідомлення позичальника про
дострокове повернення кредиту, повного
розрахунку по кредиту, не надав додаток
до договору про зміну відсоткової
ставки, тим самим, подав безпідставний
позов. Згідно договору, у випадку
прийняття кредитором рішення про зміну
розміру процентів Кредитор повинен
надіслати Позичальнику рекомендованим
листом на адресу місця його проживання
повідомлення про такі зміни протягом
семи днів з дати зміни процентної
ставки. Зазначає, що адреса місця його -
ОСОБА_3 проживання зазначена у Розділі
№ 1 Договору: Львівська область,
Пустомитівський район, с. Верхня Білка.
З рішення вбачається, що починаючи з
01.09.2008 року банк в односторонньому
порядку змінив відсоткову ставку з 12%
до 14,5% річних, про що його було
повідомлено 24.09.2008 року, що є грубим
порушенням договору, оскільки
повідомлення мало місце не через 7 днів,
а через 24 дні з дня зміни відсоткової
ставки.

Просить рішення суду першої інстанції
скасувати і ухвалити нове, яким в
позові Публічного акціонерного
товариства «Альфа-Банк» відмовити.

Сторони повідомлені належним чином,
про що свідчать повідомлення про
відкладення розгляду справи та
рекомендоване повідомлення про
вручення поштового відправлення (а.с.
121, 122), в судове засідання апеляційної
інстанції не з'явилися, причину своєї
неявки суду не повідомили, матеріалів
справи достатньо для розгляду справи у
їх відсутності.

Вислухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, межі та
доводи скарги, колегія суддів вважає,
що апеляційну скаргу слід задовольнити
часткового, виходячи з наступного.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК
України, суд повинен сприяти
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснювати особам,
які беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджати про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяти здійсненню їхніх
прав у випадках, встановлених цим
Кодексом, та встановлювати у рішенні
обставини справи (в тому числі
пропущення позовної давності),
характер правовідносин сторін, правову
норму, яка підлягає застосуванню до цих
правовідносин, навести мотиви
прийнятого рішення: встановлені судом
обставини, які мають значення для
справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх
доказів, розрахунки, з яких суд виходив
при задоволенні грошових та інших
майнових вимог.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України
встановлено, що обставини справи, які
за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів (ст.
57 ЦПК України).

Відповідно до ст. 179 ЦПК України
предметом доказування під час
судового розгляду є факти, які
обґрунтовують заявлені вимоги чи
заперечення або мають інше значення
для вирішення справи і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення. Для встановлення у судовому
засіданні фактів, зазначених у частині
першій цієї статті, досліджуються
показання свідків, письмові та речові
докази, висновки експертів.

Таким чином, рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми.

Проте, дане рішення суду зазначеним
вимогам закону частково не відповідає.

Судом встановлено, що між ЗАТ
«Альфа-Банк», правонаступником якого є
ПАТ «Альфа Банк», та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір № 490040233 від
25.05.2007 року. Згідно даного договору
відповідачу було надано кредит у
розмірі 27 069,31 доларів США зі сплатою
відсотків за користування коштами у
розмірі 12% річних. Починаючи з 01.09.2008
року, відсоткова ставка була змінена
банком до 14,5 % річних. 08.08.2008 року
позивач листом повідомив відповідача
про зміну відсоткової ставки, який був
отриманий останнім 24.09.2008 року, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення ( а.с.
68-74). З матеріалів справи також
вбачається, що з вересня 2008 року ОСОБА_3
почав здійснювати сплату процентів за
кредитом з урахуванням 14.5 % річних. З
розрахунку заборгованості вбачається,
що лише з липня 2010 року у відповідача
виникла заборгованість по кредиту у
зв'язку з простроченням платежів. З
апеляційної скарги вбачається, що
причиною несвоєчасної сплати платежів
по кредиту була втрата роботи останнім
та що, з травня 2011 року він розпочав
проводити оплату заборгованості по
кредиту.

Колегія суддів приходить до
переконання, що відповідач належним
чином був повідомлений про зміну
відсоткової ставки з 12% до 14,5% та, що
новий розмір відсоткової ставки між
сторонами був погоджений, оскільки
після її зміни відповідач протягом
двох років у відповідності до нових
умов договору проводив оплату
кредитних коштів, будь-якого
повідомлення на адресу банку щодо
незгоди із запропонованим розміром
процентів за користування кредитом не
надіслав.

Посилання в апеляційній скарзі на
безпідставність позову у зв'язку з
відсутністю доказу, що позивачем на
адресу відповідача був надісланий лист
із вимогою дострокового повернення
кредиту є необґрунтованим виходячи з
наступого.

Пунктом 5.1. кредитного договору
передбачене право банку на дострокове
витребування наданого кредиту в
позичальника в разі затримання оплати
частини кредиту та процентів за його
користування щонайменше на один
місяць.

Відповідно до частини другої статті 1050
ЦК України, яка з огляду на положення
статті 1054 ЦК України застосовується до
відносин за кредитним договором, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно 1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа зобов'язується надати грошові
кошти позичальнику у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити відсотки, розмір та
порядок отримання яких встановлюється
договором або законодавством.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 530 цього ж Кодексу передбачено,
що якщо в зобов'язанні встановлений
строк його виконання, то воно підлягає
виконанню в цей строк. У разі порушення
зобов'язання, настають правові
наслідки, зокрема, сплата неустойки
(пені).

У відповідності до ст. 536 ЦК України за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти, розмір яких встановлюється
договором, законом або іншими актами
цивільного судочинства.

В обґрунтування позовних вимог щодо
стягнення суми заборгованості по
кредиту, відсотках та пені, позивач
представив суду розрахунки їх
нарахування, які повністю відповідають
умовам кредитного договору.

З розрахунку заборгованості по
кредитному договору, наданого
позивачем вбачається, що станом на 25
січня 2012 року сума заборгованості
становить 23 180,80 дол. США, з яких 10931,41
дол. США - заборгованість по тілу
кредиту, 138,27 дол. США - заборгованість
по нарахованих відсотках та 12 111,12 дол.
США - розрахована пеня за період з
жовтня 2010 року по січень 2012 року. Слід
відмітити, що сума заборгованої по пені
згідно розрахунків позивача
збільшилась з 961,21 дол. США до 12 111,12 дол.
США за період розгляду справи в суді з 21
березня 2011 року по 25 січня 2012 року.

Відповідно до ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Враховуючи, що розмір пені, є значно
високим по відношенню до розміру
заборгованості за основним боргом, суд,
не нівелюючи при цьому значення
неустойки як одного із засобів
цивільно-правової відповідальності,
тобто санкції за порушення зобов'язань,
та враховуючи співвідношення
неустойки - штрафу із наслідками
порушення зобов'язання, причину
неналежного виконання зобов'язання, а
саме настання кризи світової
фінансової системи, що згідно із ч. 2 ст.
61 ЦПК України є загальновідомим фактом,
що не потребує доказування, і
відповідно матеріальний стан
відповідача, - вбачає підстави для
зменшення розміру пені

З огляду на наведене, з урахуванням
обставин справи, що мають істотне
значення, колегія суддів на підставі
ст. 309 ЦПК України вважає за можливе,
застосувавши ст. ст. 549, ч. 3 ст. 551 ЦК
України, зменшити розмір пені з 37 848,85
грн. до 35 957,19 грн.

Беручи до уваги вищенаведене, колегія
суддів приходить до переконання, що з
відповідача в користь ПАТ «Альфа Банк»
до стягнення підлягає заборгованість
по тілу кредиту в сумі 87 339,80 грн., що
еквівалентно 10 931,41 дол. США,
заборгованість по нарахованих
відсотках в сумі 1 104,75 грн., що
еквівалентно 138,27 дол. США, та пеня в
сумі 35 957,19 грн., що еквівалентно 4 500,00
дол. США, а всього - 15 569,68 дол. США, що в
еквіваленті по курсу НБУ на 25.05.2012 року
становить 124 401,74 грн. (15569,68 х 7,99).

За таких обставин апеляційна скарга
відповідача підлягає задоволенню
частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

З огляду на це, слід також стягнути з
відповідача в користь позивача 1 364,01
грн. оплачених судових витрат, з яких
120,00 гривень - оплата
інформаційно-технічного забезпечення
розгляду справи та державне мито в сумі
1 244,01 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, ч. 1 п. 2 ст.
307, ч. 1 п.п. 1, 4 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 313, 316,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і
ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який
представляє інтереси ОСОБА_3 -
задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського районного
суду Львівської області від 25 травня 2012
року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким:

Позов Публічного акціонерного
товариства «Альфа-Банк» задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь Публічного
акціонерного товариства «Альфа-Банк»
заборгованість по кредиту в сумі - 124
401,74 грн. (сто двадцять чотири тисячі
чотириста одну гривню 74 копійки) та 1
364,01 грн. оплачених судових витрат, а
всього - 125 765,75 грн. (сто двадцять п'ять
тисяч сімсот шістдесят п'ять гривень 75
копійок).

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий:
Монастирецький
Д.І.

Судді:
Бакус В.Я.

Гірник Т.А.