Справа №173/2089/14-ц
Провадження №2/173/1203/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2013 р. м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд
Дніпропетровської області у
складі

головуючого судді Шевченко О.Ю.,

при секретарі судового засідання
Демяненко С.І.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в
приміщенні суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до
Верхньодніпровського районного суду
Дніпропетровської області з позовом до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. В
обґрунтування позовних вимог зазначає,
що 14 лютого 2003 року між нею та ОСОБА_2
було зареєстровано шлюб. Мають спільну
доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Шлюбно-сімейні відносини з
відповідачем припинились. Відповідач
понад місяць проживає окремо. Між ними
не має взаємного порозуміння, згоди,
взаємних прав та обов'язків. Останні
три роки відбуваються сварки на ґрунті
взаємної неприязні, оскільки
відповідач зраджує їй, не піклується
про матеріальне забезпечення сім'ї.
Позивач переконана, що подальше
спільне життя і збереження шлюбу з
відповідачем неможливе та суперечить
її інтересам та інтересам доньки. За
домовленістю донька залишиться
проживати з позивачем. У зв'язку з чим
позивач просила суд розірвати шлюб,
укладений між нею та відповідачем.

В судовому засіданні позивач
позов підтримала, суду пояснила, що
рішення про розірвання шлюбу прийнято
нею свідомо, намагалася налагодити
стосунки, але нічого не виходить.
Дитина живе в сім'ї де немає довіри між
батьками. Відповідач проводить свій
час не сім'єю, не займається вихованням
доньки, не цікавиться її навчанням, не
турбується побутовими питаннями.
Останні три роки дуже важко
спілкуватися, не залишилось спільних
інтересів. Позивач вважає збереження
шлюбу неможливим та просила суд не
надавати час на примирення.

Відповідач в судовому засіданні
позов визнав, проти розірвання шлюбу не
заперечував, просив суд не надавати час
на примирення і також вважав, що
примирення з позивачем не можливе. Суду
пояснив, що тривалий час сподівався, що
позивач передумає, змінить свою
поведінку, але цього не відбулося.
Мають багато непорозуміння щодо
виховання дитини, фінансовим та
побутовим питанням. Відповідач
наполягав на тому, що бажає приймати
участь у вихованні доньки. Спір про
поділ майна будуть намагатися
вирішити.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
вивчивши матеріали справи та оцінивши
докази в їх сукупності, приходить до
наступних висновків.

Судом встановлені такі обставини
та відповідні їм правовідносини.

14 лютого 2003 року відділом реєстрації
актів громадянського стану
Верхньодніпровського районного
управління юстиції Дніпропетровської
області було зареєстровано шлюб між
ОСОБА_2 та ОСОБА_1, про що в Книзі
реєстрації актів про укладення шлюбу
зроблено відповідний актовий запис за
№ 9 та видано свідоцтво про укладення
шлюбу НОМЕР_1 (а.с. 5).

Сторони мають спільну малолітню дитину
- ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).

Судом встановлено, що сторони не
проживають разом останній місяць,
проте останні три роки стосунки майже
не підтримують, не ведуть спільне
господарство. Причинами припинення
шлюбних відносин є взаємне
непорозуміння подружжя та взаємне
небажання зберегти шлюб.

Згідно з ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу
України суд постановляє рішення про
розірвання шлюбу, якщо буде
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу суперечило
б інтересам одного з них, інтересам
їхніх дітей, що мають істотне значення.

Фактичні взаємини подружжя свідчать,
що між сторонами остаточно припинено
шлюбні відносини і їх неможливо
відновити, отже збереження шлюбу
неможливе та суперечило б інтересам
подружжя.

Отже, вимоги позивач про
розірвання шлюбу, укладеного між нею та
відповідачем є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Вимоги про поділ майна подружжя та
визначення місця проживання дитини не
було заявлено. Сторони виявили бажання
намагатися вирішити дане питання за
домовленістю.

Також на виконання вимог ст. 115
Сімейного кодексу України, суд вважає
за необхідне надіслати копію рішення
суду після набрання ним законної сили
органу державної реєстрації актів
цивільного стану для внесення
відомостей до Державного реєстру актів
цивільного стану громадян та
проставлення відмітки в актовому
записі про шлюб.

Оскільки від позивача не надійшло
заяви про відновлення їй дошлюбного
прізвища, суд у відповідності до ст. 113
Сімейного кодексу України, вважає за
необхідне залишити їй прізвище
«ОСОБА_1».

Керуючись ст.ст. 112, 113, 115 Сімейного
кодексу України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215
Цивільного процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1,
зареєстрований Відділом реєстрації
актів громадянського стану
Верхньодніпровського районного
управління юстиції Дніпропетровської
області 14 лютого 2003 року (актовий запис
№ 9) - розірвати.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити
прізвище «ОСОБА_1».

Після набрання рішенням законної сили
його копію направити відділу
державної реєстрації актів цивільного
стану реєстраційної служби
Верхньодніпровського районного
управління юстиції у
Дніпропетровській області для
внесення відомостей до Державного
реєстру актів цивільного стану
громадян та проставлення відмітки в
актовому записі про шлюб.

Рішення суду може бути оскаржено
шляхом подання апеляційної скарги до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Верхньодніпровський
районний суд Дніпропетровської
області протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
О.Ю.Шевченко