Справа № 1304/468/12
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/1647/13
Доповідач в 2-й інстанції:
Монастирецький Д. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2013 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Гірник
Т.А., Мацея М.М.,

секретаря Дідуся
О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Галицького районного суду м.
Львова від 14 вересня 2012 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Галицького
районного відділу міліції Львівського
міського управління Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ у Львівській області, за участю
третьої особи Львівської державної
лісовпорядної експедиції, про визнання
особи такою, що втратила право на житло,
-

в с т а н о
в и л а:

У січні 2012 року позивачка ОСОБА_3
звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2
про визнання його таким, що втратив
право на проживання та реєстрацію в
квартирі АДРЕСА_1 на підставі ст. 71 ЖК
України.

В обґрунтування заявленого позову
покликається на те, що 23.12.1992 року вона
була поселена в гуртожиток відання
Львівської державної лісовпорядної
експедиції, де проживає до
сьогоднішнього дня в однокімнатній
квартирі АДРЕСА_1. З часу її проживання
у вказаній квартирі, відповідач в ній
не з'являвся і не проживав, що
підтверджується складеними актами за
місцем проживання за період з 2007 року
по 2011 рік. Реєстрація ОСОБА_2 як
співмешканця у вказаній квартирі
перешкоджає їй вирішити питання
приватизації останньої та виключення
такої з числа службової, тому просить
позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням позов
задоволено повністю.

Визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право
на проживання та реєстрацію в квартирі
АДРЕСА_1.

Зобов'язано Відділ у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Галицького районного
відділу Управління Міністерства
внутрішніх справ України у Львівській
області зняти ОСОБА_2 з реєстраційного
обліку у квартирі за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 107,30
грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2

Вважає рішення незаконним, таким, що
прийняте з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Зазначає, що судом порушено ст. 11 ЦПК
України. Згідно ППВС України № 2 від
12.04.1985 року «Про деякі питання, що
виникли в практиці застосування судами
Житлового кодексу України» суд може
визнати особу такою, що втратила право
користування жилим приміщенням, лише з
однієї вказаної позивачем підстави,
передбаченої ст. ст. 71, 107 ЖК. Судом
застосовані норми закону, які не
підлягали застосуванню, а позивачка є
неналежним позивачем, оскільки з нею не
укладався договір найму цілого
житлового приміщення, а відповідно до
ордера № 1 від 23.12.1992 року позивачці
було надано лише право на зайняття
одного ліжкомісця в гуртожитку. Також
зазначає, що прийнятті оскаржуваного
рішення судом не враховано п. п. 2 п. 41
Примірного положення про гуртожитки,
за яким без надання іншого жилого
приміщення не може бути виселено осіб,
які пропрацювали на підприємстві, в
установі, організації, що надали їм
жилу площу в гуртожитку, не менш як на
десять років.

Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким в позові
відмовити.

Сторони повідомлені належним чином,
про що свідчать рекомендовані
повідомлення про вручення їм поштових
відправлень (а.с. 128-131), в судове
засідання апеляційної інстанції не
з'явилися, причину своєї неявки суду не
повідомили, матеріалів справи
достатньо для розгляду справи у їх
відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, межі та
доводи скарги, колегія суддів вважає,
що апеляційну скаргу слід
задовольнити, виходячи з наступного.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК
України, суд повинен сприяти
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснювати особам,
які беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджати про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяти здійсненню їхніх
прав у випадках, встановлених цим
Кодексом, та встановлювати у рішенні
обставини справи (в тому числі
пропущення позовної давності),
характер правовідносин сторін, правову
норму, яка підлягає застосуванню до цих
правовідносин, навести мотиви
прийнятого рішення: встановлені судом
обставини, які мають значення для
справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх
доказів, розрахунки, з яких суд виходив
при задоволенні грошових та інших
майнових вимог.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України
встановлено, що обставини справи, які
за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів (ст.
57 ЦПК України).

Відповідно до ст. 179 ЦПК України
предметом доказування під час
судового розгляду є факти, які
обґрунтовують заявлені вимоги чи
заперечення або мають інше значення
для вирішення справи і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення. Для встановлення у судовому
засіданні фактів, зазначених у частині
першій цієї статті, досліджуються
показання свідків, письмові та речові
докази, висновки експертів.

Проте, дане рішення суду зазначеним
вимогам закону не відповідає.

Задовольняючи позов, районний суд
виходив з того, відповідач тривалий
час, а саме протягом останніх п'яти
років за місцем реєстрації не проживає
без поважних причин, він втратив право
на користування житлом за адресою -
АДРЕСА_1.

Проте з такими висновками суду
погодитись не можливо.

Гуртожитки, як зазначено у статті 127 ЖК
України, призначаються для проживання
робітників, службовців, студентів,
учнів, а також інших громадян у період
їх роботи або навчання.

Судом встановлено, що гуртожиток по
вулиці Л. Курбаса, 8 перебуває у
комунальній власності територіальної
громади м. Львова, на балансі ОСББ
«Господарський двір». Як основний
квартиронаймач на підставі ордеру № 115
від 24.02.1969 року - однокімнатної квартири
АДРЕСА_1, загальною жилою площею 25,3 кв.м.
є Львівська державна лісовпорядна
експедиція, квартира використовується
для проживання працівників Львівської
державної лісовпорядної експедиції
(а.с. 7, 38, 39, 56, 77-81, 95-96, 97, 102, 105).

Позивачка ОСОБА_3, як і відповідач
ОСОБА_2, кожен у свій час, отримали
ордери на зайняття у спірній квартирі
гуртожитку одного ліжкомісця (а.с. 4,
41-42).

Особи, які проживають у гуртожитку,
мають право на зайняття в ньому
ліжкомісця і не наділені правом на
звернення до суду з вимогами про втрату
права іншими особами.

Особи, які наділені таким правом до
суду не звертались.

За таких обставин, оскаржуване рішення
підлягає скасуванню, як таке, що
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
(п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України), з ухваленням
нового рішення - про відмову в позові.

Керуючись ст. ст. 303, 304, ч. 1 п. 2 ст. 307, ч. 1
п. 4 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш
и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м.
Львова від 14 вересня 2012 року скасувати
та ухвалити нове рішення, яким:

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Галицького
районного відділу міліції Львівського
міського управління Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ у Львівській області, за участю
третьої особи Львівської державної
лісовпорядної експедиції, про визнання
особи такою, що втратила право на житло
- відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий:
Монастирецький
Д.І.

Судді:
Гірник Т.А.

Мацей М.М.