МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ
вул. Фрунзе, 35, смт. Макарів, Київська
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2013 р. Справа № 1016/989/12

Макарівський районний суд Київської
області у складі:

головуючого судді Оберемко В.О.,

при секретарі Гребінській
Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в смт. Макарів
Київської області цивільну справу за
позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання
недійсним договору дарування та
скасування права власності на нерухоме
майно,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернулась до
суду з позовом ОСОБА_2 (далі-відповідач1)
та ОСОБА_3 (далі-відповідач 2) про
визнання недійсним договору дарування
та скасування права власності на
нерухоме майно, посилаючись на те, що
після смерті її чоловіка - ОСОБА_4
залишилась проживати сама в АДРЕСА_1. В
2009 році постала необхідність набуття
права розпорядження будинком. Втім,
щоб посвідчити право приватної
власності на таке майно, необхідно було
отримати свідоцтво на право власності
на спадкове майно в Макарівській
державній нотаріальній конторі, проте
враховуючи свій похилий вік,
звернулася про допомогу до племінника
ОСОБА_2 та його дружини - ОСОБА_3, видавши
на ім'я останньої довіреность від свого
імені. Неодноразово приїздила разом з
відповідачами до Макарівської
державної нотаріальної контори, де
підписувала якісь документи, зміст
яких їй не був відомий. Згодом
довідалась, що власником будинку, на
підставі договору дарування, за
вищевказаною адресою став її племінник
а відповідач 1 по справі - ОСОБА_2 Вважає,
що підписання та укладання договору
дарування відбулось під впливом
обману, що виразилося у замовчуванні
істинних намірів.

В судовому засіданні позивач
позовні вимоги підтримала в повному
обсязі та просила їх задовольнити.

В судовому засіданні представник
відповідача просив в задоволенні
позову відмовити.

Заслухавши сторін, свідків, дослідивши
наявні у матеріалах справи докази, суд
встановив наступні факти та відповідні
їм правовідносини.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 після смерті
її чоловіка - ОСОБА_4, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_3 року, залишилась проживати
сама в АДРЕСА_1. В 2009 році постала
необхідність набуття права
розпорядження будинком. Втім, щоб
посвідчити право приватної власності
на таке майно, необхідно було отримати
свідоцтво на право власності на
спадкове майно в Макарівській
державній нотаріальній конторі, проте,
враховуючи свій похилий вік,
звернулася за допомогою до племінника
ОСОБА_2 та його дружини - ОСОБА_3, видавши
на ім'я останньої нотаріально завірену
довіреность від свого імені.
Неодноразово приїздила разом з
відповідачами до Макарівської
державної нотаріальної контори, де
підписувала якісь документи, зміст
яких їй не був відомий. Згодом
довідалась, що власником будинку, на
підставі договору дарування, за
вищевказаною адресою став її племінник
а відповідач 1 по справі - ОСОБА_2 Вважає,
що підписання та укладання договору
дарування відбулось під впливом
обману, що виразилося у замовчуванні
істинних намірів.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України,
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Одночасно відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

При цьому, на підтвердження своїх
позовних вимог позивачем було надано
суду такі докази - копія скасованої
довіреності, виданої позивачем на ім'я
ОСОБА_3 на представлення інтересів
позивача в усіх без винятку установах
(а.с.15) ; копія договору дарування
житлового будинку в АДРЕСА_1 між
позивачем та відповідачем 1 (а.с.16);
інформаційна довідка з Реєстру прав
власності на нерухоме майно на
домоволодіння в АДРЕСА_1 з зазначенням
власників станом на 08.12.2009 року - ОСОБА_5,
на 28.12.2009 року - ОСОБА_1, позивач, на
14.01.2010 року - ОСОБА_2, відповідач 1
(а.с.20-22).

Відповідно до письмових
матеріалів справи, а саме: копії
договору дарування житлового будинку
(а.с25 -34) ОСОБА_1 30.12.2009 року передала
безоплатно у власність (подарувала) а
ОСОБА_2 прийняв в дарунок житловий
будинок з господарськими та побутовими
будівлями і спорудами, що в цілому
складає домоволодіння та знаходиться в
АДРЕСА_1. При цьому вищевказаний
будинок належить дарувальниці на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом виданого
Макарівською державною нотаріальною
конторою Київської області 15.12.2009 року,
зареєстрованого Макарівським БТІ в
електронному реєстрі прав власності на
нерухоме майно 28.12.2009 року.

Відповідно до письмових
матеріалів справи, а саме: матеріалів
спадкової справи до майна померлого
ОСОБА_5 (а.с.35-45), спадкоємцем до майна
останнього згідно заповіту є позивач
по справі - ОСОБА_1, спадщину у
встановленому законодавством поряду
прийняла, отримала свідоцтво про право
на спадщину згідно заповіту на
вищевказане домоволодіння.

В судовому засіданні свідок
ОСОБА_6, приведена у встановленому
законодавством порядку до присяги та
попереджена про кримінальну
відповідальність за завідоме
неправдиве показання і відмову від
давання показань, пояснила, що працюючи
на посаді державного нотаріуса
Макарівської державної нотаріальної
контори дійсно посвідчувала договір
дарування домоволодіння в АДРЕСА_1
Макарівського району Київської
області, сторонами якого були ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 Договір було підписано
сторонами особисто в її присутності,
особи сторін було встановлено, їх
дієздатність, та належність на праві
власності ОСОБА_1 відчужуваного
будинку перевірено. Будь-яких погроз,
примусу чи насильства як фізичного так
і морального під час укладання
договору не здійснювалось. Правочин
не носив фіктивного чи удаваного
характеру.

В судовому засіданні свідки
ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 приведені у
встановленому законодавством порядку
до присяги та попереджені про
кримінальну відповідальність за
завідоме неправдиве показання і
відмову від давання показань, пояснили,
що до них підходила позивач по справі
та казала, що її обдурили, щодо її
будинку та просила допомоги, проте, суд
критично відноситься до даних показів,
оскільки дані факти, як то вчинення
правочину під впливом обману, не
можуть бути встановлені свідками.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 приведені у встановленому
законодавством порядку до присяги та
попереджені про кримінальну
відповідальність за завідоме
неправдиве показання і відмову від
давання показань пояснили, що дійсно до
них за допомогою звернулась позивач по
справі щодо формлення спадщини, яка
залишилась після смерті її чоловіка,
вони допомогли оформити, позивач сама
ініціювала укладення договору
дарування будинку що і було з часом
зроблено.

Відповідно до ст. 640 ЦК України договір
є укладеним з моменту одержання особою,
яка направила пропозицію укласти
договір, відповіді про прийняття
пропозицій. Якщо відповідно до акта
цивільного законодавства для
укладення договору необхідні також
передання майна або вчинення іншої дії,
договір є укладеним з моменту
передання відповідного майна або
вчинення іншої дії, договір є укладеним
з моменту передання відповідного майна
або вчинення певної дії. Договір, який
підлягає нотаріальному посвідченню
або державній реєстрації, є укладеним з
моменту його нотаріального
посвідчення або державної реєстрації,
а в разі необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами 1-3,5,6 ст.203 ЦК
України. Недійсним є правочин, якщо
його недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий право чин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства. Особа,
що вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України якщо
одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(частина перша ст.229 цього Кодексу),
такий правочин визнається судом
недійсним. Обман має місце, якщо
сторона заперечує наявність обставин,
які можуть перешкодити вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх
існування.

Відповідно до ч.1 ст. 229 ЦК України якщо
особа, яка вчинила правочин, помилилася
щодо обставин, які мають істотне
значення, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним. Істотне
значення має помилка щодо природи
правочину, прав та обов'язків сторін,
таких властивостей і якостей речі, які
значно знижують її цінність або
можливість використання за цільовим
призначенням. Помилка щодо мотивів
правочину не має істотного значення,
крім випадів, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України,
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК
України, доказування не може
грунтуватися на припущеннях.

Як вбачається із матеріалів справи
позивач у встановленому
законодавством порядку прийняла
спадщину після смерті чоловіка, у
добровільному порядку, згідно договору
дарування, за власним підписом,
подарувала відповідачу 1 вказаний
житловий будинок, правочин не носив
удаваного чи фіктивного характеру,
ніякого примусу з боку відповідача або
інших осіб на нього не було
застосовано, обману також, позивач при
укладанні договору розумів значення
своїх дій.

Як вбачається із матеріалів справи,
договір дарування жилого будинку
нотаріально посвідчений та
зареєстрований, а значить є укладеним
відповідно ч.3 ст. 640 ЦК України, і
підстав для визнання цього договору
недійсними у порядку ст. 230 ЦК України
судом не встановлені, а тому позовні
вимоги не підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до ст.88 ЦПК
України поверненню не підлягають

Керуючись ст.ст. 203, 215, 229, 230, 640 ЦК
України, ст.ст.3, 18, 60- 61, 119, 120, 213-215, 293-294
ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Київської області
через Макарівський районний суд
Київської області, шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Суддя

В.О.Оберемко