Справа № 2-421/11
РІШЕННЯ

Іменем України

12 липня 2013 року
Амур-Нижньодніпровський районний суд
м. Дніпропетровська

У складі: головуючого судді
Якименко Л.Г.

при секретарі
Носулі А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.
Дніпропетровська цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, треті особи Опікунська рада
виконкому Амур-Нижньодніпровської
районної у м.Дніпропетровську ради та
Амур-Нижньодніпровський РВ у
м.Дніпропетровську ГУ ДМС України в
Дніпропетровській області, про
усунення перешкод у користуванні
власністю, за зустрічним позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи ОСОБА_5,
Перша дніпропетровська державна
нотаріальна контора та Комунальне
підприємство «Дніпропетровське
міжміське бюро технічної
інвентаризації, про визнання
недійсними довіреності та договору
дарування, скасування та поновлення
державної реєстрації на житло, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2
звернулися до суду з позовними
вимогами до ОСОБА_3 та її малолітнього
сина ОСОБА_4 про усунення перешкод у
користуванні власністю. В
обґрунтуванні своїх позовних вимог
посилалися на те, що їм на праві
спільної часткової власності належить
квартира АДРЕСА_1: ОСОБА_1 належить 1/3
частина квартири на підставі договору
дарування, укладеного між ним та
ОСОБА_5, що діяла по довіреності від
імені ОСОБА_3, посвідченого 22.07.2005 року
держаним нотаріусом Першої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори, зареєстровано в
реєстрі 1-2174; ОСОБА_2 належить 2/3 частини
вказаної квартири: 1/3 частина - на
підставі свідоцтва про право власності
на житло від 11.06.2006 року, та 1/3 частина -
на підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом від 29.02.2007 року.

В даній квартирі до теперішнього
часу зареєстровані колишня власниця 1/3
частини квартири ОСОБА_3 та її
малолітній син ОСОБА_4, відносно якого
мати позбавлена батьківських прав.
Оскільки їх реєстрація перешкоджає
позивачам у володінні, користуванні та
розпорядженні майном, тому просили суд
усунути їм перешкоди у користуванні
власністю, скасувавши реєстрацію
відповідачів за даною адресою.

У судовому засіданні позивачі та
представник ОСОБА_2 позов підтримали у
повному обсязі та просили його
задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_3 позов не
визнала та звернулася до суду із
зустрічним позовом до ОСОБА_1, треті
особи ОСОБА_5, Перша дніпропетровська
державна нотаріальна контора та
Комунальне підприємство
«Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації, про визнання
недійсними довіреності та договору
дарування, скасування та поновлення
державної реєстрації на житло.

В обґрунтування позовних вимог
посилалася на те, що згідно зі
свідоцтвом про право власності на
житло від 13.06.1997 року, їй на праві
власності належала 1/3 частина квартири
АДРЕСА_1. В 2004 році вона потребувала
юридичної допомоги щодо придбання
квартири АДРЕСА_2, та з метою отримання
такої допомоги звернулася до
кваліфікованого юриста ОСОБА_1, в
результаті чого видала йому
довіреність на представлення її
інтересів в різних органах та
інстанціях. За його допомогою
Новомосковський міськрайсуд 14.02.2005
року постановив рішення про визнання
домашньої угоди дійсною та визнання за
нею та її малолітнім сином ОСОБА_4 права
власності на вищевказану квартиру по ?
частині за кожним.

У 2005 році відносно позивачки АНД
судом була порушена справа про
позбавлення її батьківських прав, у
зв'язку з чим вона знову за юридичною
допомогою та представлення її
інтересів у суді звернулася до юриста
ОСОБА_1, однак через відсутність коштів
пообіцяла в рахунок оплати послуг
передати йому у власність квартиру в
АДРЕСА_2. 20.03.2005 року між сторонами була
укладена домашня угода купівлі-продажу
вказаної квартири, хоча будь-яких
коштів від ОСОБА_6 вона не отримувала.
Оскільки реєстрація права власності на
квартиру за нею на підставі рішення
суду від 14.02.2005 року проведена не була
та посвідчити своєчасно угоду було
неможливо, тому ОСОБА_1 запропонував їй
надати довіреність на ім'я ОСОБА_5 та
його брата ОСОБА_7, для переоформлення у
майбутньому квартири на нього. Також
ОСОБА_1 пропонував позивачці в рахунок
наданих юридичних послуг переоформити
на нього і належну їй 1/3 частину
квартири по вул.Котляревського, але
вона відмовилася, оскільки іншого
житла не мала.

На той час ОСОБА_3 вела аморальний
спосіб життя, зловживала спиртними
напоями та наркотичними засобами, тому
не могла в повній мірі усвідомлювати
всі обставини та повністю довіряла
своєму довірителю, підписувала ті
документи, які він їй пропонував та
наказував, начебто з метою захисту її
прав та інтересів.

Таким чином, 07.06.2005 року ОСОБА_1
привіз ОСОБА_3 в Першу дніпропетровську
державну нотаріальну контору з метою
надання нею довіреності на оформлення
документів по оформленню квартири
АДРЕСА_2, яку вона і підписала. При цьому
ні з ОСОБА_5, ані з ОСОБА_7 вона знайома
не була, ці особи в довіреності
зазначені нотаріусом зі слів ОСОБА_1.

З жовтня 2005 року по липень 2008 року
вона перебувала в місцях позбавлення
волі, а в жовтні 2008 року ОСОБА_1 подав до
неї позов про скасування її реєстрації
за даною адресою та виселення. Як було
з'ясовано пізніше, ОСОБА_3 підписала
довіреність, якою уповноважила ОСОБА_5
та ОСОБА_7 подарувати від її імені
ОСОБА_1 належну їй 1/3 частину квартири
АДРЕСА_1, яка була єдиним житлом для неї
та її малолітнього сина ОСОБА_4.
Позивачка зазначає, що вона не мала
жодних причин дарувати ОСОБА_1 єдине
житло, дана довіреність підписана нею
помилково, оскільки відповідач
навмисно ввів в оману відносно
обставин, що мають суттєве значення при
оформленні угоди, оскільки вона дійсно
мала намір надати довіреність на
оформлення документів на квартиру в
АДРЕСА_2.

Посилаючись на порушення
нотаріусом п.п. 8, 35, 36 Інструкції про
прядок здійснення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої
Наказом Міністерства Юстиції України
від 03.03.2004 року, що діяла на час
укладання угоди, та ч.3 ст.18 Закону
України «Про охорону дитинства»,
позивачка зазначає, що така
одностороння угода не відповідала її
внутрішній волі та дійсним намірам
кожної зі сторін, в чому нотаріус не
переконався, окрім цього були суттєво
порушені інтереси малолітньої дитини.

На підставі вищевказаної
довіреності 22.07.2005 року між ОСОБА_5, що
діяла по довіреності від імені ОСОБА_8,
та ОСОБА_1, був укладений договір
дарування 1/3 частини квартири АДРЕСА_1,
посвідчений держаним нотаріусом
Першої дніпропетровської державної
нотаріальної контори І.М.Ладою,
зареєстровано в реєстрі за №1-2174.
ОСОБА_3 просила суд визнати даний
договір недійсним з підстав,
передбачених ст. 230 ЦК України, оскільки
дана угода укладена під впливом обману.

Окрім цього, позивачка також
зазначала, що рішення Новомосковського
міськрайсуду від 26.06.2006 року була
визнана дійсною домашня угода
купівлі-продажу АДРЕСА_2, укладена між
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 20.03.2005 року, та визнано
за ОСОБА_1 право власності на вказану
квартиру.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_9 проти
основного позову заперечувала,
зустрічний позов підтримала та
додатково пояснила, що довіреність та
договір дарування є недійсними,
оскільки вони укладені внаслідок
обману її довірительки ОСОБА_1, який під
мотивом надання юридичної допомоги
скористався її складними життєвими
обставинами та переоформив на себе її
єдине житло, де до теперішнього часу
зареєстровані ОСОБА_3 та її малолітній
син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач за зустрічним позовом
ОСОБА_1 позов ОСОБА_3 не визнав та
зазначив, що довіреність на укладення
договору дарування видана позивачкою
особисто та підписана у присутності
нотаріуса. Зі змістом довіреності вона
ознайомлена та між ними існувала
домовленість на укладання
вищевказаного договору. Окрім цього,
позивачкою пропущений строк на
пред'явлення позовних вимог про
визнання довіреності недійсною. Таким
чином, як довіреність від 07.06.2005 року,
так і договір дарування від 22.07.2005 року
повністю відповідають вимогам діючого
законодавства та були посвідчені
нотаріусом без будь-яких порушень.

Що стосується укладання між
сторонами договору купівлі-продажу
АДРЕСА_2, то ніяких юридичних послуг він
їй не надавав та за дану квартиру він
сплатив ОСОБА_3 кошти. Таким чином,
ОСОБА_1 просив у зустрічному позові
відмовити у повному обсязі, а основний
позов про усунення перешкод у
користуванні власністю задовольнити.

Позивачка ОСОБА_2 просила
основний позов задовольнити та суду
пояснила, що їй, її матері ОСОБА_10 та
відповідачці ОСОБА_3 на праві спільної
часткової власності належала квартира
АДРЕСА_1. Через сімейні відносини її
мати та двоюрідна сестра ОСОБА_3
вирішили здійснити розмін квартири,
оскільки сама ОСОБА_2 на той час була
неповнолітньою. В процесі
підшукування іншого житла та
підготовки документів її мати
ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла. На
теперішній час ОСОБА_2 є власницею 2/3
частин спірної квартири (1/3 частина
належить їй на підставі свідоцтва про
право власності та 1/3 частина - на
підставі свідоцтва про право на
спадщину), а ОСОБА_1 на підставі
договору дарування від 22.07.2005 року
належить 1/3 частина квартири.
Незважаючи на це, в квартирі залишають
зареєстрованими колишня співвласниця -
відповідачка ОСОБА_3 та її малолітній
син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, відносно якого
мати позбавлена батьківських прав і
дитина проживає з опікуном. Оскільки їх
реєстрація перешкоджає власникам
квартири вільно розпоряджатися своєю
власністю, тому ОСОБА_2 просила
задовольнити позов про усунення
перешкод у користуванні власністю та
скасування їх реєстрації в даній
квартирі.

Представник відповідачки ОСОБА_11
просив задовольнити позов про усунення
перешкод у користуванні власністю,
зустрічні позовні вимоги вважає
безпідставними.

Треті особи по справі ОСОБА_5 та
представник Комунального підприємства
«Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації» в судове
засідання не з'явилися, причин неявки
суду не повідомили.

Представник третіх осіб
Амур-Нижньодніпровського РВ у
м.Дніпропетровську ГУ ДМС України в
Дніпропетровській області та Першої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори в судове
засідання не з'явилися, надана заява
про розгляд справи у їх відсутності.

Представник органу Опіки та
піклування та опікун малолітнього
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, - Сімонова Галина
Юріївна позов ОСОБА_3 підтримали у
повному обсязі та просили його
задовольнити, проти позову ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 заперечували.

Вислухавши пояснення сторін та їх
представників, третіх осіб, дослідивши
матеріали справи, суд вважає ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 в позові відмовити, а позовні
вимоги ОСОБА_3 задовольнити з наступних
підстав.

У судовому засіданні встановлено,
що відповідно до свідоцтва про право
власності на житло, виданого 13.06.1997 року
Управлінням житлового господарства
Дніпропетровської міської ради,
квартира АДРЕСА_1 на праві спільної
часткової власності належала ОСОБА_3,
ОСОБА_10 та її доньці ОСОБА_2 (а.с.77).

ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року,
спадкоємицею після її смерті є донька
ОСОБА_2, якій 09.02.2007 року державним
нотаріусом Четвертої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори було видано
свідоцтво про право на спадщину - 1/3
частину квартири АДРЕСА_1 (а.с.71).

Ще за життя ОСОБА_10, на початку 2005
року співвласники вирішили здійснити
розмін житлової площі. У зв'язку з цим
ОСОБА_3 в рахунок належної їй 1/3 частини
квартири була запропонована квартира
АДРЕСА_2. В судовому засіданні знайшов
підтвердження той факт, що допомогу в
оформленні документів та юридичні
послуги ОСОБА_3 надавав ОСОБА_1.

Таким чином, Новомосковський
міськрайсуд 14.02.2005 року постановив
рішення про визнання домашньої угоди
дійсною та визнання за нею та її
малолітнім сином ОСОБА_4 права
власності по ? частині за кожним на
квартиру АДРЕСА_2 (а.с.72).

В той же час, згідно з рішенням
Новомосковського міськрайсуду від
26.06.2006 року, 20.05.2005 року між ОСОБА_3 та
ОСОБА_1 був укладений договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, та
оскільки ОСОБА_3 ухилялася від
нотаріального посвідчення договору,
10.06.2005 року ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом про визнання угоди дійсною та
визнання права власності. Цим же
рішенням позовні вимоги ОСОБА_1 було
задоволено та за ним визнано право
власності на вказану квартиру (а.с.86).
Факт передачі коштів ОСОБА_3 за вказану
квартиру ОСОБА_1 суду не довів та доводи
ОСОБА_3 про те, що ця квартира була
передана йому в рахунок оплати наданих
їй юридичних послуг, ОСОБА_1 не
спростована.

Також в матеріалах справи
міститься і рішення Третейського суду
від 22.12.2005 року про визнання дійсною
угоди, укладеної між ОСОБА_12 та ОСОБА_13
та визнання права власності на
квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_13 (а.с.127).
Згідно з Витягом Новомосковського
районного комунального підприємства
бюро технічної інвентаризації
«Інвентаризатор» реєстрація права
власності за вказаним рішенням за
ОСОБА_13 була проведена 29.12.2005 року
(а.с.128). Вказане свідчить про введення
ОСОБА_3 в оману відносно придбання для
неї та її сина вищевказаної квартири,
оскільки за таких обставин, у разі
розміну квартири по
вул.Котляревського, вона взагалі була б
позбавлена житла.

Таким чином, провести розмін
квартири АДРЕСА_1 не встигли через
смерть ОСОБА_10, а також на той час була
ще неповнолітньою і її донька ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.90).

07.06.2005 року ОСОБА_3 надала
довіреність, якою уповноважила ОСОБА_5
та ОСОБА_7 оформити та підписати
договір дарування належної їй 1/3
частини квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1. Дана
довіреність посвідчена державним
нотаріусом Першої дніпропетровської
державної нотаріальної контори Я.О.
Кулешовим.

Допитаний у судовому засіданні в
якості свідка позивач ОСОБА_1
підтвердив той факт, що він особисто
привіз ОСОБА_3 до нотаріальної контори
та зазначив нотаріусу осіб, яких ОСОБА_3
у своїй довіреності повинна була
уповноважити на здійснення дій
стосовно дарування йому належної їй 1/3
частини квартири. Сама ж ОСОБА_3 цих
осіб не знала та знайома з ними ніколи
не була, що, на думку суду, свідчить про
відсутність волевиявлення ОСОБА_3 як
відносно надання повноважень
вищевказаним особам, так і відносно
дарування квартири, яка була єдиним на
той час житлом для неї та її
малолітнього сина.

На підставі вищевказаної
довіреності 22.07.2005 року між ОСОБА_5, що
діяла по довіреності від імені ОСОБА_8,
та ОСОБА_1, був укладений договір
дарування 1/3 частини квартири АДРЕСА_1,
посвідчений держаним нотаріусом
Першої дніпропетровської державної
нотаріальної контори І.М.Ладою,
зареєстровано в реєстрі за №1-2174.

В той період часу ОСОБА_3 вела
аморальний спосіб життя, зловживала
спиртними напоями та наркотичними
засобами, у зв'язку з чим рішенням АНД
районного суду від 01.06.2005 року вона була
позбавлена батьківських прав відносно
малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1
року народження (а.с.19,20).

Вироком АНД райсуду від 20.09.2004
року ОСОБА_3 було засуджено до трьох
років позбавлення волі з виправним
терміном три роки. Постановою суду від
25.10.2005 року виправний термін скасовано
та її було направлено для відбування
покарання у виправну колонію, де вона
перебувала до 15 липня 2008 року (а.с.44-47).

Після відбування покарання
ОСОБА_3 повернулася проживати в спірну
квартиру, де була зареєстрована разом
зі своїм малолітнім сином.

Відповідно до ст.229 ЦК України,
якщо особа, яка вчинила правочин,
помилилася щодо обставин, які мають
істотне значення, такий правочин може
бути визнаний судом недійсним. Істотне
значення має помилка щодо природи
правочину, прав та обов'язків сторін.

Суд вбачає, що при укладанні
даного правочину ОСОБА_3 помилялася
щодо природи та наслідків правочину -
безвідплатної передачі єдиного свого
житла сторонній людині, та позбавлення
житла свого малолітнього сина. Окрім
цього, при підписанні довіреності
ОСОБА_3 навіть не знала кому вона надає
повноваження від її імені зробити
безвідплатне відчуження свого житла та
подарувати 1/3 частину квартири ОСОБА_1.

Згідно зі до ст.230 ЦК України, якщо
одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення,
такий правочин визнається судом
недійсним.

Аналізуючи в хронологічному
порядку усі події, які супроводжували
укладання усіх вищевикладених угод,
постановлення судами рішень та інше,
суд звертає увагу на пояснення ОСОБА_3,
яка також була допитана судом як
свідок, що за домовленістю сторін вона
мала підписати довіреність на надання
повноважень в суді та відчуження
ОСОБА_1 квартири в АДРЕСА_2, оскільки
правовстановлюючі документи оформлені
не були та нотаріально посвідчити
договір було неможливо.

До посилань ОСОБА_1 стосовно
передачі ОСОБА_3 грошей за вищевказану
квартиру суд ставиться критично,
оскільки будь-яких доказів цьому
надано не було.

На підставі викладеного та
надаючи оцінку усім зібраним по справі
доказам, суд вважає визнати
недійсними довіреність від імені
ОСОБА_3, посвідчену 07 червня 2005 року
держаним нотаріусом Першої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори, зареєстровано в
реєстрі 1-3027, та договір дарування 1/3
частини квартири АДРЕСА_1, укладений
між ОСОБА_5, що діяла по довіреності від
імені ОСОБА_3, та ОСОБА_1, посвідчений 22
липня 2005 року держаним нотаріусом
Першої дніпропетровської державної
нотаріальної контори, зареєстровано в
реєстрі 1-2174. З огляду на визнання
довіреності та договору дарування
недійсними, та як наслідок скасувати
державну реєстрацію права власності на
1/3 частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1, і
поновити державну реєстрацію права
власності на 1/3 частину квартири
АДРЕСА_1 за ОСОБА_3.

Враховуючи встановлені обставини
справи, задоволення позову ОСОБА_3
виключає будь-які підстави для
задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, у зв'язку з чим суд вважає
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в позові до ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, треті особи Опікунська рада
Амур-Нижньодніпровської районної у м.
Дніпропетровську ради та
Амур-Нижньодніпровський РВ у м.
Дніпропетровську ГУ ДМС України в
Дніпропетровській області, про
усунення перешкод у користуванні
власністю, - відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 підлягає
стягненню судові витрати у розмірі 88
гривень 50 копійок.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 210-215 ЦПК
України, ст.ст. 229, 230 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в позові до
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, треті особи
Опікунська рада
Амур-Нижньодніпровської районної у м.
Дніпропетровську ради та
Амур-Нижньодніпровський РВ у м.
Дніпропетровську ГУ ДМС України в
Дніпропетровській області, про
усунення перешкод у користуванні
власністю, - відмовити.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті
особи ОСОБА_5, Перша дніпропетровська
державна нотаріальна контора та
Комунальне підприємство
«Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації, про визнання
недійсними довіреності та договору
дарування, скасування та поновлення
державної реєстрації на житло, -
задовольнити.

Визнати недійсною довіреність
від імені ОСОБА_3, посвідчену 07 червня
2005 року держаним нотаріусом Першої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори, зареєстровано в
реєстрі 1-3027.

Визнати недійсним договір
дарування 1/3 частини квартири АДРЕСА_1,
укладений між ОСОБА_5, що діяла по
довіреності від імені ОСОБА_3, та
ОСОБА_1, посвідчений 22 липня 2005 року
держаним нотаріусом Першої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори, зареєстровано в
реєстрі 1-2174.

Скасувати державну реєстрацію
права власності на 1/3 частину квартири
АДРЕСА_1 за ОСОБА_1.

Поновити державну реєстрацію
права власності на 1/3 частину квартири
АДРЕСА_1 за ОСОБА_3.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя