Справа № 1313/2-1079/11
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/245/13
Доповідач в 2-й інстанції:
Монастирецький Д. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2013 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Гірник
Т.А., Мацея М.М.,

секретаря Дідуся
О.Р.,

з участю
ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Миколаївського районного суду
Львівської області від 19 березня 2012
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2, третя особа - інспекція
Державного архітектурно-будівельного
контролю у Львівській області, про
усунення перешкод у користуванні
нерухомим майном шляхом демонтажу
будівлі, що підлягає знесенню, -

в с т а н о
в и л а:

У жовтні 2011 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із позовною заявою, яку в
листопаді 2011 року уточнила, просить
зобов'язати відповідачку усунути
перешкоди у користуванні нерухомим
майном шляхом демонтажу будівлі, що
підлягає знесенню. В обґрунтування
позовних вимог вказує, що згідно
рішення Більченської сільської ради
Миколаївського району Львівської
області № 364 від 03.08.2009 року «Про
надання дозволу для будівництва
господарської будівлі на власній
земельній ділянці» їй було надано
дозвіл для будівництва господарської
будівлі на власній земельній ділянці в
АДРЕСА_1 та у відповідності до проекту
забудови земельної ділянки № 01-12/12 від
09.10.2010 року, затвердженого відділом
містобудування та архітектури
Миколаївської РДА, нею було здійснено
будівництво господарської будівлі без
утримання худоби і птиці, без ями для
компосховища та без вбиральні.

Однак, вона не може здати в
експлуатацію господарську будівлю,
оскільки ОСОБА_2, нехтуючи
елементарними правилами
добросусідства, чинить їй перешкоди,
шляхом звернення з численними скаргами
у різні інстанції, у яких покликається
на те, що вона здійснює будівельні
роботи без відповідних документів, з
порушенням будівельних, санітарних і
протипожежних норм, будівля
знаходиться надто близько до її
житлового будинку, що не відповідає
дійсності.

Оскаржуваним рішенням в позові ОСОБА_4
до ОСОБА_2, третя особа інспекція
Державного архітектурно-будівельного
контролю у Львівській області, про
усунення перешкод у користуванні
нерухомим майном шляхом демонтажу
будівлі, що підлягає знесенню -
відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_4, вважає,
що таке не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК
України. Зазначає, що суд і не намагався
повно та всебічно з'ясувати всі
фактичні обставини, що мали значення
для правильного вирішення справи, у
своїх висновках судом взято до уваги
суперечливі за змістом висновки
представників Головного управління
МНС у Львівській області. Спірна
дерев'яна споруда ОСОБА_2 переведена в
нежитлове приміщення на підставі
рішення виконкому Більченської
сільської ради Миколаївського району,
однак письмовою відповіддю відділу
містобудування, архітектури та
регіонального розвитку Миколаївської
районної адміністрації Львівської
області, яка знаходиться в матеріалах
справи, підтверджено, що будинок діда
відповідачки підлягав знесенню та
жодна документація на його
переобладнання для погодження у відділ
не подавалась, проте цим доказам судом
не надано оцінки. На підтвердження
наведеного нею також було надано
належно засвідчену копію плану
забудови земельної ділянки
відповідачки, оригінал якого
знаходиться в архіві відділу
містобудування, з якої вбачається, що
діду відповідачки дозволялось
спорудження нового житлового будинку
за проектом № Л-71-1 та господарської
споруди за проектом № ГБ-2-76, а існуючий
дерев'яний будинок підлягав знесенню.
Також суд не взяв до уваги, що
відповідне переобладнання має бути з
дотриманням комплексу містобудівних
та архітектурних вимог. Саме тому, при
будівництві господарської споруди на
власній території, відстань нею до
вказаного вище будинку не нормувалась,
оскільки відповідно до офіційних
документальних даних видно, що будинок
ОСОБА_2 підлягав знесенню.

Просить скасувати рішення районного
суду.

ОСОБА_4 та Інспекція ДАБК у Львівській
області повідомлені належним чином,
про що свідчать рекомендовані
повідомлення про вручення їм поштових
відправлень (а.с. 104, 105), в судове
засідання апеляційної інстанції не
з'явилися, причину своєї неявки суду не
повідомили, матеріалів справи
достатньо для розгляду справи у їх
відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2, та
її представника ОСОБА_3, перевіривши
матеріали справи, межі та доводи
скарги, колегія суддів не вбачає
підстав для задоволення апеляційної
скарги, виходячи із наступного.

Відповідно до статей 21, 24, 41 Конституції
України, статті 319 ЦК України всі
громадяни є рівними у своїх правах,
усім власникам забезпечуються рівні
умови здійснення цих прав, у тому числі
щодо захисту права власності.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, а також
особи, які не брали участі у справі,
якщо суд вирішив питання про їх права
та обов'язки, мають право оскаржити в
апеляційному порядку рішення суду
першої інстанції повністю або
частково.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів (ст.
57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України
обов'язок суду під час ухвалення
рішення вирішити, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги позивача та якими доказами вони
підтверджуються; перевірити наявність
чи відсутність певних обставин за
допомогою доказів шляхом їх оцінки;
оцінити подані сторонами докази та
дійти висновку про наявність або
відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення
правовідносин сторін, які випливають
із встановлених обставин. Саме
визначення цих правовідносин дає
можливість суду остаточно визначитись,
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми.

Колегія суддів приходить до
переконання, що дане рішення суду
відповідає зазначеним вимогам закону.

У відповідності до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 334 ЦК
України право власності у набувача
майна за договором виникає з моменту
передання майна, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Право власності на майно за договором,
який підлягає нотаріальному
посвідченню, виникає у набувача з
моменту такого посвідчення або з
моменту набрання законної сили
рішенням суду про визнання договору, не
посвідченого нотаріально, дійсним.

Якщо договір про відчуження майна
підлягає державній реєстрації, право
власності у набувача виникає з моменту
такої реєстрації.

Судом встановлено наступні юридично
значимі факти та відповідні їм
правовідносини.

Згідно нотаріально посвідченого
договору дарування житлового будинку
від 27.10.2005 року, зареєстрованого у
реєстрі за № 3971, ОСОБА_3 подарувала
ОСОБА_2 житловий будинок разом з
господарськими будівлями, а саме
цегляні сараї - Б, В, Г, цегляний гараж -
Д, цегляну вбиральню - Ж, дерев'яний
сарай - З, ворота, огорожі, що
розташовані в АДРЕСА_2 Реєстровим
написом на документі про право
особистої власності зазначений у цьому
Договорі житловий будинок
(домоволодіння) в цілому 25 листопада 2005
року зареєстроване Стрийським МБТІ на
праві власності за ОСОБА_2 та зазначене
за реєстром № 115 (а.с. 33).

Перед цим, рішенням виконавчого
комітету Більченської сільської ради
Миколаївського району Львівської
області № 21 від 25.08.2005 року ОСОБА_3
дозволено переобладнати старий
житловий будинок, що знаходиться в
АДРЕСА_2, під господарську будівлю (а.с.
34).

Відповідно до листа Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Львівській області № 7/13-06-6947
від 23.11.2009 року громадянці ОСОБА_4
приписом 18/30 від 06.08.2009 року
запропоновано припинити виконання
будівельних робіт, а приписом № 18/43 від
17.11.2009 року - демонтувати влаштований
фундамент (а.с. 41).

Згідно повідомлення сектору з питань
наглядово-профілактичної діяльності
Миколаївського районного відділу
Управління з питань
наглядово-профілактичної діяльності
головного Управління МНС України у
Львівській області № 27/Г-1 від 14.08.2009
року встановлено, що відстань від
господарської будівлі ОСОБА_5 до
житлового будинку ОСОБА_3 встановлена з
порушенням вимог пожежної безпеки, а
саме не дотримані протипожежні
розриви; проектна документація
будівництва господарської будівлі
(стодоли, стайні) не пройшла експертизи
на відповідність нормативно-правовим
актам з питань пожежної безпеки з
позитивним результатом в органах
державного пожежного нагляду (п. 4.2.4
НАПБ А.01.001-2004) (а.с. 70).

Відповідно до ч. 1 ст. 103 Земельного
кодексу України власники та
землекористувачі земельних ділянок
повинні обирати такі способи
використання земельних ділянок
відповідно до їх цільового
призначення, при яких власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок завдається найменше
незручностей (затінення, задимлення,
неприємні запахи, шумове забруднення
тощо).

Згідно ст. 386 ЦК України власник, який
має підстави передбачати можливість
порушення свого права власності іншою
особою, може звернутися до суду з
вимогою про заборону вчинення нею
певних дій, або з вимогою про вчинення
певних дій для запобігання такому
порушенню.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкоді у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Відмовляючи в позові, районний суд
вірно виходив з того, що ОСОБА_4 не
набула права власності на господарську
будівлю, яка, як вбачається з
матеріалів справи збудована з
порушенням вимог пожежної безпеки, а
тому не має законних підстав вимагати
від ОСОБА_2, яка вже набула право
власності на жилий будинок з
господарськими будівлями, в тому числі
і на спірний дерев'яний сарай (а.с. 33,
35-39), усунення перешкод в користуванні
майном шляхом демонтажу будівлі.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками районного суду, оскільки
суд правильно застосував правові норми
та ухвалив правильне по суті і
справедливе рішення, дійшовши його на
основі повно з'ясованих обставин, на
які сторони посилалися як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених дослідженими в судовому
засіданні доказами, з дотриманням норм
матеріального й процесуального права.

Будь яких інших належних та допустимих
доказів для спростування рішення суду
першої інстанції, передбачених
статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали
доказове значення та заслуговували на
увагу, чи порушень норм процесуального
права, які можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення,
відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України,
апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Рішення відповідає вимогам закону і
зібраним по справі доказам, доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, тому підстав для її
задоволення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, ч. 2 ст. 305, ч. 1 п. 1
ст. 307, ч. 1 ст. 308, ст. 313, ч. 1 п. 1 ст. 314, ст.
ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,
-

у х в а л
и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Миколаївського районного суду
Львівської області від 19 березня 2012
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий:
Монастирецький Д.І.

Судді: Гірник Т.А.

Мацей М.М.