АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/2090/7252/2012 Головуючий 1 - інстанції -Нечипоренко І.М.
Справа № 2010/2882/12 Доповідач - Зазулинська Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2012 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.

суддів колегії - КРУГОВОЇ С.С.

- ХОРОШЕВСЬКОГО О.М.

при секретарях - Шпарага О.О., Міщенко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 17 серпня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, що дії в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6, 1997 року народження, треті особи: ОСОБА_7, СГІРФО Дергачівського РВ ГУМВС України в Харківській області, Солоницівська селищна рада Дергачівського району Харківської області, Комунальне підприємство «Солоницівське підприємство теплових мереж»про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та зняття з реєстраційного обліку,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2012 року ОСОБА_5 звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом, в якому просив визнати ОСОБА_4 та ОСОБА_6 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1. Зобов'язати СГІРФО Дергачівського РВ ГУМВС України в Харківській області зняти їх з реєстраційного обліку.

Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 17 серпня 2012 року позовні вимоги задоволенні частково. Визнано ОСОБА_4 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1. В іншій частині позову відмовлено.

В рішенні зазначено, що воно є підставою для скасування реєстрації ОСОБА_4 і ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 за вказаною вище адресою.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 27 вересня 2012 року заява ОСОБА_4 , яка дії також в інтересах ОСОБА_6, про перегляд вказаного заочного рішення залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, судом неповністю та неправильно встановлені обставини, які мають значення для справи, неправильно і неповно досліджені та оцінені докази, неправильно застосовані та порушені вимоги норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів.

Так, у 2005 році ОСОБА_5 та ОСОБА_7 звертались до суду з позовом про виселення її та доньки зі спірної квартири, між тим рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 16 травня 2005 року їх позов залишено без задоволення, а її позов про усунення перешкод в користуванні житлом та вселенні задоволений. Дане рішення набуло чинності, проте до цього часу не виконане, оскільки позивач та його дружина чинять перешкоди, зчиняють сварки та конфлікти, змінили замки та ключі від дверей. Вказує, що зверталась до суду з позовом про визначення порядку користування житлом, однак внаслідок того, що ОСОБА_7 перешкоджають постійно проживати за місцем реєстрації та відмовляються отримувати поштові повідомлення, вона не отримала повістку та суд залишив позов без розгляду.

Повторним зверненням до суду ОСОБА_5 про їх з донькою виселення, грубо порушенні їх житлові права. Вказує, що рішення суду від 16 травня 2005 року про її вселення належним чином виконавчою службою не виконане, внаслідок протиправних дій позивача неодноразово зверталася до лікарні за медичною допомогою, за місцем реєстрації отримує пенсію по втраті годувальника.

Вважає, що при розгляді справи про її виселення та малолітньої доньки необхідно було залучити до участі у справі службу у справах дітей та отримати у неї висновок, що не було зроблено. Крім того, дружина позивача -ОСОБА_7 повинна була бути залучена в якості співпозивача, оскільки також користується спірною квартирою.

Також зазначає, що суд першої інстанції мав всі підстави для скасування заочного рішення, оскільки внаслідок того, що їх не пускають до свого житла, змушені шукати собі інше місце помешкання, а тому не могла отримати позов ОСОБА_5 та судову повістку.

Вважає, що суд неправильно застосував ст. ст. 71, 72 ЖК України, оскільки була відсутня з дитиною за місцем реєстрації з поважних причин -з вини ОСОБА_5, які їх «викинули і вижили»з квартири і перешкоджають користуватися нею, суд сам повинен був перевірити ці обставини.

Вказує, що пояснення позивача, що вона добровільно звільнила спірне житло не відповідають дійсності, тому що вона не має іншого житла і їй нікуди йти жити, більше 10 років проживала в спірній квартирі утримувала її у належному стані, робила поточний ремонт, створювала належні умови для проживання та розвитку своєї дитини. Те, що ордер на спірне житло був виданий в 1970 році позивачу, не означає, що вона не мала права користуватися житлом. Вселилась у квартиру за згодою наймача та членів його родини і постійно проживала в ній з 1992 року.

У заперече6ннях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_5 -ОСОБА_9 просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на безпідставність доводів скарги.

Заслухавши доповідь судді; пояснення сторін та їх представників, третьої особи; перевіривши матеріали справи і доводи скарги, судова колегія доходить висновку, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_5 є наймачем квартири АДРЕСА_1, в якій також проживає і зареєстрована йоо дружина -34-я особа ОСОБА_7 і зареєстровані в якості членів сім»ї відповідач ОСОБА_4 та її неповнолітня дочка ОСОБА_6, 1997 року народження.

Частиною 1 статті 71 Житлового Кодексу України визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім»ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців.

Задовольняючи позов ОСОБА_5 про визнання ОСОБА_4 та ОСОБА_6 такими, що втратили право користування спірною квартирою суд першої інстанції виходив з того, що вони не проживають в квартирі понад шість місяців з неповажних причин.

Судова колегія погоджується з вказаним висновком суду, оскільки він підтверджується матеріалами справи і не спростовується доводами апеляційної скарги .

Факт не проживання ОСОБА_4 і її дочки ОСОБА_6 в спірній квартирі з грудня 2010 року підтверджений відповідними актами ( а.с.10,11)

З довідки Подвірського НВК «ЗОШ 1-3 ступенів -дошкільний заклад»від 15.05.2012 року вбачається, що ОСОБА_6 навчалась в закладі з 2009 року і вибула 09.09.2011року з 9 класу до навчального закладу міста Харкова -ЗОШ № 126.

Подвірська амбулаторія загальної практики сімейної медицини довідкою від 11.05.2012 року повідомила, що ОСОБА_4 і ОСОБА_6 за медичною допомогою з грудня 2010 року до часу видачі довідки за медичною допомогою не звертались.

Поштове відділення 62300 УДППЗ на адвокатський запит надало відповідь, що на ім.»я ОСОБА_4 та ОСОБА_6 за адресою спірного житла надходили тільки судові поштові відправлення.

Комунальне підприємство «Солоницівське підприємство теплових мереж» листом від 16.05.2012 року за вих. № 197 повідомило, що ОСОБА_4 з заявами та скаргами з питань перешкод у користуванні спірною квартирою не зверталась.

Будь-яких доказів участі у сплаті квартирної плати і комунальних послуг та інших витрат по спірній квартирі ОСОБА_4 не надала, позову про поновлення порушеного права та вселення не подала.

Її посилання на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 16 травня 2005 року, яким було відмовлено у позові ОСОБА_5 і ОСОБА_7 про визнання її та дочки такими, що втратили право користування спірною квартирою і задоволено її зустрічний позов про поновлення порушеного права і вселення не впливає на висновки суду у цій справі.

Пленум Верховного Суду України у п.10 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України»( з подальшими змінами та доповненнями) роз»яснив, що наявність рішення суду про право громадянина користуватися жилим приміщенням не є перешкодою для розгляду і задоволення позову про визнання його таким, що втратив це право з мотивів, що після набрання рішенням законної сили або після його виконання він був відсутнім понад шість місяців, у тому числі і в тих випадках, коли строк для виконання рішення не скінчився.

Посилання ОСОБА_4 на те, що ОСОБА_7 мала бути у справі позивачем не ґрунтується на вимогах закону. Як 3-я особа на боці позивача ОСОБА_7 підримала позов ОСОБА_5 у повному обсязі.

Судова колегія визнає, що суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308,313,314,315,317,319,324 ЦПК України судова коллегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відхилити.

Заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 17 серпня 2012 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя -підпис

Судді колегії -підписи