Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2013 року Вишгородський
районний суд Київської області в
складі:

головуючого судді Підкурганного
В.В.

при секретарі Подшибякіній
О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Вишгороді
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, Публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль»,
Вишгородського районного управління
юстиції Відділу державної виконавчої
служби, третя особа - приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 про
визнання права власності на майно і
зняття арешту з цього майна,

ВСТАНОВИВ:

у серпні 2013 року позивач звернувся до
суду із позовом у якому просив визнати
довіреність від 29 березня 2013 року,
зареєстровану в реєстрі за № 1323,
укладену між ним та ОСОБА_2 удаваним
правочином; визнати, що 29 березня 2013
року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений
договір купівлі - продажу
транспортного засобу; визнати за
ОСОБА_1 право власності на транспортний
засіб марки DAEWOO, модель NEXIA, 2007 року
випуску, колір сірий, шасі (кузов, рама)
НОМЕР_2, тип ТЗ седан, реєстраційний
номер НОМЕР_1, зареєстрований
Вишгородським МРЕВ ДАІ у Київській
області 21 листопада 2007 року; визнати
неправомірними дії державної
виконавчої служби Вишгородського
районного управління юстиції з
накладання арешту, заборони відчуження
на даний транспортний засіб, як на
майно, на яке стягнення не може бути
звернене за виконавчими документами та
зняти арешт з зазначеного
транспортного засобу.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що у
березні 2013 року він звернувся до ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» з метою
придбання автомобіля марки DAEWOO NEXIA, 2007
року випуску, який перебуває під
заставою в банку. 29 березня 2013 року він
передав кошти у розмірі 2 900 доларів США
працівникам банку, які перерахували їх
на рахунок боржника ОСОБА_2, після чого
цими коштами частково погасили
заборгованість за кредитним договором.
Цього дня приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 було видано довіреність
на користування, володіння та
розпорядження даним автомобілем.
Однак, у зв'язку з тим, що на даний
автомобіль накладено арешт він не може
зареєструвати право власності на
автомобіль.

В судовому засіданні позивач заявлений
позов підтримав та просив про його
задоволення.

Представник відповідача ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» не заперечував
проти позову.

Відповідачі ОСОБА_2 та Відділ ДВС
Вишгородського РУЮ в судове засідання
не з'явилися, про день та час розгляду
справи були повідомлені належним
чином, причини неявки суду не відомі.

Третя особа в судове засідання також не
з'явилася, про день та час розгляду
справи була повідомлена належним
чином, надала суду заяву про розгляд
справи за її відсутності.

Заслухавши пояснення позивача,
представника відповідача, дослідивши
письмові матеріали справи, суд дійшов
наступного.

У судовому засіданні встановлено, що 14
березня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
Київської регіональної дирекції АТ
«Райффайзен Банк Аваль» з заявою про
надання дозволу на придбання
автомобіля Деу Нексіа, боржника ОСОБА_2
за ціною 23 000 грн. (а.с.15).

Згідно квитанції від 29 березня 2013 року
№ 16GI ОСОБА_2 сплати кошти у
розмірі 15 337 грн. 65 коп. в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором від 27 листопада 2007 року.

Згідно квитанції від 29 березня 2013 року
№ 16GI ОСОБА_2 сплати кошти у
розмірі 7 6627 грн. 35 коп. в рахунок
погашення заборгованості по відсоткам
згідно договору від 27 листопада 2007 року
(а.с.16).

Відповідно до довіреності від 29
березня 2013 року, посвідченої приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_2
уповноважив ОСОБА_7 користуватися,
володіти та розпоряджатися належним
йому транспортним засобом марки DAEWOO,
модель NEXIA, 2007 року випуску, колір сірий,
шасі (кузов, рама) НОМЕР_2, тип ТЗ седан,
реєстраційний номер НОМЕР_1,
зареєстрований Вишгородським МРЕВ ДАІ
у Київській області 21 листопада 2007 року
(а.с. 17).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу ОСОБА_2 є
власником автомобіля марки DAEWOO, модель
NEXIA, НОМЕР_2, тип ТЗ седан, реєстраційний
номер НОМЕР_1, зареєстрований
Вишгородським МРЕВ ДАІ у Київській
області (а.с.18).

З копії службової записки від 9 квітня
2013 року № 1147-17-4-00/930 вбачається, що 29
березня 2013 року було здійснено
добровільний продаж предмета застави
за кредитним договором від 27 листопада
2007 року № 014/3796/73/64934, а саме:
транспортний засіб марки DAEWOO, модель
NEXIA, 2007 року випуску, сірого кольору,
реєстраційний номер НОМЕР_1 за ціною 23
000 грн. (а.с.19).

Відповідно до листа від 9 квітня 2013 року
АТ «Райффайзен Банк Аваль» просить
зняти з реєстрації зазначений
автомобіль, у зв'язку з наданням банком
згоди на реалізацію заставного майна
та достроковим погашенням
заборгованості за кредитним договором
(а.с.20).

28 березня 2013 року ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» звернувся до Відділу ДВС
Вишгородського РУЮ з заявою про
відкриття виконавчого провадження
(а.с.22-23).

31 травня 2013 року ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» звернувся до Відділу ДВС
Вишгородського РУЮ з заявою про
звільнення з під арешту автомобіля
(а.с.24-25).

З огляду на встановлені обставини
судом зазначається наступне.

Відповідно до статті 1 ЦПК України,
завданням цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Так, законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно статті 328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Відповідно до статті 202 ЦК України,
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Статтею 235 ЦК України передбачено, що
удаваним є правочин, який вчинено
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили.
Якщо буде встановлено, що правочин був
вчинений сторонами для приховання
іншого правочину, який вони насправді
вчинили, відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

Відповідно до статті 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також всі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
з сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно статті 627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 1000 ЦК
України за договором доручення одна
сторона (повірений) зобов'язується
вчинити від імені та за рахунок другої
сторони (довірителя) певні юридичні
дії. Правочин, вчинений повіреним,
створює, змінює, припиняє цивільні
права та обов'язки довірителя.

Вказане свідчить про те, що сторони
правочину, договору доручення від 29
березня 2013 року, бажали укласти саме
таку угоду, а не договір
купівлі-продажу.

Посилання позивача на приховання
вищезазначеною довіреністю договору
купівлі-продажу автомобіля є
безпідставними, оскільки ОСОБА_2
надавши позивачеві 29 березня 2013 року
довіреність, висловив свої намірі щодо
права ОСОБА_7 на керування та
розпорядження спірним автомобілем.

Суду не надано доказів того, що воля
сторін при укладанні довіреності не
була спрямована на встановлення інших
цивільно-правових відносин, ніж ті, які
передбачені правочином, а саме
довіреністю від 29 березня 2013 року, тому
дана довіреність не може бути визнана
удаваним правочином.

Відповідно до частини 1 статті 206 ЦК
України правочини, які підлягають
нотаріальному посвідченню та (або)
державної реєстрації, а також
правочини, для яких недодержання
письмової форми має наслідком їх
недійсності мають вчинятися у
письмовій формі.

Договір купівлі продажу автомобіля
повинен укладатися в письмовій формі,
оскільки тягне за собою перереєстрацію
власника автомобіля.

Так, відповідно до статті 655 ЦК України
за договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Відповідно до пункту 3 статті 208 ЦК
України у письмовій формі належить
вчиняти правочини фізичних осіб між
собою на суму, що перевищує у двадцять і
більше разів розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, крім правочинів,
передбачених частиною 1 статті 206 цього
Кодексу.

Судом встановлено, що сторони між собою
не досягли усіх істотних умов договору
купівлі-продажу автомобіля щодо ціни,
терміну сплати і не надали суду
належних письмових доказів відносно
цього.

Позивачем не надано суду жодних
належних доказів, які б свідчили про те,
що 29 березня 2013 року між ним та ОСОБА_2
було укладено саме договір
купівлі-продажу автомобіля та що він
передав відповідачеві кошти на
придбання автомобіля.

За таких обставин, позовні вимоги в цій
частині не підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про визнання
права власності на транспортний засіб
судом зазначається про те що, в
установленому законом порядку договір
купівлі-продажу спірного автомобіля не
укладався, тому правових підстав для
задоволення позовних вимог в цій
частині не має.

Щодо вимог позивача про визнання дій
державного виконавця неправомірними
та зняття арешту з транспортного
засобу судом зазначається наступне.

Частиною 1 статті Закону України «Про
виконавче провадження» визначено, що
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Статтею 55 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом проведення опису майна боржника
і накладення на нього арешту.

В силу частин 1, 2, 3 статті 57 Закону
України «Про виконавче провадження»
арешт майна боржника застосовується
для забезпечення реального виконання
рішення. Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем,
зокрема, шляхом винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження.

Стаття 60 Закону України «Про виконавче
провадження» передбачає, що особа, яка
вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй, а не боржникові,
може звернутися до суду з позовом про
визнання права власності на це майно і
про зняття з нього арешту.

Також статтею 391 ЦК України визначено,
що власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

В пунктах 2, 4 Постанови Пленуму
Верхового Суду України «Про судову
практику в справах про виключення
майна з опису» від 27 серпня 1976 року за №
6 (з подальшими змінами) роз'яснено, що
при розгляді позовів про виключення
майна з опису суди зобов'язані всебічно
і повно з'ясовувати обставини, наведені
позивачем на підтвердження своїх
вимог, додержуючись при цьому
неухильно як правових норм, що
гарантують права осіб, які беруть
участь у справі, так і правил про
належність і допустимість доказів. За
правилами, встановленими для розгляду
позовів про виключення майна з опису,
розглядаються вимоги громадян і
організацій, що ґрунтуються на праві
власності на описане майно або на праві
володіння ним.

Враховуючи викладене, судом
зазначається про те, що дії державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Вишгородського
районного управління юстиції при
накладенні арешту майно боржника були
виконані в межах повноважень,
визначених Законом України "Про
виконавче провадження", жодних
неправомірних дій під час накладення
арешту на майно боржника державним
виконавцем вчинено не було.

Судом встановлено, що власником
автомобіля марки DAEWOO, модель NEXIA є
ОСОБА_2, а не ОСОБА_1

Крім того, позивачем по справі, не
заперечувався факт наявності
заборгованості по кредитним
відносинам між ОСОБА_2 та банківськими
установами.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про відсутність підстав для
задоволення позову.

Керуючись статтями 209-215 ЦПК України,
суд,

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль»,
Вишгородського районного управління
юстиції Відділу державної виконавчої
служби, третя особа - приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 про
визнання права власності на майно і
зняття арешту з цього майна - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Київської області через Вишгородський
районний суд Київської області.

Суддя