Справа №1306/4444/2012
Провадження №2/442/112/2013
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2013 року Дрогобицький
міськрайонний суд Львівської
області

в складі : головуючого судді -
Гайдука А.М.

при секретарі - Чолавін
Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дрогобичі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання договору позики недійсним,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд з позовом до
відповідача визнання договору позики
недійсним. Мотивує позовні вимоги тим,
що він надав відповідачці розписку 11
жовтня 2010 року, де зазначив, що позичив
у неї кошти зі спільного бізнесу в сумі
225000 гривень і зобов»язується повернути
до 01.10.2011 року і за користування коштами
зобов»язувався сплачувати 15% річних
від неповерненої суми, а у випадку
несвоєчасного повернення позики
сплатити 5% від простроченої суми зь
урахуванням індексу інфляції за весь
час прострочення. На теперішній час
відповідач подала позов до суду про
стягнення з ОСОБА_1 коштів за договором
позики. Позивач ОСОБА_1 змушений був
звернутись до суду із позовом до ОСОБА_2
про визнання договору позики
недійсним, оскільки вказує, що таку
розписку він змушений був написати, так
як ОСОБА_2 йому неодноразово говорила,
що якщо він не дасть їй коштів, то вона
покінчить життя самогубством. Погрози
були систематичними та реальними, тим
паче, що вона вже колись намагалась
вчинити суїцид. За таких обставин
ОСОБА_1 з метою її заспокоєння написав
таку розписку, однак жодних коштів у
неї не брав, тому просить визнати цей
договір недійсним і посилається на
обставини викладені у позовній заяві.

В судовому засіданні позивач та його
представник позов підтримали, просять
його задоволити повністю.

Відповідач та її представник в судове
засідання з'явилися, позов не визнали,
відповідач пояснила, що таким чином
позивач намагається уникнути
будь-якого способу повернення їй
коштів, вона не божевільна і суїцид
ніколи собі не намагалась вчинити. Крім
того, вона ніколи від позивача таким
методом не вимагала грошей, вважає його
позицію абсурдною та надуманою,
просить у позові відмовити.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення позивача та його
представника, відповідача та її
представника, суд переконаний, що у
позові слід відмовити виходячи з
наступного.

Як встановлено в судовому засіданні,
ОСОБА_1 написав розписку від 11.10.2010 року,
про те, що взяв у відповідачки у борг
225000 гривень зі спільного бізнесу. Копія
розписки наявна в матеріалах справи.

З медичної картки стаціонарного
хворого, видно, що ОСОБА_2 потрапила
21.10.1999 року до лікарні із діагнозом
гостре медикаментне отруєння. Однак, з
цього суд не може зробити висновок, що
таке потрапляння до лікарні тісно
пов»язане із укладеним договором
позики 2010 року, зокрема в частині
негативного впливу вжитих
відповідачкою медпрепаратів на сам
факт укладення ОСОБА_1 такої розписки,
та ще й через 11 років.

Також, стороною позивача не
представлено жодного документу, про те,
що відповідачка перебуває на обліку із
значним діагнозом у лікаря психіатра,
що могло б поставити суд під сумнів її
адекватність, також не представлено
судового рішення про визнання її
недієздатною. Тому, суд не надає віри
позивачу, що дана розписка була
написана практично у безвиході із
психологічним тиском емоційної
поведінки відповідачки на нього.

Свідок ОСОБА_3 показала суду, що є
дочкою відповідачки, знала про те, що
ОСОБА_1 взяв у неї гроші в борг, особисто
передачу коштів не бачила.

Свідок ОСОБА_4 суду показав, що знає
сторін, працював з ними на фірмі, він
підписався у спірній розписці, про той
факт, що вона була написана в його
присутності, в деталі договору не
вникав, сам факт передачі коштів
відповідачкою він не бачив.

Свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6 суду показали, що
знають сторін, оскільки з ними
працювали на фірмі, їм відомо від
ОСОБА_2, що ОСОБА_1 взяв в неї в борг
немалу суму коштів і не повертає, однак
не знають точно скільки і не бачили, як
саме і коли ОСОБА_2 їх передавала ОСОБА_1

Беручи до уваги позиції сторін,
заслухавши свідків, вивчивши матеріали
справи, суд переконаний, що жодних
підстав для визнання договору позики
від 11.10.2010 року недійсним немає, тому в
позові слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 215, 218 ЦПК
України, суд в нарадчій кімнаті-

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
договору позики недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржене в порядку
апеляції через суд першої інстанції,
шляхом подачі протягом десяти днів з
дня його проголошення апеляційної
скарги.

Суддя
Гайдук А.М