У Х В А Л А

І М Е Н
Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2013 року
Апеляційний суд Донецької області

в складі : головуючого - судді
Лісового О.О.

суддів
Кіянової С.В., Іванової А.П.

при секретарі
Люліній Я.О.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м.Донецьку цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Центрально-Міського районного
суду м.Горлівки від 30 вересня 2013 року за
позовом ОСОБА_1 до Комунального
підприємства «Донекотранс» про зміну
формулювання причин звільнення,

В С Т
А Н О В И В :

Рішенням Центрально-Міського
районного суду м.Горлівки від 30 вересня
2013 року відмовлено у задоволенні
позову ОСОБА_1 до Комунального
підприємства «Донекотранс» про зміну
формулювання причин звільнення.

В апеляційній скарзі позивач
просить рішення суду скасувати та
задовольнити його вимоги, оскільки
судом першої інстанції порушені норми
матеріального та процесуального права,
не враховано, що до наступного часу
розрахунок з ним не проведено, трудова
книжка не видана, тому строк звернення
до суду ним не пропущено.

В судове засідання
апеляційного суду сторони не
з»явилися, будучи належним чином
повідомлені про час та місце розгляду
справи.

Заслухавши доповідача,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу позивача слід відхилити, а
рішення суду залишити без змін з
наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні
позову ОСОБА_1 до Комунального
підприємства «Донекотранс» про зміну
формулювання причин звільнення, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач працював на посаді
водія-стажиста в КП «Донекотранс» з
15.11.2012 року до 04.12.2012 року та був
звільнений за згодою сторін, але
заробітну плату не отримав.
Перерахування заробітної плати на
картковий рахунок ОСОБА_1 не може
вважатися виплатою заробітної плати,
оскільки доказів договірних відносин
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та позивачем не
надано. Відповідачем визнано факт
затримання у виплаті заробітної плати
внаслідок фінансових труднощів
підприємства, тому у позивача були
підстави для звільнення за ч.3 ст.38 КЗпП
України. Однак, оскільки позивача було
звільнено з роботи 04.12.2012 року, а в суд
за захистом своїх прав він звернувся
09.08.2013 року, тобто з пропуском строку,
передбаченого ст..233 КЗпП України, то
підстав для задоволення позову не має.

При таких обставинах, суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
безпідставність вимог позивача
внаслідок пропуску строку звернення до
суду з вказаним позовом.

Так, відповідно до ч.1 ст.233
КЗпП України працівник може звернутися
з заявою про вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до ст..234 КЗпП
України у разі пропуску з поважних
причин строків, установлених статтею 233
цього Кодексу, районний, районний у
місті, міський чи міськрайонний суд
може поновити ці строки.

Відповідно до ч.3 ст.235
КЗпП України у разі визнання
формулювання причини звільнення
неправильним або таким, що не
відповідає чинному законодавству, у
випадках, коли це не тягне за собою
поновлення працівника на роботі, орган,
який розглядає трудовий спір,
зобов'язаний змінити формулювання і
вказати в рішенні причину звільнення у
точній відповідності з формулюванням
чинного законодавства та з посиланням
на відповідну статтю (пункт) закону.

Відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП
України працівник має право у
визначений ним строк розірвати
трудовий договір за власним бажанням,
якщо власник або уповноважений ним
орган не виконує законодавство про
працю, умови колективного чи трудового
договору.

Так, з матеріалів справи
вбачається, що позивач працював у КП
«Донекотранс» водієм і йому нараховано
заробітну плату згідно
відпрацьованого часу за листопад 2012
року у розмірі 83,42 грн., за грудень 2012
року у розмірі 559,02 грн., яка
перерахована на зарплатну картку ПАТ
КБ «ПриватБанку» (а.с.2, 12).

Рішенням Центрально-Міського
районного суду м.Горлівки від 09.08.2013
року встановлено, що звільнення
позивача проведено на підставі його
заяви від 04.12.2012 року за згодою сторін
п.1 ст.36 КЗпП України, трудова книжка
позивачем на підприємство не
передавалася. Неотримання нової
трудової книжки ОСОБА_1 та неотримання
зазначених сум заробітної плати
сталося з незалежних від відповідача
обставин (а.с.10-11). Проте, даних щодо
набрання вказаним рішенням законної
сили не має.

Відповідно до ст.60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами
та іншими особами, які беруть участь у
справі.

Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, на час
звільнення позивача 04.12.2012 року з ним не
було проведено повного розрахунку в
порушення вимог закону.

Проте, позивач звернувся до
суду з вказаним позовом 09.08.2012 року,
тобто з пропуском строку встановленого
ч.1 ст.233 КЗпП України.

Доводи позивача про те, що ним
не пропущено строк звернення до суду,
оскільки заробітна плата йому не
виплачена, а тому строк звернення до
суду необмежений безпідставні,
оскільки позивач не заявляв вимоги про
стягнення заборгованості по
заробітній платі.

Поважних причин пропуску
строку звернення до суду позивачем не
наведено, тому у задоволенні позову
відмовлено саме із зазначених підстав
у відповідності до вимог закону.

За таких обставин, рішення
суду першої інстанції відповідає
вимогам закону і підстав для його
скасування чи зміни не має.

Відповідно до ст..308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Керуючись ст..ст.307, 308, 313-315
ЦПКУкраїни, апеляційний суд

У Х
В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Центрально-Міського
районного суду м.Горлівки від 30 вересня
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
з моменту проголошення і може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання чинності.

Судді :