Справа № 188/2143/13-ц
Провадження № 2/188/878/2013
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2013 року
смт. Петропавлівка

Петропавлівський районний суд,
Дніпропетровської області в складі:

головуючої: судді Курочкіної О.М.

при секретарі: Лукіній Л.Г..

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Петропавлівка
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
КЗ "Петропавловська ЦРЛ" ДОР" про
поновлення на роботі

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
КЗ "Петропавловська ЦРЛ" ДОР" про
поновлення на роботі.

В обґрунтування позову зазначила , що
вона перебувала в трудових
правовідносинах з відповідачем КЗ
«Петропавлівська центральна районна
лікарня» Дніпропетровської обласної
ради» з 04.09.1995 року по 01.10.2013 року
включно і на момент звільнення
працювала на посаді сестри медичної
палатної відділення хірургічного
профілю, що підтверджується доданою до
позову копією її трудової книги.

01.10.2013 року наказом відповідача №86-К
від 01.10.2013 року «Щодо особового складу»
її було звільнено у зв'язку із
закінченням строку трудового договору
п.2 ст.36 КЗпроП України.

Наказом відповідача №44-К від 05.09.1995
року на підставі її особистої заяви
позивачку було прийнято на посаду
медичної сестри поліклініки.

Наказом відповідача №35-К від 05.05.2009
року позивачку було переведено на
посаду сестри медичної старшої
хірургічного відділення з ліжками
травматологічного профілю на час
тимчасово відсутнього основного
працівника, наказом відповідача №64-К
від 17.07.2012 року її було переведено на
посаду сестри медичної палатної
хірургічного профілю на час відпустки
по догляду за дитиною до трьох років
основного працівника.

Вважає, що 01.10.2013 року її було звільнено
незаконно, а саме, згідно ч.З ст.184
КЗпроП України встановлено заборону
звільнення жінок, які мають дітей віком
до чотирнадцяти років.

Позивачка має двох дітей віком до
чотирнадцяти років, мешкає разом зі
своїми дітьми окремо від ОСОБА_2
Рішенням Петропавлівського районного
суду Дніпропетровської області від
11.02.2011 року шлюбу між позивачкою і
ОСОБА_2 припинено.

Позивачка не отримує аліменти від
батька її дітей, заборгованість ОСОБА_2
по сплаті аліментів в розмірі 24142,65 грн.

Фактично на 01.10.2013 року - позивачка сама
виховує і утримує двох дітей віком до
чотирнадцяти років і тому вважає, що не
підлягала звільненню.

Крім того ОСОБА_1 зазначила, що 01.10.2013
року о 17 год. 90 хв. вона вийшла на роботу
згідно графіку обліку використання
робочого часу хірургічного відділення
за жовтень місяць 2013 року,
затвердженого 01.10.2013 року головним
лікарем. Приступивши о 17 год. 00 хв. 01.10.2013
року до виконання своїх обов'язків в
хірургічному відділенні вона побачила
там ОСОБА_3 - сестру медичну палатну
відділення хірургічного профілю - яка
до 01.10.2013 року знаходилась у відпустці
по догляду за дитиною до досягнення
трирічного віку, на посаді якої вона
працювала до її виходу з відпустки.

Фактично 01.10.2013 року в хірургічному
відділенні відповідача на одній посаді
згідно штатного розпису працювало дві
медичні сестри.

Близько 18.00 год. в хірургічне
відділення прийшла головний лікар
ОСОБА_4 і повідомила позивачці , що вона
звільнена. Наказ про звільнення
позивачці не вручили і так як згідно
графіку, затвердженого в цей же день
01.10.2013 року, в неї було чергування до 08
год. 00 хв. 02.10.2013 року, то до цього часу
вона знаходилась на роботі і
продовжувала виконувати свої посадові
обов'язки, 02 та 03 жовтня 2013 року згідно
графіку в неї були вихідні дні.

02.10.2013 року позивачці зателефонувала
ОСОБА_5 (старша сестра медична
хірургічного відділення, яка згідно
п.1.3 моєї посадової, копія якої додана
до позову, є моїм безпосереднім
керівником) і повідомила , про її
звільнення і що трудова направлена їй
поштою, 04.10.2013 на пошті позивачка
отримала конверт з трудовою та наказом
про звільнення від 01.10.2013 року.

Позивачка зазначила, що її звільнено
згідно п.2 ст.36 КЗпроП України, на
підставі припинення трудового
договору, тобто закінчення строку
(пункти 2 і 3 статті 23.

Посада медичної сестри поліклініки, на
яку позивачка була вперше прийнята
05.09.1995 року не обумовлена строковим
характером трудових правовідносин.
Коли відповідач двічі тимчасово
переводив її на інші посади, то при
цьому між ними не укладався строковий
трудовий договір, не визначався
погоджений обома сторонами строк або
на час виконання певної роботи. Вважає,
наказом відповідача №44-К від 05.09.1995
року її було прийнято безстроково, за
нею зберігалась попередня (перша)
посада - медична сестра поліклініки.
Всі наступні переведення були
тимчасові і не позбавляли її основної
посади.

Просить суд визнати наказ про
звільнення незаконним та скасувати,
позивачку поновити стягнувши кошти за
вимушений прогул.

Позивачка надала в судове засідання
заяву про розгляд справи у її
відсутність змінивши свої позовні
вимоги.

Представник відповідача надала в
судове засідання заяву про розгляд
справи у її відсутність змінені
позовні вимоги визнала в повному
обсязі.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає
змінені вимоги викладенні в заяві
доказаними і такими що підлягають
задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_1
відповідно до свідоцтв про народження
має двох неповнолітніх дітей віком до 14
років.

Відповідно до рішення
Петропавлівського районного суду від
11.02.2011 року її шлюб з батьком дітей
припинено.

Згідно довідки відділу ДВС
Петропавлівського РУЮ на час її
звільнення має заборгованість по
аліментам на суму 24142 грн.65 коп. згідно
рішення Петропавлівського районного
суду від 06.07.2005 року про їх стягнення.

Довідкою з місця проживання
підтверджується, що вона спільно
проживає та має на утриманні синів
ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Актом обстеження
матеріально-побутових умов
підтверджується, що батько участі у
вихованні дітей не приймає.

Суд вважаючи наказ про звільнення
неправомірним також бере до уваги
графік обліку використання робочого
часу хірургічного відділення за
жовтень 2013 року, погодженого з ПК прот
№9 від 27.09.2013 р. та затвердженого
керівником закладу 01.10.2013 року, згідно
якого ОСОБА_3 мала вийти на роботу з
20.10.2013 року, а позивачка останній день
повинна була працювати 19.10.2013 року.

Судом встановлено факт грубого
порушення прав позивачки при
звільненні.

Відповідачем порушено положення ст.184
КЗпроП України а саме: заборона
звільнення одиноких матерів при
наявності дитини віком до чотирнадцяти
років.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму
Верховного суду України №9 від 16.11.1992
року при розгляді справ про звільнення
за п.2 ст.36 КЗпП судам слід враховувати,
що звільнення з цих підстав вагітних
жінок і жінок, які мають дітей віком до
трьох років (або понад три роки, але не
більше, ніж до 6 років, якщо дитина за
медичним висновком в цей період
потребує домашнього догляду), одиноких
матерів (жінка, яка не перебуває у шлюбі
і у свідоцтві про народження дитини
якої відсутній запис про батька дитини
або запис про батька зроблено в
установленому порядку за вказівкою
матері, вдова, інша жінка, яка виховує і
утримує дитину сама) при наявності
дитини віком до чотирнадцяти років.

Згідно ст.23 КЗпроП України трудовий
договір може бути укладений на
визначений строк, встановлений за
погодженням сторін, строковий трудовий
договір укладається у випадках, коли
трудові відносини не можуть бути
встановлені на невизначений строк з
урахуванням характеру наступної
роботи, або умов її виконання, або
інтересів працівника та в інших
випадках, передбачених законодавчими
актами.

Звільнення на підставі п.2 ст.36 КЗпроП
України суд вважає неправомірним, так
як відповідно до трудової книжки,
позивачка працює у відповідача з 04.09.1995
року, не звільнялась і строковий
трудовий договір не укладала.

Відповідачем при звільненні позивачки
порушено і інші норми КЗпроП України та
вимоги Інструкції про порядок ведення
трудових книжок працівників,
затвердженої наказом від 29.07.93 р. № 58.

У відповідності до статті 15 ЦК України
кожна особа має право на захист свого
цивільного права.

Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України
працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до районного суду в
тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права.

Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України
передбачено, що у разі незаконного
переведення на іншу роботу працівник
повинен бути поновлений на попередній
роботі органом, який розглядає
трудовий спір.

Згідно з ч.2 ст.235 КЗпП України при
винесенні рішення про поновлення на
роботі орган, який розглядає трудовий
спір, одночасно приймає рішення про
виплату працівникові різниці в
заробітку за час виконання
нижчеоплачуваної роботи, не більш як за
один рік. Якщо заява про поновлення на
роботі розглядається більше одного
року, не з вини працівника, орган, який
розглядає трудовий спір, виносить
рішення про виплату середнього
заробітку за весь час вимушеного
прогулу.

Відповідно до ч.2 ст.79 Цивільного
процесуального кодексу України розмір
судового збору, порядок його сплати і
звільнення в сплати встановлюються
законом.

Згідно ст. 367. ЦПК України суд
допускає негайне виконання рішень у
справах про присудження працівникові
виплати заробітної плати, але не

більше ніж за один місяць та поновлення
на роботі незаконно звільненого
або переведеного на іншу роботу
працівника.

Частина З ст.81 ЦПК України передбачає,
що не підлягають оплаті при зверненні
до суду і покладаються на сторони після
розгляду справи судові у справах про
поновлення на роботі та стягнення
заробітної плати, компенсацій
працівникам, відшкодування за затримку
їх виплати.

Стаття 212 ЦПК України передбачає, що суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному об'єктивному та
безпосередньому дослідженню наявних у
справі доказів. Суд повно і всебічно
з'ясував обставини, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і
прийшов висновку, що позовні вимоги
позивача слід задовольнити в повному
обсязі.

За таких обставин суд вважає, що
позовні вимоги позивача слід
задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись
ст..15, 23 ст.1167 ЦК України ст.42, ст.235 ст.237-1
КЗпП ,ст.57,60, 64, 212-215, ЦПК України суд,

В И Р І Ш И В :

Позов позовом ОСОБА_1 до КЗ
"Петропавловська ЦРЛ" ДОР" про
поновлення на роботі задовольнити в
повному обсязі.

Визнати наказ КЗ "Петропавловська ЦРЛ"
ДОР" №86-К від 01.10.2013 року "щодо
особовогго складу" незаконним та
скасувати його.

Поновити ОСОБА_1 на посаді сестри
медичної палатної відділення
хірургічного профілю Комунального
закладу «Петропавлівська центральна
районна лікарня» Дніпропетровської
обласної ради».

Допустити негайне виконання
рішення суду в частині поновлення
ОСОБА_1 на роботі та стягнення на її
користь однієї місячної заробітної
плати.

Стягнути з КЗ "Петропавловська
ЦРЛ" ДОР" на користь ОСОБА_1 середній
заробіток за час вимушеного прогулу з
01.10.2013 року до дня поновлення на роботі.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку на апеляційне
оскарження.

Рішення суду може бути оскаржене до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Петропавлівський районний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення.Особи, які не брали участь
у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя О. М. Курочкіна