Справа № 712/2-1780/11
Провадження № 2/712/3223/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2013 року Соснівський
районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого -
судді - Дерунець О.А.

при секретарі -
Будько Є.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Соснівського
районного суду м. Черкаси цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа: служба у справах дітей
Черкаської міської ради про
визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до суду до
відповідачки про визначення місця
проживання дитини, посилаючись на те,
що 28 грудня 1991 року сторони
зареєстрували шлюб у відділі
реєстрації актів цивільного стану по м.
Тальне. Від даного шлюбу вони мають
двох дітей - дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
та дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в
свідоцтвах про народження дітей
позивач вказаний батьком. У зв'язку з
тим, що відповідачка перебуває в
психиатрично-лікувальному закладі на
лікуванні, просить суд визначити місце
проживання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2
разом з ним та залишити на його
утриманні та вихованні.

В судовому засіданні представник
позивача, позовні вимоги повністю
підтримала, та просила суд їх
задоволити.

Представник відповідачки в судовому
засіданні проти заявлених вимог
заперечував, та просив суд у
задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи в судовому
засіданні вказала, що на даний час не
готова дати конкретну відповідь щодо
даного позову, оскільки сторони до
органу опіки та піклування не
звертались і на даний час вона
детальною інформацією не володіє, тому
свою думку по даному питанню
сформулювати конкретно не може.

Заслухавши сторони, дослідивши
матеріали справи, судом встановлені
наступні факти та відповідні їм
правовідносини, які регулюються
нормами сімейного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.161 СК України, якщо мати
та батько, які проживають окремо, не
дійшли згоди щодо того, з ким буде
проживати малолітня дитина, спір між
ними може вирішуватись органом опіки і
піклування або судом.

Відповідно до ст.141 Сімейного Кодексу
України мати, батько, мають рівні права
та обов'язки щодо дитини, розірвання
шлюбу між батьками не впливає на обсяг
їхніх прав і не звільняє від обов'язків
щодо дитини.

Батьки зобов'язані виховувати дитину в
дусі поваги до права та свобод інших
людей, любові до своєї сімї та родини,
зобов'язані також піклуватись про
здоров'я дитини, її фізичний, моральний
та духовний розвиток (ст.150 СК України).

Батьки мають рівні права на виховання
дитини та спілкування з нею,
батьківські права не можуть
здійснюватись всупереч інтересам
дитини.

Під час вирішення спору щодо місця
проживання малолітньої дитини
беруться до уваги ставлення батьків до
виконання своїх батьківських
обов'язків, особиста прихильність
дитини до кожного з них, вік дитини,
стан її здоров'я та інші обставини, що
мають істотне значення. Суд не може
передати дитину для проживання з тим з
батьків, хто зловживає спиртними
напоями або наркотичними засобами ( ч.2
ст.161 СК України).

В судовому засіданні встановлено, що 28
грудня 1991 року сторони зареєстрували
шлюб у відділі реєстрації актів
цивільного стану по м. Тальне. Від
даного шлюбу вони мають двох дітей -
дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в свідоцтвах про
народження дітей позивач вказаний
батьком.

Також встановлено і те, що шлюб між
сторонами розірвано, рішення вступило
в законну силу 19.07.20013року.

Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 10.09.2013року встановлено,
те що дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
проживає з ОСОБА_1 та знаходиться на
повному його утриманні, разом з ним
проживає також ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 -
дочка від цивільного другого шлюбу та
цивільна дружина. Встановлено і те, що
дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає з
відповідачкою та знаходиться на її
повному утриманні, у зв'язку з чим було
стягнуто аліменти з ОСОБА_1

Зі слів представника позивача в
судовому засіданні, встановлено, що у
позивача 03 жовтня 2013року від цивільної
дружини народилося двоє дітей, які
проживають з ним та знаходяться на
повному його утриманні.

В судовому засіданні не знайшли свого
підтвердження факти позивача, які
стали основоположними при зверненні з
даним позовом до суду, а саме про
незадовільний психічний стан
відповідачки про який зазначає позивач
в позові. На даний час судом
встановлено, що відповідачка ОСОБА_2
дійсно перебуває під наглядом з 2000року
КЗ «ЧОПНД», але на протязі 2012-2013років
стаціонарно не лікувалась, згідно
висновків лікарів її психологічний
стан без продуктивної симптоматики, що
в свою чергу дозволило відповідачці
належним чином виконувати обов'язки
матері по догляду за дочкою ОСОБА_4 на
протязі восьми років і по даний час.

З матеріалів справи видно, що
вихованням дитини займається мати,
допомагають бабуся та дідусь, мати та
бабуся відвідують школу, цікавляться
успіхами дитини. Дитина відвідує
шкільні гуртки, що підтверджується
характеристикою на ОСОБА_4 за місцем
навчання останньої. Згідно акту
обстеження від 05.09.2013року складений
комісією від ЗОШ №6, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає АДРЕСА_1, для
дитини створені задовільні
матеріально-побутові, моральні умови
проживання і виховання дитини.
Відповідачка ОСОБА_3 достатньо
приділяє уваги вихованню доньки,
достатньо дбає про її всебічний
розвиток. Суд вбачає, що дослідженні
документи підтверджують той факт, що
відповідачка не є особою, яка входить
до кола осіб, якій суд не може передати
дитину для проживання разом на
підставі ч.2. ст. 161 СК України.

Водночас не знайшло свого твердження
представника відповідачки викладеного
в його заяві, про навмисне вчинення
шкоди дитині з боку позивача,
відключенням газопостачання від
будинку де проживала його дочка ОСОБА_4
зі своєю матір'ю. Хоча і представником
відповідачки у судовому засіданні і
були наданні документи, суд
відноситься до них критично, оскільки
дане питання є цивільно-правовими
відносинами між Черкасигаз та
позивачем. Дана обставина не надає
підстав суду робити висновки про
неналежне виконання своїх
батьківських обов'язків позивачем.

Всебічно оцінивши та вивчивши
обставини справи судом встановлено, що
за час розгляду судом даної справи по
суті у позивача суттєво змінились
життєво-сімейні обставини, а саме
03.10.2013року в новоствореній сімї
позивача народились немовлята і на
сьогодні він є батьком п'ятьох дітей,
чотири із яких проживають разом з ним.
Можливо також припустити і те, що
погляди позивача змінились на дане
питання, на що вказує його намагання
затвердити пропозицію мирової угоди з
відповідачкою, згідно якої дитина все ж
таки залишається проживати з матір'ю, а
він ставить питання про визначення
часу спілкування з дитиною, але згоди
сторони не досягли.

З огляду на вище викладене суд дійшов
висновку, що недоцільним є змінити
місце проживання дитини ОСОБА_4, яка 10
років свого життя прожила разом з
матір'ю, передавши її батькові тим
самим забравши її із звичних для неї
умов проживання. Суд вважає, що цілком
природньо, що батько в даний час не
зможе приділяти належної уваги та
піклування саме з ОСОБА_4, а ОСОБА_4 в
свою чергу буде одірвана від звичайних
умов свого проживання, і це для дитини
на думку суду можуть бути тільки
додатковим психологічним навантаження
та не сприятиме нормальній життєвій
діяльності дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року, у принципі 6 проголошено, що
дитина для повного і гармонійного
розвитку її особистості потребує
любові і розуміння. Вона повинна, коли
це можливо, рости під опікою і
відповідальністю своїх батьків;
малолітня дитина не повинна, крім тих
випадків, коли є виняткові обставини,
бути розлучена зі своєю матір'ю.

Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції
про права дитини та ч.7 і 8 ст.7 СК України
при вирішенні будь-яких питань щодо
дітей суд повинен керуватись в першу
чергу максимальним забезпеченням її
інтересів.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що обставини справи не є тим
витнятковим випадком який потребує
забрання дитини від матері.

Оцінивши зібрані у справі докази та
зробивши їх належну оцінку, вислухавши
всі пояснення сторін суд приходить до
висновку, що позовні вимоги не
підлягають до задоволення, суд вважає,
що в інтересах неповнолітньої дитини
ОСОБА_4 є проживання її за фактичним
місцем проживання разом з матір'ю.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 174, 212-215, 218 ЦПК
України, ст. ст. 7-8, 141, 150, 161 СК України,
суд -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визначення місця проживання дитини -
відмовити.

Визначити місце проживання дитини
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір'ю
ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду протягом 10-ти днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10-ти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ: