АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 2/2024/1445/2012 Головуючий
Провадження№22-ц/790/914/2013 1-ї інстанції: Бегунц А.О. Категорія: житлові Доповідач: Трішкова І.Ю.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2013 року Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Трішкової І.Ю.,

суддів: - Пилипчук Н.П., Кірсанової Л.І.,

при секретарі - Асєєвій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_5, та ОСОБА_6 на рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 10 грудня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа Харківська міська рада, про поновлення порушеного права та вселення, та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_6 звернувся до суду з позовною заявою про поновлення порушеного права та вселення, в якій зазначив, що в спірній квартирі АДРЕСА_1 він проживав і зареєстрований з дня свого народження. В 1988 році ОСОБА_5 взяла опіку над ним, оскільки його матір була позбавлена батьківських прав. В 1999 році він отримав паспорт і був зареєстрований в цій квартирі як член сім'ї. Спірна квартира не приватизована і знаходиться на балансі міської громади. На цей час в квартирі проживає тільки ОСОБА_5, решта відповідачів фактично не проживають в квартирі, але зареєстровані в ній. В 2005 році він був засуджений до 6 років позбавлення волі та звільнився 7 вересня 2011 року за відбуттям терміну покарання. Коли він прийшов за місцем свого проживання та реєстрації, його не пустили в квартиру, сам він не міг зайти, так як не мав ключів. Внаслідок створених відповідачами перешкод він позбавлений права користування житловим приміщенням. Його відсутність в квартирі не позбавляє права користуватись спірним житловим приміщенням, оскільки вона була з поважним причин, а саме: він був взятий під варту і засуджений. У зв'язку з наведеним ОСОБА_6 просив суд зобов'язати відповідачів не перешкоджати користуванню вказаним житловим приміщенням та вселити його в АДРЕСА_1.

В свою чергу ОСОБА_5 звернулась з зустрічним позовом до ОСОБА_6 з вимогами про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, вказавши, що з листопада 1988 року її було призначено опікуном над неповнолітнім онуком ОСОБА_6 у зв'язку з позбавленням батьківських прав його матері. До 1994 року відповідач був зареєстрований та проживав разом з нею за адресою : АДРЕСА_1. З 1994 року відповідач добровільно, за власним бажанням зібрав свої речі та переїхав жити до матері. В 1999 році відповідач отримав паспорт та був зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1, однак фактично не проживав за зазначеною адресою з 1994 року. В 2005 році відповідач був засуджений до 6 років позбавлення волі та 07.09.2011 року відбув покарання і звільнився. З 1994 року по теперішній час відповідач фактично не проживав, у квартирі відсутні жодні його речі, за весь цей період останній не робив жодної спроби вселитися в зазначену квартиру. Все це свідчить про те. що відповідач втратив інтерес до зазначеного житла.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2012 року у задоволенні позовів відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_5 просить змінити рішення суду, задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_5, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; на недоведеність обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду і задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга представника ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 згідно ордеру № 01284 є основним наймачем квартири. АДРЕСА_1.

Її онук ОСОБА_6 був зареєстрований за місцем реєстрації та проживання своєї матері ОСОБА_10, дочці ОСОБА_5, за вищевказаною адресою, яка також була наймачем АДРЕСА_1 згідно ордеру № 01284.

Згідно рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 10 серпня 1988 року ОСОБА_10 позбавлена батьківських прав відносно свого сина ОСОБА_6 та рішенням Ленінської районної ради м.Харкова від 01.11.1988 року ОСОБА_5 призначена опікуном на її неповнолітнім онуком ОСОБА_6.

Відмовляючи у задоволенні позову про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд виходив з недоведеності позову.

Відповідно до п.7 ч.3 ст.71 Житлового кодексу жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад 6 місяців у випадку взяття під варту або засудження до позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі залишили проживати інші члени сім'ї.

Сторони не заперечують, що ОСОБА_6 звільнився з місць позбавлення волі 07.09.2011 року.

Відповідачі в своїх запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_6 посилались на те, що він без поважних причин не проживав за місцем реєстрації з 2003 по 2005 роки.

Як пояснив ОСОБА_6 в судовому засіданні, після звільнення з місць позбавлення волі у 2003 році він проживав то у матері, то у бабусі, де знаходились його речі. Ніхто не заперечував проти його проживання в цей час в спірній квартирі. Зазначені пояснення нічим не спростовані.

З 2005 року по 07.09.2011 року він знову відбував покарання в місцях позбавлення волі, після повернення з'ясувалось, що відповідачі замінили вхідні двері, ключі ОСОБА_6 не надали.

Позивач ОСОБА_6 наполягав на тому, що його бабуся ОСОБА_5 не пускала його до квартири, відповідачі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 категорично заперечували проти його проживання в спірній квартирі.

Зазначені обставини підтверджується відповіддю начальника Ленінського РВ ХГУ ГУ УМВС в Харківській області, а також постановою про відмову у порушенні кримінальної справи від 25.05.2012 року, з яких вбачається, що ОСОБА_6 перешкоджають користуватися спірною квартирою.

За таких обставин, суд правильно визначився про недоведеність позивних вимог ОСОБА_5, але помилково прийшов до висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_6.

Судова колегія встановила, що ОСОБА_6 дійсно перешкоджали користуватися спірною квартирою, пояснення ОСОБА_6 про перешкоджання йому в користуванні квартирою нічим не спростовані.

З огляду на наведене рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким позов необхідно задовольнити.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_5 не спростовують висновки суду. Підстав для скасування рішення в цій частині не має.

Керуючись ст.ст.303,307,309,314 ЦПК України, судова колегія судової палати з цивільних справ,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_5, відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 10 грудня 2012 року в частині відмови ОСОБА_6 в задоволенні позовних вимог скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_6 задовольнити.

Вселити ОСОБА_6 в квартиру АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 не перешкоджати користуванню вказаним житловим приміщенням.

В інший частині рішення суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий:

Судді: