Номер провадження № 22-ц/785/5611/13
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Варикаша О. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2013 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - судді - Варикаші О.Д.

суддів - Ступакова
О.А.

- Станкевича
В.А.

при секретарі -
Счастлівцевої Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 15.05.2013 року по справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини,-

встановила:

Позивачка звернулася з вказаним
позовом до суду (а. с. 1-2), в якому просила
стягнути з відповідача на її користь
аліменти на утримання сина - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі -
800 грн. з урахуванням індексації
відповідно до закону, щомісячно до
повноліття дитини, до ІНФОРМАЦІЯ_2,
звільнити її від сплати судового збору
та допустити негайне виконання
судового рішення в межах платежу,
встановленого законом.

Свої позовні вимоги позивачка, як
зазначено в рішенні суду,
обгрунтовувала тим, що перебувала з
відповідачем у зареєстрованому шлюбі з
05.03.2005 року, який було фактично
припинено в жовтні 2012 року та розірвано
в судовому порядку 13.05.2013 року. Від
шлюбу мають неповнолітнього сина -
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач, який є
батьком дитини, не завжди та не в
достатньому розмірі надавав допомогу
на утримання дитини, протягом
останнього часу, взагалі допомоги не
надає.

Відповідач, як зазначено в рішенні
суду, вимоги позову не визнав та
пояснив, що не ухиляється від надання
допомоги та розуміє, що зобов'язаний
утримувати дитину. Разом із тим,
зазначив, що не працює, з 02.03.2013 року по
12.04.2013 року перебував на стаціонарному
лікуванні в Одеській міській лікарні №
10 у зв'язку з отриманими опіками, які
становили 65 % шкіри тіла. Після виписки
із лікарні, він витрачає кошти на ліки,
потребує санаторно-реабілітаційного
лікування, а тому не має фінансової
можливості надавати будь-яку допомогу,
за таких підстав вважав, що може бути
звільнений від сплати аліментів.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 15.05.2013 року позов ОСОБА_4
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3
на користь ОСОБА_4 аліменти на
утримання неповнолітнього ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в
розмірі 486 грн. щомісячно, починаючи з 08
лютого 2013 року і до досягнення ОСОБА_5
повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави
судовий збір в розмірі 229 грн. 40 коп. В
частині стягнення аліментів на дитину
рішення допущено до негайного
виконання у межах суми платежу за один
місяць.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3
подав апеляційну скаргу на рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 15.05.2013 року, в якій просить
скасувати рішення суду від 15.05.2013 року
та ухвалити нове рішення, яким
відмовити ОСОБА_4 в задоволенні позову
повністю, посилаючись на те, що вважає
рішення неправомірним та таким, що
прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Позивачкою рішення суду не
оскаржується.

В судовому засіданні
відповідач та його представник
підтримали апеляційну скаргу,
позивачка заперечувала проти
задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення учасників процесу, покази
допитаного свідка, дослідивши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах позовних вимог, наданих
доказів, доводів апеляційної скарги,
судова колегія приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Задовольняючи частково позовні вимоги
позивачки, суд першої інстанції
виходив з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3
перебували в зареєстрованому шлюбі з
05.03.2005 року, що підтверджується
свідоцтвом про шлюб, з жовтня 2012 року
фактично припинили шлюбні відносини та
13.05.2013 року шлюб між подружжям було
розірвано (а. с. 4).

Від шлюбу мають неповнолітнього сина -
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якого є
ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом
про народження (а. с. 3). ОСОБА_3 допомогу
на утримання дитини надає нерегулярно
та в недостатньому обсязі.
Неповнолітній ОСОБА_5 проживає з
матір'ю та знаходиться на її утриманні.

Також встановлено, що ОСОБА_3
постійного місця роботи не має, з 02.03.2013
року по 12.04.2013 року перебував на
стаціонарному лікуванні в Одеській
міській лікарні № 10, у зв'язку з
отриманими опіками, які становили 65 %
шкіри тіла. Після виписки із лікарні,
він витрачає кошти на ліки, та за
рекомендаціями лікарів потребує
санаторно-реабілітаційного лікування
(а. с. 27-28), дітей, непрацездатних
дружини, батьків на утриманні не має.

Таким чином, відповідно до ст. ст. 180, 182,
184, 191 СК України, суд першої інстанції
дійшов висновку, що вимоги позивачки
підлягають задоволенню частково, а
саме в розмірі 486 грн. щомісяця.

Визначаючи розмір аліментів в
зазначеній сумі, суд першої інстанції
виходив з того, що відповідач хворіє,
потребує тривалого лікування та
реабілітації після отриманих опіків.
Також судом прийнято до уваги вимоги
ст. 7 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2013 рік», згідно до
якої, прожитковий мінімум для дитини у
віці до 6 років становить 972 грн.,
половину якого зобов'язаний
забезпечити батько дитини.

Судом першої інстанції не прийнято до
уваги посилання позивачки про те, що
відповідач дохід, оскільки зазначене
нею не підтверджено жодним доказом.

Судом також не прийнято до уваги
посилання представника відповідача на
вимоги ст. ст. 181, 197 СК України, як на
підставу заперечень позову, оскільки ч.
8 ст. 181 СК України передбачає
призначення тимчасової державної
допомоги у випадку якщо місце
проживання чи перебування батьків
невідоме, або вони ухиляються від
сплати аліментів, або не мають
можливості утримувати дитину - тобто в
даному випадку зазначені обставини
виникли та існують відносно обох
батьків (батька та матері) одночасно, а
не одного із них. Щодо посилання
представника відповідача на вимоги ст.
197 СК України, то суд звернув увагу на
те, що вони є передчасними, оскільки
правовідносини за зазначеною нормою
права виникають тільки при наявності
заборгованості по аліментах, яка
виникла на підставі рішення суду про
стягнення аліментів та розрахована
державним виконавцем при здійсненні
виконавчих дій.

Також судом першої інстанції
відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь держави
стягнуто судовий збір.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції, в межах позовних вимог,
повно, всебічно дослідив і оцінив
обставини по справі, надані сторонами
докази, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин та
прийшов до правильного висновку на
підставі наданих та досліджених
доказів, задовольнивши частково
позовні вимоги позивачки.

Тому судова колегія погоджується
з висновками суду першої інстанції,
оскільки вони відповідають фактичним
обставинам справи, наданим доказам та
відповідним нормам матеріального і
процесуального права, а суд першої
інстанції правомірно на підставі вимог
закону та на підставі встановлених
обставин справи дійшов висновку про
часткове задоволення позовних вимог
позивачки.

Оскільки, відповідно до ст. 180 СК
України батьки зобов'язані утримувати
дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при
визначенні розміру аліментів суд
враховує: 1) стан здоров'я та
матеріальне становище дитини; 2) стан
здоров'я та матеріальне становище
платника аліментів; 3) наявність у
платника аліментів інших дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, дочки, сина; 4) інші обставини,
що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо
платник аліментів має нерегулярний,
мінливий дохід, частину доходу одержує
в натурі, а також за наявності інших
обставин, що мають істотне значення,
суд за заявою платника чи одержувача
може визначити розмір аліментів у
твердій грошовій сумі.

В судовому засіданні встановлено
та підтверджується матеріалами справи,
що відповідач є батьком
неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.
с. 3), який на час звернення позивача з
позовом до суду, проживає з позивачкою
(а. с. 7), що не заперечується
відповідачем, та перебуває на її
утриманні.

Відповідач постійного місця
роботи не має, з 02.03.2013 року по 12.04.2013
року перебував на стаціонарному
лікуванні в Одеській міській лікарні №
10, у зв'язку з отриманими опіками, які
становили 65 % шкіри тіла. Після виписки
із лікарні, витрачає кошти на ліки, та
за рекомендаціями лікарів потребує
санаторно-реабілітаційного лікування
(а. с. 27-28). Дітей, непрацездатних
дружини, батьків на утриманні не має,
докази цьому в матеріалах справи
відсутні.

В судовому засіданні, в суді
апеляційної інстанції, відповідач та
його представник пояснили, що
відповідач згодний сплачувати
аліменти на утримання свого
неповнолітнього сина в розмірі 30 % від
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, в сумі 311 грн., при
цьому вказуючи, що відповідач не працює
та не має доходу.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що розмір аліментів може бути
визначений у твердій грошовій сумі.

Також судова колегія погоджується з
розміром аліментів визначених судом
першої інстанції з урахуванням
обставин, які враховувалися судом
першої інстанції при визначенні
розміру аліментів, передбачених ст. 182
СК України та враховує те, що
відповідач погодився сплачувати
аліменти в розмірі 30 % від прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
що не позбавляє сторони в подальшому
відповідно до ст. 192 СК України ставити
питання в судовому порядку про зміну
розміру аліментів, а також не позбавляє
відповідача відповідно до ст. 197 СК
України, при наявності підстав, ставити
питання про звільнення від сплати
заборгованості за аліментами.

З доводами апеляційної скарги з
приводу того, що судом першої інстанції
не взята до уваги та обставина, що
відповідачем на лікування було
витрачено велику кількість грошей, які
він позичив у родичів та друзів, судова
колегія не погоджується.

Оскільки, судом першої інстанції
при визначені розміру аліментів,
враховано вимоги ст. 182 СК України та
частково задоволено позовні вимоги
позивачки (позивачка просила стягнути
800 грн., судом стягнуто 486 грн.).

Також судова колегія не приймає
до уваги доводи апеляційної скарги
стосовно того, що суд першої інстанції
неправомірно послався на ст. 184 СК
України та визначив аліменти у твердій
грошовій сумі.

Оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 184 СК
України, якщо платник аліментів має
нерегулярний, мінливий дохід, частину
доходу одержує в натурі, а також за
наявності інших обставин, що мають
істотне значення, суд за заявою
платника чи одержувача може визначити
розмір аліментів у твердій грошовій
сумі.

В судовому засіданні, в суді
апеляційної інстанції, відповідач
погодився на сплату аліментів в
розмірі 30 % від прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку, в сумі 311
грн., при цьому вказуючи, що не працює та
не має доходу.

Інші доводи апеляційної скарги
судова колегія також не приймає до
уваги, оскільки вони не спростовують
висновки суду першої інстанції та
враховуючи те, що батьки зобов'язані
утримувати дитину до досягнення нею
повноліття (ст. 180 СК України), а також
те, що відповідач має право в
подальшому відповідно до ст. 192 СК
України ставити питання в судовому
порядку про зміну розміру аліментів, а
також відповідно до ст. 197 СК України,
при наявності підстав, ставити питання
про звільнення від сплати
заборгованості за аліментами.

Таким чином, враховуючи викладене,
надані докази, доводи апеляційної
скарги, те що позовні вимоги задоволені
частково, з урахуванням встановлених
обставин справи, судова колегія вважає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не можуть
бути прийняті до уваги, оскільки вони
не спростовують висновки суду.

За таких обставин судова
колегія вважає, що апеляційну скаргу
ОСОБА_3 необхідно відхилити, а рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 15.05.2013 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Суворовського
районного суду м. Одеси від 15.05.2013 року
по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про стягнення аліментів на утримання
неповнолітньої дитини - залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області О.Д.
Варикаша

О.А. Ступаков

В.А. Станкевич