Справа № 369/1308/13-ц
Провадження № 2/369/1300/13
РІШЕННЯ

Іменем України

26.07.2013 року Києво-Святошинський
районний суд Київської області у
складі:

головуючого судді
Коцюрба М.П.

за участю секретаря
Кучер В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом заступника прокурора
Києво-Святошинського району Київської
області в інтересах держави, а саме:
Київського обласного управління
лісового та мисливського господарства,
ДП «Київського лісового господарства»
до Тарасівської сільської ради, ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про визнання недійсним,
протиправним та скасування рішення
сільської ради, визнання недійсним
державного акта на право власності на
земельну ділянку, договору
купівлі-продажу земельної ділянки,
витребування земельної ділянки у
державну власність, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2013 року заступник прокурора
Києво-Святошинського району Київської
області звернувся до
Києво-Святошинського районного суду
Київської області в інтересах держави,
а саме: Київського обласного
управління лісового та мисливського
господарства, ДП «Київського лісового
господарства» до Тарасівської
сільської ради, ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
визнання недійсним, протиправним та
скасування рішення сільської ради,
визнання недійсним державного акта на
право власності на земельну ділянку,
договору купівлі-продажу земельної
ділянки, витребування земельної
ділянки у державну власність.

Свої позовні вимоги позивач мотивував
тим, що заступник прокурора
Києво-Святошинського району Київської
області звертається з даною позовною
заявою до суду у зв'язку з порушенням
інтересів держави, а саме: порушення
принципів регулювання земельних
відносин, передбачених ст. 14
Конституції України.

Прокуратурою Києво-Святошинського
району встановлено наступне.

Рішенням XVI сесії V скликання
Тарасівської сільської ради від 27.06.08
надано дозвіл складання проекту
відведення земельної ділянки розміром
0,1300 га з цільовим призначення для
ведення особистого селянського
господарства в АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_1

Рішенням XXI сесії V скликання
Тарасівської сільської ради від 20.02.09
затверджено проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність гр. ОСОБА_1 ведення
особистого селянського господарства в
АДРЕСА_1, площею 0,1300 га.

В подальшому, на підставі
вищезазначеного рішення сільської
ради був виданий ОСОБА_1 державний акт
на право власності на земельну ділянку
серії ЯГ № 42196.

02.03.10 на підставі договору
купівлі-продажу земельної ділянки
ОСОБА_1 продала, а ОСОБА_2 купив земельну
ділянку площею 0,1300 га, розташовану за
адресою: АДРЕСА_1, з кадастровим №
:01:004:0065.

Відповідно до висновку про експертну
грошову оцінку вартість даної
земельної ділянки загальною площею 1 300
кв.м становить 163 748,00 гривень.

Вищезазначені рішення Тарасівської
сільської ради від 27.06.08 та 20.02.09 про
надання дозволу на складання проекту
відведення земельної ділянки для
ведення ОСГ гр. ОСОБА_1та про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність ОСОБА_1 в межах Тарасівської
сільської ради площею 0,1300 га, виданий
на його підстави державний акт на право
власності на земельну ділянку, договір
купівлі-продажу земельної ділянки
суперечать вимогам чинного
законодавства та повинні бути визнані
недійсними з наступних підстав.

Відповідно до інформацій ДП «Київське
лісове господарство» від 05.12.2012 року №
02-913, № 02-909 земельна ділянка ОСОБА_2
згідно наданих викопіювань,
відноситься до земель лісового фонду, а
саме до кварталу 48 виділ 2
Васильківського лісництва. Згідно
даної інформації, ДП «Київське лісове
госопдарство» не надавало дозволу на
вилучення даної земельної ділянки
лісового фонду, зміни цільового
призначення земель не проводилось.

По даному факту порушення працівниками
лісової охорони Васильківського
лісництва ДП «Київський лісгосп» був
складений акт огляду та вчинення
правопорушення лісового законодавства
та направлений до Державної інспекції
сільського господарства в Київській
області.

Відповідно до інформації Тарасівської
сільської ради від 04.12.12 до
Тарасівської сільської ради ОСОБА_2 з
клопотанням про зміну цільового
призначення земельної ділянки з ОСГ на
будівництво житлового будинку,
господарських будівель і споруд не
звертався. Дозволу на проект
відведення земельної ділянки на зміну
цільового призначення Тарасівькою
сільською радою не надавалось. Заяви
ОСОБА_2 про надання дозволу на
будівництво житлового будинку до
сільської ради не надходило.

Позивач зазначає, вираженням державної
політики у сфері лісових відносин є
розпорядження Кабінету Міністрів
України від 10.04.08 № 610-р «Про деякі
питання розпорядження земельними
лісовими ділянками» (із змінами), в
якому зазначено, що з метою недопущення
фактів порушення інтересів держави і
суспільства під час відчуження та
зміни цільового призначення земельних
лісових ділянок (далі ділянки)"
Міністерству екології та природних
ресурсів, Міністерству аграрної
політики та продовольства,
Міністерству оборони, Державному
агентству лісових ресурсів та
Державному агентству земельних
ресурсів":

- зупинити прийняття рішень про надання
згоди на вилучення ділянок, їх передачу
у власність та оренду із зміною
цільового призначення;

- відкликати раніше надану згоду на
вилучення ділянок, їх передачу у
власність та оренду із міною цільового
призначення у разі, коли місцевими
органами виконавчої влади чи органами
місцевого самоврядування не прийнято
відповідні рішення або коли за
результатами перевірки встановлено, що
такі рішення прийняті з порушенням
вимог законодавства.

Позивач зазначає, що вищевикладене
підтверджує той факт, що спірні рішення
Тарасівської сільської ради прийняті з
перевищенням повноважень з порушенням
вимог законодавства України.

Виходячи з положень ст.ст. 4, 203, 215
Цивільного кодексу України договір
купівлі-продажу земельної ділянки від
02.03.10 за яким право власності від ОСОБА_1
перейшло до ОСОБА_2 є такими, що
суперечать цивільному та земельному
законодавству, оскільки на підставі
цих договорів було відчужено земельні
ділянки, які незаконно вибули із
власності держави, та перебувають у
приватній власності в порушення
чинного законодавства.

З урахуванням наведеного, для
відновлення становища, яке існувало до
порушення, повинно бути визнано
недійсним рішення XXI сесії V скликання
Тарасівської сільської ради від 20.02.2009
та виданий на його підставі державний
акт серії ЯГ № 421963 на право власності
на земельну ділянку, а земельну
ділянку витребувати з чужого
незаконного володіння.

Посилаючись на викладене вище та норми
закону, позивач просив суд: взнати
недійсним, протиправним та скасувати
Рішення XXI сесії V скликання
Тарасівської сільської ради від 20.02.09
року про затвердження проекту
землеустрою відведення земельної
ділянки у власність ОСОБА_2 для ведення
особистого селянського господарства в
межах Гатненської сільської ради та
передання у власність ОСОБА_2 земельної
ділянки площею 0,1300 га для ведення
особистого селянського господарства.

Визнати недійсним державний акт серії
ЯГ № 421963 на право власності на земельну
ділянку площею 0,1300 га, яка розташована
в межах Тарасівської сільської ради
Києво-Святошинського району, з
кадастровим номером №:01:004:0065
виданого ОСОБА_1. Визнати недійсним
договір купівлі-продажу земельної від
02.03.10 укладеного ОСОБА_1 та ОСОБА_2
Витребувати з незаконного володіння
гр. ОСОБА_2 на користь Державного
підприємства «Київське лісове
господарство» земельну ділянку площею
0,1300 га розташована в межах
Тарасівської сільської ради
Києво-Святошинського району, з
кадастровим номером № :01:004:0065,
вартістю 163 748,00 гривень.

Прокурор у судове засідання уточнив
позовні вимоги, просив суд визнати
недійсним державний акт серії ЯГ № 421963
на право власності на земельну ділянку
площею 0,1300 га, яка розташована в межах
Тарасівської сільської ради
Києво-Святошинського району, з
кадастровим номером N"« :01:004:0065
виданий ОСОБА_1. Визнати недійсним
договір купівлі-продажу земельної від
02.03.10 укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
Витребувати з незаконного володіння
ОСОБА_2 на користь Державного
підприємства «Київське лісове
господарство» земельну ділянку площею
0,1300 га, яка розташована в межах
Тарасівської сільської ради
Києво-Святошинського району, з
кадастровим номером №:01:004:0065,
вартістю 163 748,00 гривень, просив
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Представник Тарасівської сільської
ради в судовому засіданні позов визнав
просив суд задовольнити позовні
вимоги.

В судовому засіданні представник
відповідача проти позовних вимог
заперечував, просив суд відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Вислухавши думку учасників процесу,
дослідивши матеріали справи та
письмові докази у їх сукупності, суд
приходить до висновку, що позов не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до пункту 5 Перехідних
положень Лісового кодексу України
встановлюється правило, що до
одержання в установленому порядку
державними лісогосподарськими
підприємствами державних актів на
право постійного користування
земельними лісовими ділянками,
документами, що підтверджують це право
на раніше надані землі, є
планово-картографічні матеріали
лісовпорядкування.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Лісового кодексу
України лісовпорядкування є
обов'язковим на всій території України
і воно ведеться лісовпорядними
організаціями за єдиною системою в
порядку, встановленому центральним
органом виконавчої влади з питань
лісового господарства та погодженому,
відповідно до п. 8 ч. 1 статті 29 Лісового
кодексу України, центральним органом
виконавчої влади з питань охорони
навколишнього природного середовища.

Відповідно до постанови Верховної Ради
України від 21.01.1994 р. № 3853-ХІІ «Про
введення в дію Лісового кодексу
України», до приведення законодавства
України у відповідність із Лісовим
кодексом України законодавчі та інші
нормативно-правові акти
застосовуються в частині, що не
суперечить цьому Кодексу. На сьогодні є
чинною Інструкція з проведення
лісовпорядкування, затверджена
постановою Держкомлісу СРСР від 12.09.1985
року № 4 в частині, що не суперечить
законодавству України.

Згідно із п. 3.6.2.2 Інструкції
лісовпорядна організація зобов'язана
отримати в районних (обласних) органах
землеустрою викопіювання меж,
встановлених землеустроєм, по
землекористувачах, суміжних із
територією впорядковуваного об'єкту.
Відповідно до Інструкції із
землевпорядкування «межі земельних
ділянок лісового фонду, що підлягають
лісовпорядкуванню, визначаються на
основі планів
внутрішньогосподарського
землевпорядкування і наносяться на
їхні копії, які засвідчуються
землевпорядною службою району».

Пункт 2.3.3 Інструкції визначає, що до
лісовпорядної документації
відносяться також: документи, які
засвідчують перевірку і узгодження із
органами землеустрою за наявними
матеріалами і в натурі меж
підприємства, розв'язання всіх спірних
питань із суміжними
землекористувачами; перелік урядових
рішень про передачу і прийомку земель,
здійснених після попереднього
землеустрою; оригінали документів на
землі, передані в довгострокове
користування.

Судом встановлено, що рішенням
Тарасівської сільської ради № XVI сесії
V скликання від 27.06.08 про надання
дозволу на складання проекту
відведення земельної ділянки для
ведення ОСГ гр.. ОСОБА_1, надано дозвіл
складання проекту відведення
земельної ділянки розміром 0,1300 га в
АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_1 та погоджено проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність гр. ОСОБА_1 площею 0,
1300 га для ведення особистого
селянського господарства в межах
АДРЕСА_1, згідно рішення ХХV сесії V
скликання Тарасівської сільської ради
від 20.02.09.(а.с. 43)

Відповідно до плану зовнішніх меж
земельної ділянки АДРЕСА_1, розміщені
межі для ведення ОСГ ОСОБА_1 площа
ділянки складає - 0, 1300 га.(а.с. 45)

Згідно викопіювання з генерального
плану с. Тарасівни земельної ділянки,
що передається у власність гр.. ОСОБА_1
по АДРЕСА_1, видно місце розташування
земельної ділянки, яка передалась у
власність.(а.с. 87)

Відповідно до викопіювання з
формування території Тарасівської
сільської ради Києво-Святошинського
району Київської області розташована
земельна ділянка, яка відводиться у
власність гр.. ОСОБА_1(а.с. 88)

Згідно державного акту на право
власності на земельну ділянку серії №
421963 від 17.12.2009 року, ОСОБА_1 яка проживає
АДРЕСА_1 на підставі рішення
Тарасівськоїсільської ради від 20.02.2009
р. (21 сесія 5 скликання) є власником
земельної ділянки площею 0, 1300 га,
земельна ділянка розташована АДРЕСА_1.
Цільове призначення земельної ділянки:
ведення ОСГ.

02.03.2012 року ОСОБА_5 уклав договір
купівлі-продажу з ОСОБА_1, за яким
ОСОБА_1 передала земельну ділянку у
власність ОСОБА_5 площею 0,1300 га,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1.(а.с. 7)

Враховуючи зміст заявлених вимог, суд
приходить до висновку про необхідність
аналізу наступних правових норм і
практики Верховного суду України та
Європейського суду.

У ст. 3 Конституції України закріплено,
що права і свободи людини та їх
гарантії визначають зміст і
спрямованість діяльності держави.
Держава відповідає перед людиною за
свою діяльність. Утвердження і
забезпечення прав і свобод людини є
головним обов'язком держави.

Відповідно до ст. 13 Конституції України
держава забезпечує захист прав усіх
суб'єктів права власності і
господарювання, соціальну
спрямованість економіки. Усі суб'єкти
права власності рівні перед законом.

Згідно зі ст. 14 Конституції України,
право власності на землю гарантується.
Це право набувається і реалізується
громадянами виключно відповідно до
закону.

Статтею 41 Конституції України
проголошено , що кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності. Право приватної
власності набувається в порядку,
визначеному законом. Громадяни для
задоволення своїх потреб можуть
користуватися об'єктами права
державної та комунальної власності
відповідно до закону. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним. Примусове відчуження
об'єктів права приватної власності
може бути застосоване лише як виняток з
мотивів суспільної необхідності, на
підставі і в порядку, встановлених
законом, та за умови попереднього і
повного відшкодування їх вартості.
Примусове відчуження таких об'єктів з
наступним повним відшкодуванням їх
вартості допускається лише в умовах
воєнного чи надзвичайного стану.
Конфіскація майна може бути
застосована виключно за рішенням суду
у випадках, обсязі та порядку,
встановлених законом. Використання
власності не може завдавати шкоди
правам, свободам та гідності громадян,
інтересам суспільства, погіршувати
екологічну ситуацію і природні якості
землі.

У відповідності до ст. 121 Конституції
України повноваження по здійсненню
захисту інтересів держави в тому числі
шляхом представництва її інтересів в
суді, покладено на органи прокуратури.

Статтею 5 ЗК України 2001 року
передбачено, що одним із принципів
земельного законодавства є
забезпечення гарантій прав на землю.

Згідно зі ст. 81 ЗК України 2001 року
громадяни України набувають права
власності на земельні ділянки, зокрема,
на підставі безоплатної передачі із
земель державної або комунальної
власності.

У відповідності до ст. 116 ЗК України 2001
року громадяни набувають право
власності на земельні ділянки із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
визначених цим Кодексом, або за
результатами аукціону. Набуття права
на землю громадянами здійснюється,
зокрема, шляхом передачі земельних
ділянок у власність. Безоплатна
передача земельних ділянок у власність
громадян провадиться також у разі
одержання земельних ділянок із земель
державної і комунальної власності в
межах норм безоплатної приватизації,
визначених цим Кодексом.

З огляду на вимоги ч.ч. 6-9 ст. 118 ЗК
України 2001 року (в редакції станом на
прийняття оскаржуваного рішення
сільської ради 08 лютого 2011 року)
громадяни, зацікавлені в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки. У
клопотанні зазначаються цільове
призначення земельної ділянки та її
орієнтовні розміри. До клопотання
додаються графічні матеріали, на яких
зазначено бажане місце розташування
земельної ділянки, погодження
землекористувача (у разі вилучення
земельної ділянки, що перебуває у
користуванні інших осіб) та висновки
конкурсної комісії (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства). Районна,
Київська чи Севастопольська міська
державна адміністрація або сільська,
селищна, міська рада розглядає
клопотання у місячний строк і дає
дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні. Підставою відмови у
наданні такого дозволу може бути лише
невідповідність місця розташування
об'єкта вимогам законів, прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів, генеральних планів населених
пунктів та іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
утворень, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку. Проект землеустрою
щодо відведення земельної ділянки
розробляється за замовленням громадян
особами, які мають відповідні дозволи
(ліцензії) на виконання цих видів робіт,
у строки, що обумовлюються угодою
сторін. Розроблений проект землеустрою
щодо відведення земельної ділянки
подається Комісії з розгляду питань,
пов'язаних з погодженням документації
із землеустрою (далі - Комісія). Комісія
протягом трьох тижнів з дня одержання
проекту надає відповідному органу
виконавчої влади чи органу місцевого
самоврядування свій висновок щодо
погодження проекту або відмови у його
погодженні. У разі відмови у погодженні
проект повертається заявнику у
зазначений у цій частині строк.
Підставою відмови у погодженні проекту
може бути лише невідповідність його
положень вимогам законів та прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів. У разі якщо проект землеустрою
щодо відведення земельної ділянки
підлягає обов'язковій державній
експертизі землевпорядної
документації, погоджений проект
подається Комісією до відповідного
органу земельних ресурсів для
здійснення такої експертизи. Районна,
Київська чи Севастопольська міська
державна адміністрація або сільська,
селищна, міська рада у двотижневий
строк з дня отримання погодженого
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки (а в разі
необхідності здійснення обов'язкової
державної експертизи землевпорядної
документації згідно із законом - після
отримання позитивного висновку такої
експертизи) приймає рішення про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки та
надання її у власність.

Положеннями статті 121 ЗК України 2001
року встановлено, що громадяни України
мають право на безоплатну передачу їм
земельних ділянок із земель державної
або комунальної власності для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибна ділянка) у селах - не
більше 0,25 гектара.

Статтею 125 ЗК України 2001 року визначено,
що право власності на земельну ділянку,
а також право постійного користування
та право оренди земельної ділянки
виникають з моменту державної
реєстрації цих прав.

У ч.ч. 1, 2, 6 ст. 126 ЗК України 2001 року
зазначено, що право власності на
земельну ділянку посвідчується
державним актом, крім випадків,
визначених частиною другою цієї
статті. Право власності на земельну
ділянку, набуту у власність із земель
приватної власності без зміни її меж,
цільового призначення, посвідчується:
а) цивільно-правовою угодою щодо
відчуження земельної ділянки,
укладеною в порядку, встановленому
законом, у разі набуття права власності
на земельну ділянку за такою угодою; б)
свідоцтвом про право на спадщину. При
набутті права власності на земельну
ділянку на підставі документів,
визначених частиною другою цієї
статті, державний акт на право
власності на земельну ділянку, що
відчужується, долучається до
документа, на підставі якого відбувся
перехід права власності на земельну
ділянку, в кожному такому випадку
відчуження земельної ділянки. На
державному акті про право власності на
земельну ділянку нотаріус, який
посвідчує (видає) документ, та орган,
який здійснює державну реєстрацію прав
на нерухоме майно та їх обмежень,
роблять відмітку про перехід права
власності на земельну ділянку із
зазначенням документа, на підставі
якого відбувся такий перехід.

Відповідно до ст. 152 ЗК України 2001 року
власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю.

Відповідно до ст. 155 ЗК України 2001 року у
разі видання органом виконавчої влади
або органом місцевого самоврядування
акта, яким порушуються права особи щодо
володіння, користування чи
розпорядження належною їй земельною
ділянкою, такий акт визнається
недійсним.

З огляду на ст. 210 ЗК України 2001 року
угоди укладені із порушенням
встановленого законом порядку
купівлі-продажу, дарування, застави,
обміну земельних ділянок, визнаються
не дійсними за рішенням суду.

Пунктом 12 Перехідних положень ЗК
України 2001 року передбачено, що до
розмежування земель державної та
комунальної форм власності
повноваження щодо розпорядження
землями в межах населених пунктів
здійснюють відповідні сільські,
селищні, міські ради, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади. Охорона земель
здійснюється через відповідні
спеціально уповноважені державні
органи, органи місцевого
самоврядування та органи державної
виконавчої влади відповідно до закону.

У ст. 3 ЦК України передбачено, що
загальними засадами цивільного
законодавства є: 1) неприпустимість
свавільного втручання у сферу
особистого життя людини; 2)
неприпустимість позбавлення права
власності, крім випадків, встановлених
Конституцією України та законом; 3)
свобода договору; 4) свобода
підприємницької діяльності, яка не
заборонена законом; 5) судовий захист
цивільного права та інтересу; 6)
справедливість, добросовісність та
розумність.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

У відповідності до ст. 16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу. Способами захисту цивільних
прав та інтересів можуть бути: 1)
визнання права; 2) визнання правочину
недійсним; 3) припинення дії, яка
порушує право; 4) відновлення становища,
яке існувало до порушення; 5) примусове
виконання обов'язку в натурі; 6) зміна
правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9) відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; 10)
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом. Суд може відмовити у
захисті цивільного права та інтересу
особи в разі порушення нею положень
частин другої - п'ятої статті 13 цього
Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права
власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку.

Відповідно до ст. 153 Земельного кодексу
України власник не може бути
позбавлений права власності на
земельну ділянку, крім випадків,
передбачених цим Кодексом та іншими
законами України. Згідно із ст. 321 ЦК
України ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності чи
обмежений у його здійсненні.

Статтею 143 Земельного кодексу України
передбачено виключний перелік підстав
для примусового припинення прав
власності на земельну ділянку. Жодна із
перелічених підстав не може бути
застосована судом для припинення права
власності на земельну ділянку власника
земельної ділянки ОСОБА_2

10 ст. 59 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» визначено,
що акти органів місцевого
самоврядування та їх посадових осіб з
мотивів невідповідності Конституції
або законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Згідно з положеннями ст.ст. 2, 6 Закону
України «Про державний контроль за
використанням та охороною земель» та
ст. 188 ЗК України 2001 року - державний
контроль за використанням та охороною
земель здійснюється уповноваженими
органами виконавчої влади по земельних
ресурсах, а за додержанням вимог
законодавства про охорону земель -
спеціально уповноваженими органами з
питань екології та природних ресурсів.

Відповідно до вимог п.п. 9, 10, 11 Порядку
проектів землеустрою щодо відведення
земельних ділянок, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 26 травня 2004 року № 677, проект
відведення земельної ділянки
погоджується із землекористувачем,
органом по земельних ресурсах,
природоохоронним і
санітарно-епідеміологічним органами,
органами архітектури та охорони
культурної спадщини і після одержання
висновку державної землевпорядної
експертизи по об'єктах, які їй
підлягають, подається до відповідної
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради, які розглядають
його у місячний строк і, в межах своїх
повноважень, визначених цим Кодексом,
приймають рішення про надання
земельної ділянки.

У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод кожна фізична
або юридична особа має право мирно
володіти своїм майном. Ніхто не може
бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

Відповідно до правової позиції
Європейського суду, зокрема, у справі
„Стретч проти Сполученого
Королівства" (рішення від 24 червня 2003
року), вказується, що самі по собі
допущені органами публічної влади
порушення не можуть бути безумовною
підставою для визнання їх рішень
недійсними, якщо вони не допущені
внаслідок винної, протиправної
поведінки самої фізичної особи.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів. У випадках, встановлених
законом, до суду можуть звертатися
органи та особи, яким надано право
захищати права, свободи та інтереси
інших осіб, або державні чи суспільні
інтереси.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Ч. 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією України та
законами України. Акти органів
місцевого самоврядування та їх
посадових осіб з мотивів
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними в судовому порядку
(частина десята статті 59 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні").

У статті 4 ЦПК України визначено, що
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Згідно положень Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18 грудня 2009
року №14 "Про судове рішення у цивільній
справі"і роз'яснення Пленуму
Верховного Суду України, що містяться в
постанові від 1 листопада 1996 року № 9
"Про застосування Конституції України
при здійсненні
правосуддя"обґрунтованим визнається
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість.

Отже, прокурор не довів тих обставин, на
які він посилався як на підставу своїх
вимог, не надав докази в обґрунтування
своїх вимог, не спростував тих
обставин, на які послався представник
відповідача, заперечуючи проти позову,
що є їх обов'язком відповідно до засад
змагальності процесу відповідно до ст.
10 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах заявлених
позовних вимог, дослідивши всебічно,
повно, безпосередньо та об'єктивно
наявні у справі докази, оцінивши їх
належність, допустимість,
достовірність, достатність і взаємний
зв'язок у сукупності, з'ясувавши всі
обставини справи, на які сторони
посилались як на підставу своїх вимог і
заперечень, з урахуванням того, що
відповідно до ст. 1 ЦПК України
завданням цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених або оспорюваних прав, свобод
чи інтересів фізичної особи, суд дійшов
висновку про відмову у задоволенні
позову Заступника прокурора
Києво-Святошинського району в
інтересах держави, а саме: Київського
обласного управління лісового та
мисливського господарства, ДП
«Київського лісового господарства» до
Тарасівської сільської ради, ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про визнання недійсним,
протиправним та скасування рішення
сільської ради, визнання недійсним
державного акта на право власності на
земельну ділянку, договору
купівлі-продажу земельної ділянки,
витребування земельної ділянки у
державну власність власність.

Отож, з врахуванням викладеного суд
вважає за необхідне залишити позов
заступника прокурора без задоволення.

Зважаючи на вищенаведене, з огляду на
позицію, викладену у Постанові Пленуму
Верховного суду України «Про судове
рішення у цивільній справі» № 14 від 18
грудня 2009 року, відповідно до ст. 1
Протоколу № 1 до Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод,
ст.ст. 3, 13, 14, 19, 41, 121 Конституції України,
ст.ст. 15, 16, 215, 321 ЦК України, ст.ст. 2, 6
Закону України «Про державний контроль
за використанням та охороною земель»,
Законом України «Про місцеве
самоврядування в Україні», ст.ст. 5, 81, 116,
118, 121, 125, 126, 143, 152, 155, 210 ЗК України, ст.ст.
3, 4, 10, 11, 59,60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові Заступника прокурора
Києво-Святошинського району Київської
області в інтересах держави, а саме:
Київського обласного управління
лісового та мисливського
господарства, ДП "Київського лісового
господарства" до Тарасівської
сільської ради, ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
визнання недійсним, протиправним та
скасування рішення сільської ради,
визнання недійсним державного акту на
право власності на земельну ділянку,
договору купівлі-продажу земельної
ділянки, витребування земельної
ділянки у державну власність -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Київської області
через Києво-Святошинський районний суд
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя:
М.П.Коцюрба