Справа №784/4895/13 09.12.2013 09.12.2013 09.12.2013
Провадження №22-ц/784/3841/13
Суддя по 1 інстанції Лузан Л.В.
Доповідач апеляційної інстанції
Ухвала

Іменем України

09 грудня 2013 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючої - Шолох З.Л.,

суддів: Серебрякової Т.В.,
Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання
- Яценко Л.В.,

за участю:

- позивача ОСОБА_2, його
представника - ОСОБА_3,

- представника відповідача ПП
«Укрінтерпостача» - Конограя М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_5 та ОСОБА_2

на рішення Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 22 жовтня 2013 року, ухвалене
у справі за позовом ОСОБА_5 та ОСОБА_2 до
приватного підприємства
«Укрінтерпостача» та ОСОБА_6 про
відшкодування майнової та моральної
шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо -
транспортної пригоди,

встановила:

27 травня 2013 року ОСОБА_5 та ОСОБА_2
звернулись до суду з позовом до
ПП «Укрінтерпостача», третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору - ОСОБА_6, про
відшкодування майнової та моральної
шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо -
транспортної пригоди.

Ухвалою Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 20 серпня 2013 року залучено
до участі у справі в якості відповідача
ОСОБА_6

Позивачі вказували, що
транспортна пригода сталася 12 квітня
2013 року з вини водія ОСОБА_6, який
керуючи належним ПП «Укрінтерпостача»
трактором МТЗ - 892 «Беларус», державний
номер НОМЕР_1 з причепом «ОП 2000»,
заводський номер НОМЕР_4, близько 17
години 30 хвилин, рухаючись по
автодорозі Р-06 122 км + 500 м., виїжджаючи з
другорядної дороги на головну, не надав
перевагу у русі та допустив зіткнення з
належним ОСОБА_5 автомобілем "Мазда 626"
державний номер НОМЕР_3, який рухався по
головній дорозі та знаходився під
керуванням водія ОСОБА_2

Внаслідок цієї дорожньо
транспортної пригоди, зазначали
позивачі, автомобілю ОСОБА_5 спричинені
механічні пошкодження, а їм заподіяна
моральна шкода.

Крім того, позивач ОСОБА_2 був
змушений нести витрати у вигляді
послуг евакуатора в сумі 1 600 грн.

Уточнюючи позовні вимоги,
позивачі просили стягнути з
відповідачів в солідарному порядку на
користь ОСОБА_5 68 739 грн. 80 коп. на
відшкодування майнової шкоди, 5 000 грн.
на відшкодування моральної шкоди, на
користь ОСОБА_2 1 600 грн. за
послуги евакуатора і 5 000 грн. на
відшкодування моральної шкоди та
понесені судові витрати.

Заперечуючи проти позовних вимог,
представник відповідача
ПП «Укрінтерпостача» посилався
на відсутність підстав відшкодування
шкоди підприємством, заподіяної з вини
виконавця послуг, за цивільною угодою,
ОСОБА_6

Відповідач ОСОБА_6, заперечуючи
проти позову, посилався на відсутність
у нього коштів.

Рішенням Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 22 жовтня 2013 року
позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь
ОСОБА_5 на відшкодування матеріальної
шкоди 58 181 грн. 37 коп., 500 грн.
компенсації моральної шкоди та 681 грн. 79
коп. судових витрат, а всього 59 363 грн. 16
коп.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь
ОСОБА_2 на відшкодування матеріальної
шкоди 2 800 грн., 400 грн. компенсації
моральної шкоди та 961 грн. 08 коп. судових
витрат, а всього 4 161 грн. 08 коп.

Відмовлено у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_2 до
відповідача ПП «Укрінтерпостача».

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 та
ОСОБА_2, посилаючись на незаконність та
необґрунтованість рішення суду,
просили його змінити, стягнувши з
відповідачів в солідарному порядку
заподіну майнову і моральну шкоду та
понесені ними судові витрати.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Уточнюючи позовні вимоги ОСОБА_5
та ОСОБА_2, посилалися на наявність
підстав покладення солідарної
відповідальності за заподіяну шкоду на
власника джерела підвищеної небезпеки
ПП «Укрінтерпостача» та водія ОСОБА_6

Вирішуючи спір, суд першої
інстанції виходив з того, що ПП
«Укрінтерпостача» перебувало з водієм
ОСОБА_6 не у трудових, а у
цивільно-правових відносинах та
використовував транспортні засоби на
підставі письмового договору на
виконання послуг, тому дійшов
висновку, що саме водій ОСОБА_6, як
володілець транспортного засобу, є
відповідальною особою перед
позивачами за заподіяну майнову та
моральну шкоду.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції.

Статтею 1166 ЦК України передбачені
загальні підстави відповідальності
фізичної або юридичної особи за
завдану нею неправомірними діями
майнову шкоду.

Підставою для звільнення особи
від відшкодування шкоди є доведеність
цією особою, що шкоди завдано не з її
вини.

На підставі ч.2 ст. 1187 ЦК України
шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання, або утримання якого
створює підвищену небезпеку.

Частиною 5 цієї ж статті
передбачено, що особа, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, відповідає за завдану шкоду,
якщо вона не доведе, що шкоди було
завдано внаслідок непереборної сили
або умислу потерпілого.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України
підлягає відшкодуванню й моральна
шкода, спричинена з вини заподіювача.

Згідно зі ст. 1192 ЦК України, з
урахуванням обставин справи суд за
вибором потерпілого може зобов'язати
особу, яка завдала шкоду майну,
відшкодувати її в натурі або
відшкодувати завдані збитки у повному
обсязі. Розмір збитків, що підлягають
відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних на відновлення пошкодженої
речі.

Із матеріалів справи вбачається,
що 12 квітня 2013 року ОСОБА_6 керуючи
трактором МТЗ - 892 «Белерус», державний
номер НОМЕР_1 з причепом «ОП 2000»
заводський номер НОМЕР_4, виїжджаючи з
другорядної дороги на головну не надав
перевагу у русі та допустив зіткнення з
автомобілем «Мазда 626», державний номер
НОМЕР_3, який належав ОСОБА_5, та
знаходився під керуванням ОСОБА_2 (а.с.28)

Власником вказаних трактора та
оприскувача є ПП «Укрінтерспостача»
(а.с. 98, 260).

Цивільно-правова
відповідальність водія трактора не
застрахована.

Постановою Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 08 травня 2013
року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні
цієї дорожньо транспортної пригоди та
притягнуто до адміністративної
відповідальності на підставі ст.124 КоАП
України (а.с.28, 98).

Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлені ці обставини.

Звітом про оцінку дослідження
вартості матеріального збитку від 15
травня 2013 року, яке
призначено за заявою ОСОБА_5, вартість
матеріальної шкоди заподіяної
власнику пошкодженого автомобіля
визначена у сумі 68 739 грн. 80 коп.

Ринкова вартість автомобіля в
пошкодженому стані, оцінена в сумі
10 558 грн. 43 коп. (29-61).

Вартість дослідження склала 1 200
грн., а вартість послуг евакуатора
автомобіля з місця пригоди -1 600
грн.(а.с.62, 67).

Згідно довідки - рахунку № 093747
від 18 червня 2013 року пошкоджений
автомобіль було продано ОСОБА_7 за 10 558
грн. 43 коп. (а.с. 197).

Отже, суд першої інстанції дійшов
вірного висновку, що реальні збитки
позивачки ОСОБА_5 становлять 58 181 грн.
37 коп. (68 739 грн. 80 коп. - 10 558 грн. 43 коп.),
що складаються із суми ринкової
вартості пошкодженого автомобіля, а
позивача ОСОБА_2 - 1600 грн.

Відповідно до договору про
надання послуг № к-11 від 28 січня 2013
року між ПП «Укрінтерпостача» та
ОСОБА_6, останній зобов'язався надавати
послуги, а саме: виконувати роботи на
сільськогосподарських угіддях, які
знаходяться у користуванні ПП
«Укрінтерпостача», з використанням
сільськогосподарської техніки та
майна, що належало підприємству, а
останній зобов'язувався здійснювати
оплату таких послуг.

На виконання умов цього договору,
підприємство на підставі актів прийому
- передачі від 29 січня 2013 року
передало, а ОСОБА_6 прийняв у володіння
і користування - трактор МТЗ - 892,
реєстраційний номер НОМЕР_1, та від 01
березня 2013 року - оприскувач ОП - 2000,
заводський номер 51 (а.с. 103 - 151).

На підтвердження правових
підстав володіння транспортними
засобами підприємства, на час
дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_6
надав письмовий договір позички від 08
квітня 2013 року, за яким ПП
«Укрінтерпостача» безоплатно
передало, а він прийняв зазначений вище
трактор та оприскувач ОП-2000, 2007 року
випуску.

Безоплатне користування наземних
самохідних транспортних засобів за
участю фізичної особи, згідно ч. 4 ст. 828
ЦК України, оформлюється письмовим
договором, який не підлягає
нотаріальному посвідченню. Тому
послання позивачів на його
нікчемність, є необґрунтованим.

Вказані вище договори та його
умови сторонами не оспорювалися.

Отже, водій ОСОБА_6, на час
дорожньо-транспортної пригоди, не
перебував з ПП
«Укрінтерпостача» у трудових або
підрядних відносинах, а був
володільцем джерела підвищеної
небезпеки у розумінні ст. 1187 ЦК України.

У зв'язку з цим, підстав
покладення на підприємство обов'язку
відшкодувати шкоду, заподіяну з вини
ОСОБА_6, згідно вимог ст. 1172 ЦК України,
на що посилалися позивачі, не
вбачається.

Крім того, обставини завдання
позивачам шкоди і ПП «Укрінтерпостача»
недоведені, оскільки не
підтверджуються доказами.

Тому висновок суду першої
інстанції про відсутність підстав для
відшкодування шкоди відповідачами в
солідарному порядку, є вірним.

Встановлені судом першої
інстанції неправомірні дії ОСОБА_6,
безумовно завдали ОСОБА_5 та ОСОБА_2
немайнових втрат, а тому суд
обґрунтовано на підставі ст. 1167
ЦК України стягнув з нього на їх
користь компенсацію моральної шкоди.

При визначені розміру цих
стягнень суд належним чином врахував
характер і ступінь моральних
страждань, їх тривалість, зусилля
затрачені позивачами на відновлення
нормальних життєвих зв'язків та інші
істотні обставини справи, на які
послався у рішенні, та обґрунтовано
визначив на відшкодування моральної
шкоди на користь позивачки ОСОБА_5 500
грн. та позивача ОСОБА_2 - 400 грн.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують правильність висновків
суду першої інстанції.

Судові витрати розподілені судом
першої інстанції у відповідності до
вимог ст. 88 ЦПК України.

Таким чином, колегія суддів не
вбачає підстав для скасування або
зміни рішення суду першої інстанції.

У відповідності до ст. 88 ЦПК
України з відповідачів на користь
позивачів не підлягає стягненню
судовий збір за подачу апеляційної
скарги.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 та
ОСОБА_2 відхилити, а рішення
Вознесенського міськрайонного суду
Миколаївської області від 22 жовтня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуюча
Судді: