Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/1699/13-ц
Провадження №: 2/332/767/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2013 р.
м. Запоріжжя

Заводський районний суд міста
Запоріжжя у складі:

Головуючого - судді: Федоренка
О.І.,

при секретарі: Педак С.С.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, треті особи
Заводський відділ УДМС України в
Запорізькій області, ОСОБА_4 про
визнання такими, що втратили право
користування жилим приміщенням,
зустрічний позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про усунення перешкод в
користуванні житлом та вселення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом в якому зазначила, що проживає
за адресою АДРЕСА_1, де разом з нею
проживають донька ОСОБА_4, онуки ОСОБА_5
та ОСОБА_7 і ОСОБА_6. Окрім того, у
квартирі зареєстровані відповідачі,
які з 1998 року не проживають у квартирі,
хоча їм ніхто перешкоди в цьому не
чинить, не проявляють ніякого інтересу
до квартири і не сплачують комунальні
послуги. Позивачка є пенсіонеркою і
сплата вартості послуг за
відповідачів, які не проживають,
суттєво впливає на її бюджет, у зв'язку
з чим просить визнати відповідачів
такими, що втратили право користування
жилим приміщенням - вищезазначеною
квартирою.

В свою чергу ОСОБА_2 та ОСОБА_3
звернулися до суду з зустрічним
позовом до ОСОБА_1, в якому підтвердили
факт не проживання в спірній квартирі з
1998 року, оскільки були змушені піти з
квартири з-за того, що новий чоловік
ОСОБА_1 постійно влаштовував їм
скандали та бійки, у 2001 році ОСОБА_1
змінила замок вхідної двері квартири. В
теперішній час вони проживають у
батька ОСОБА_3, періодично приходячи до
квартири, оскільки там проживає
неповнолітня донька відповідачки -
ОСОБА_6. Просять суд усунути перешкоди в
користуванні вищезазначеною квартирою
шляхом вселення до спірної квартири.

Ухвалою суду від 11.6.2013 року обидві
позови об'єднані в одне провадження.

В судовому засіданні позивачка за
первинним позовом та її представники
позовні вимоги підтримали, з
посиланням на викладені в позові
доводи та обґрунтування просять вимоги
задовольнити. Вимоги зустрічного
позову не визнали, заперечують проти
його задоволення, пояснивши, що
відповідачам ніхто перешкод в
користуванні квартирою не чинить.

Відповідачі за первинним позовом
та їх представник позовні вимоги не
визнали, просять відмовити в
задоволенні позову, вимоги зустрічного
позову підтримали, з посиланням на
викладені в ньому доводи та
обґрунтування, просять вимоги
задовольнити, вселивши їх в спірну
квартиру.

Третя особа за первинним позовом
ОСОБА_4 підтвердила доводи первинного
позову та пояснення ОСОБА_1, щодо не
проживання відповідачів в спірній
квартирі з 2000 року без поважних причин
та не оплата ними комунальних послуг,
нечасті візити відповідачів до
квартири, де залишилася проживати
донька відповідачки - ОСОБА_6, просить
первинний позов задовольнити, в
задоволені зустрічного відмовити.

Від третьої особи Заводського РВ
у м.Запоріжжі УДМС України в
Запорізькій області надійшла заява про
розгляд справи за відсутністю їх
представника, оскільки предмет
судового розгляду не стосується її
інтересів.

Вислухавши пояснення,
перевіривши докази, суд встановив
певні юридичні факти та відповідні до
них правовідносини.

Згідно ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень.

Як встановлено в судовому
засіданні й проти чого не заперечують
сторони, позивачка і відповідачі за
первинним позовом зареєстровані в
квартирі АДРЕСА_1 (а.с.6).

За поясненням ОСОБА_1 відповідачі
не проживають в спірній квартирі з 1998
року, що й підтвердили самі
відповідачі. Право на звернення з
позовом у позивачки виникло, за змістом
ст.404 ЦК України, у 1999 році, але вона
звернулася з позовом лише у 2013 році. З
чого суд робить висновок, що з моменту
виникнення права звернення до суду у 999
році й до звернення в суд 17.4.2013 року
позивачку влаштовувала ситуація не
проживання відповідачів в квартирі при
наявності їх реєстрації в ній.

Згідно ч.2 ст.404 ЦК України член
сім'ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними і
власником житла або законом.

Як зазначили відповідачі -
причиною за якою вони змушені були
залишити спірну квартиру, стали
постійні сварки та бійки з чоловіком
позивачки.

Стаття 47 Конституції України
передбачає право кожного на житло й
гарантує, що ніхто не може бути
примусово позбавлений житла інакше як
на підставі закону й за рішенням суду.

Відповідно до п.10 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
12.4.1985 року № 4 «Про деякі питання, що
виникли в практиці застосування судами
Житлового кодексу України» у справах
про визнання наймача або члена його
сім'ї такими, що втратили право
користування жилим приміщенням (ст.71
ЖК), одною з причин поважності не
проживання зазначена неправомірна
поведінка інших членів сім'ї й суд з цих
підстав може продовжити пропущений
строк.

Суд не вбачає підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з
наступних підстав. Судом встановлено,
згідно пояснень сторін та третьої
особи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3, хоча
постійно й не проживають в спірній
квартирі вже достатньо довгий час, але
періодично приходять до
неповнолітньої доньки ОСОБА_2 - ОСОБА_6,
тобто остаточно не відмовилися від
користуванні квартирою. Окрім того, у
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відсутні ключі від
вхідної двері квартири, що суд сприймає
як своєрідну перешкоду з боку ОСОБА_1 в
праві користування відповідачами
квартирою, але оскільки, як пояснили
самі ж сторони, замки на вхідній двері
змінені давно, суд сприймає це, як
ситуацію, яка також влаштовувала всі
сторони, оскільки суду не надано
доказів, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зверталися
за допомогою в усунення перешкод в
користуванні квартирою і, також не
вбачає підстав для задоволення й
зустрічного позову.

На підставі вищенаведеного суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги як первинного позову так і
зустрічного необґрунтовані й
задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.47 Конституції
України, ст.404 ЦК України, ст.71 ЖК
України, ст.ст. 10,14,57-60,88,110,169,208-209,
212-215,218,294 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовити у повному
обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
О.І. Федоренко