БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Незалежності, буд. 4 тел.: 0 (4653) 21-202
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
Справа
№2503/977/2012
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2013 р.

м.Борзна

Борзнянський районний суд
Чернігівської області в складі

головуючого судді
Тіслюка І.І.

секретар
Циліцька Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Борзнянської міської
ради, за участі третьої особи - Відділу
Державного комітету України із
земельних ресурсів у Борзнянському
районі Чернігівської області про
визнання незаконним рішення
виконавчого комітету Борзнянської
міської ради №26 від 12.04.2000 року про
передачу у приватну власність
земельної ділянки, а також визнання
недійсним державного акту на право
приватної власності на землю від 23.11.2000
року, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 та Борзнянської міської ради в
якому просить суд винести рішення, що
ним визнати незаконним рішення
виконавчого комітету Борзнянської
міської ради №26 від 12.04.2000 року про
передачу у приватну власність
земельної ділянки, а також визнання
недійсним державного акту на право
приватної власності на землю від 23.11.2000
року.

Також в позові заявлено прохання про
поновлення строку для захисту його
права на оскарження рішення виконкому
Борзнянської міської ради та на вимогу
про визнання недійсним державного акту
на землю, оскільки з моменту
постановлення міською радою
зазначеного рішення сплив строк
позовної давності у три роки.

На обґрунтування вказаних вимог
позивач вказує, що йому відповідно до
нотаріально посвідченого договору
дарування від 11 листопада 1994 року, на
праві приватної власності належить
житловий будинок з надвірними
будівлями за адресою: АДРЕСА_1 який був
подарований йому матір`ю ОСОБА_3.

Оскільки на час здійснення матір`ю
дарування він постійно проживав в
іншій місцевосці, то зміг приїхати до
матері лише п`ять років назад.

В 2009 році він, виходячи з того, що є
власником будинку та будівель
господарського призначення,
подарованих матір`ю, подав до
Борзнянської міської ради документи на
безоплатну приватизацію на своє ім`я
присадибної земельної ділянки. Після
цього виявилось, що частина земельної
ділянки, на який знаходяться літня
кухня і погріб, включені матір`ю до
будівель, що подаровані йому разом з
будинком, перебувають у приватній
власності його рідного брата ОСОБА_2,
який проживає у суміжному
домоволодінні по АДРЕСА_1.

Земельна ділянка з будинком та
будівлями господарського призначення
за вказаною адресою, належала спочатку
його діду, а потім була успадкована
батьком. Після побудування на цій же
присадибній ділянці нового будинку
батьки почали проживати на номому
місці, а старий будинок з часткою землі
відійшов у користування брату ОСОБА_2

Брат, ОСОБА_2, власником земельної
ділянки став в 2000 році після прийняття
виконавчим комітетом Борзнянської
міської ради 12 квітня 2000 року рішення
за №26.

На підставі зазначеного рішення ОСОБА_2
був виданий державний акт на право
приватної власності на землю серії 1-ЧН
№048343 від 23 листопада 2000 року згідно з
яким йому передано у приватну
власність земельну ділянку загальною
площею 0,60 га , яка складається з двох
ділянок : для обслуговування житлового
будинку площею 0,25 га та для ведення
особистого підсобного господарства
площею 0,35 га . Ні позивач, ні його мати
ОСОБА_3 про надання відповідачу у
приватну власність земельної ділянки
не були поставлені до відома, а також не
були присутні при складанні документів
про визначення меж поміж суміжними
присадибними ділянками.

На початку вересня 2010 року, коли він
вирішив приватизувати присадибну
земельну ділянку навколо подарованого
йому будинку, він звернувся до відділу
Держкомзему у Борзнянському районі.
Комісія відділу у складі головного
спеціаліста - юрисконсульта ОСОБА_4 та
головного державного інспектора з
використання і охорони земель ОСОБА_5
розглянувши його звернення з вказаного
питання, виявила той факт, що державний
акт на земельну ділянку приватизовану
ОСОБА_2 не узгоджується з даними про
нерухоме майно що вказане в договорі
дарування його матір`ю. Зокрема, було
встановлено, що літня кухня та погріб
знаходяться на земельній ділянці, що
приватизована братом у 2000 році. Тобто,
для користування вказаними будівлями
слід було разом з будівлями повернути
йому прилеглу до них частину земельної
ділянки. Тому, члени комісії ДКЗ
роз`яснили йому про те, що спір про
правильність визначення меж
приватизованої земельної ділянки може
бути вирішений лише в судовому порядку.

Таким чином, зазначене свідчить про
порушення його права на належну йому на
законних підставах земельну ділянку.

З огляду на вказані обставини він
вважає, що рішення виконавчого
комітету Борзнянської міської ради №26
від 12.04.2000 року має бути визнано
незаконним, а державний акт на право
приватної власності на землю серії 1-ЧН
№048343 від 23.11.2000 року, згідно з яким
ОСОБА_2 передано у приватну власність
земельну ділянку загальною площею 0,60
га, має бути визнаний недійсним.

Вирішити даний спір в добровільному
порядку відповідач ОСОБА_2
відмовляється .

Відповідно до вимог ст.71 Цивільного
кодексу України ( в редакції 1963 року),
загальний строк для захисту права за
позовом осіб, право яких порушено,
встановлюється в три роки .

Відповідно до вимог ст.76 Цивільного
кодексу України ( в редакції 1963 року),
перебіг строку позовної давності
починається з дня коли особа дізналася
або повинна була дізнатися про
порушення свого права .

Про порушення свого права він дізнався
на початку вересня 2010 року при
зверненні до відділу Держкомзему у
Борзнянському районі, а саме після
огляду комісією відділу розташування
суміжних з братом земельних ділянок та
зведених на них господарських
будівель.

Також він звернув увагу на те, що його
мати ОСОБА_3, з якою він проживав до часу
її смерті на прикінці 2012 року, була
інвалідом 1 групи по загальному
захворюванню і позбавлена можливості
рухатися у зв'язку з захворюванням,
потребувала постійного догляду за нею,
а тому він постійно змушений був
знаходитись поряд з нею.

У зв'язку з такою ситуацією порушився
його звичайний життєвий уклад тому, що
у нього виникла необхідність
відстоювати свої права у судовому
порядку, витрачати на це багато часу та
додаткових зусиль.

В судовому засіданні представник
позивача та особисто позивач позов
підтримали у повному обсязі заявлених
вимог. Додатково до доводів вказаних у
позові, вони пояснили, що під час
підготовки документів, які складаються
на місцевосці, з метою приватизації
земельної ділянки відповідачем ОСОБА_2,
зокрема акту встановлення і погодження
зовнішніх меж земельної ділянки з
суміжними землевласниками, по АДРЕСА_1,
цей акт повинна була підписувати його
мати ОСОБА_3, як власниця суміжної
земельної ділянки, але вона
стверджувала в розмовах, цього акту не
підписувала. Отже, підпис, що
поставлений у вказаному акті, є
підробленим кимось. Тому, він заявляв
клопотання щодо проведення судово -
почеркознавчої експертизи цього
підпису. Заперечував проти показань
свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які
стверджували, що після того, як був
виготовлений акт погодження зовнішніх
меж він був підписаний ОСОБА_8, ОСОБА_9
та ОСОБА_3

Також було вказано, що літня кухня та
погріб були передані йому (ОСОБА_1) за
усним розпорядженням батька, який
помер. Мати цього підтвердити не може,
оскільки також померла. Інших доказів
цього факту він не має. Брат йому
пропонував побудувати нову літню кухню
з урахуванням існуючих меж належної
тому земельної ділянки, але він з цим не
погоджується.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав. В
пояснення він повідомив суду, що не
погоджується з доводами позивача про
те, що той дізнався про порушення своїх
прав та інтересів лише у 2009 році за тих
обставин, що ним вказані в позові.
Насправді брат, ОСОБА_1, проживаючи у
Донецькій області неодноразово
навідувався до матері і був обізнаний
про те, що він приватизував земельну
ділянку у 2000 році. За життя батька, який
успадкував старий будинок від свого
батька, в якому раніше проживала вся їх
родина, були побудовані поряд з цим
будинком погріб та літня кухня. Потім
був побудований новий будинок і батьки
перейшли жити в цей новий будинок, а він
залишився у старому. Брат, ОСОБА_1,
проживав в іншій місцевості зі своєю
сім`єю. При приватазації земельної
ділянки межа була визначена у
відповідності до волевиявлення батька.
Він також за життя в розмовах говорив
рідним, що літня кухня та погріб
повинні бути передані йому, ОСОБА_2
Тому, він вважає помилкою включення
матір`ю до договору дарування вказаних
будівель господарського призначення.
Коли співробітниками ДЗК проводились
заміри розмірів земельної ділянки, що
потім були відображені в акті
встановлення і погодження зовнішніх
меж від 20.05.2000 року, мати не
висловлювала будь - яких заперечень
проти достовірності схем, що містяться
в цьому акті і підписала вказаний акт у
присутності співробітників
держкомзему.

Також, в інвентаризаційній справі №286
на домоволодіння по АДРЕСА_1 у сводному
акті, що складався 21.02.1990 року, за 4 роки
до того, як мати склала договір
дарування на ім`я ОСОБА_1, вказано, що
погріб включений до переліку будівель,
зареєстрованих за вказаною адресою. У
абрисі присадибної ділянки за рішенням
бувшого керівника МБТІ ОСОБА_10, який
помер, у ІНФОРМАЦІЯ_1 були визначені
інші межі між суміжними земельними
ділянками по АДРЕСА_1 (ОСОБА_2І.) та
АДРЕСА_2 (ОСОБА_1), які зменшують
територію приватизованої у 2000 році
земельної ділянки. Також, ОСОБА_10 була
внесена нова будівля- сарай, що зведена
на території присадибної ділянки по
АДРЕСА_1. Коли він звернувся до
керівника МБТІ ОСОБА_10 з питанням про
підстави внесення змін до документів в
інвентаризаційній справі №286, той
пояснив, що зробив це для примирення їх
з братом, оскільки той часто звертався
до нього і він змушений був погодитись
з доводами ОСОБА_1

Тому, вважаючи доводи позивача про
порушення його прав та законних
інтересів такими, що не ґрунтуються на
об`єктивних доказах, а також з
урахуванням того, що брат необ`єктивно
вказав дату перебігу строку давності,
просив суд відмовити ОСОБА_1 у
задоволенні позовних вимог.

Представник Борзнянської міської ради
позов не визнав. В судовому засіданні
він пояснив, що вимога ОСОБА_1 про
визнання незаконним рішення
виконавчого комітету Борзнянської
міської ради №26 від 12.04.2000 року про
передачу у приватну власність
земельної ділянки ОСОБА_2, а також
визнання недійсним державного акту
серії І-ЧН №048343 від 23.11.2000 року на право
приватної власності на землю
ґрунтуються на хибних уявленнях
позивача тих обставин, що призвели
нібито до порушення його прав та
законних інтересів. Позивач в своїх
доводах посилається на волевиявлення
своїх батьків, зроблених ними більшою
мірою в усній формі стосовно
приналежності будівель і споруд
господарського призначення на
території домоволодінь по АДРЕСА_1 та
АДРЕСА_2. Однак, перевірити
достовірність таких його посилань
неможливо, оскільки батьки померли.

Позивач при визначенні вимог у позові
визначає головним аргументом упозові
неуважність співробітників ДЗК при
виготовленні акту встановлення і
погодження меж земельної ділянки з
суміжними землевласниками від 20.05.2000
року, оскільки ними не були враховані
відомості, що вказані у договорі
дарування ОСОБА_3 своєму синові ОСОБА_1
житлового будинку із будівлями
господарського призначення,
розташованих по АДРЕСА_2. Також,
позивачем стверджується, що підпис
його матері на вказаному акті був
кимось підроблений. Однак, позивачем не
взято до уваги, що на момент прийняття
рішення Борзнянською міськрадою 12.04.2000
року рішення про передачу земельної
ділянки у приватну власність ОСОБА_2
існували інші документи, які
підтверджують законність вказаного
рішення. Зокрема таки документи
містяться в інвентаризаційній справі
МБТІ №286. В них визначено межі
присадибної ділянки та вказані
будівлі, що розташовані на цій
земельній ділянці станом на 13.02.1990 року.
Тому, коли пізніше у 1994 році матір`ю
позивача складався договір дарування,
він повинен був враховувати зміст вже
існувавших правовстановлюючих
документів чи рішень суду з спірних
питань. Тобто, сам договір дарування
містить у собі суперечності, оскільки
до нього були включені будівлі, що у 1990
році визнавались належними ОСОБА_2 В
подальшому, коли у травні 2000 року
виготовлявся акт встановлення і
погодження меж між суміжними
землевласниками, якими на той час були
мати позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_2,
фактично матір`ю були підтверджені
існуючи межі між сусідами. Відсутність
спору підтверджена в акті підписами
сторін, однією з яких була мати
позивача.

Стосовно твердження щодо порушення
законних прав позивача, то вони не
мають об`єктивного підґрунтя. Так, зі
змісту вимог позивача вбачається, що
він нібито втратив не лише можливість
користуватись будівлями
господарського призначення (літня
кухня та погріб) які розташовані за
межею, встановленою між земельними
ділянками, але й сама межа по землі
повинна проходити по території, що
віддана відповідачу ОСОБА_2 Проте
твердження про порушення законного
права є безпідставним, оскільки
вказані будівлі були зведені без
надання міськрадою відповідних
дозволів і не могли враховуватись при
винесенні рішення, що оспорюється
ОСОБА_1 Відповідно до вимог
нормативного законодавства, що
існувало на час іх зведення, незаконно
побудовані будівлі підлягали
демонтуванню.

Пояснення відповідача ОСОБА_2 свідчать
про те, що позивач ОСОБА_1 недостовірно
вказує дату перебігу строку позовної
давності, тому суд не повинен
задовольняти клопотання про
поновлення строку на захист прав та
інтересів, які ОСОБА_1 вважає
порушеними.

Представник третьої особи - Відділу
Державного комітету України із
земельних ресурсів в судовому
засіданні пояснив, що ознайомившись з
технічною справою по виготовленню
державного акту на право приватної
власності на землю, яка знаходиться по
АДРЕСА_1, де проживає відповідач ОСОБА_2
та вислухавши пояснення сторін, він
зробив висновок, що рішення
виконавчого комітету Борзнянської
міської ради №26 від 12.04.2000 року про
передачу у приватну власність
зазначеної земельної ділянки, а потім і
процедура оформлення та видачі
державного акту на право приватної
власності на цю земельну ділянку
відбулись без порушень земельного
законодавства України. Тому, доводи
позивача про те, що рішення виконкому
про передачу у приватну власність
зазначеної земельної ділянки як і
виготовлення державного акту на землю
слід визнати незаконним, він вважає
безпідставними.

Свідок ОСОБА_6 пояснив, що навесні 2000
року він спільно з ОСОБА_11 та ОСОБА_7
проводили обмірювання відстаней на
земельній ділянці на території
домоволодіння по АДРЕСА_1 власником
якого є ОСОБА_1 За результатами
обмірювання був складений акт
встановлення і погодження зовнішніх
меж земельної ділянки з суміжними
землевласниками. З метою підтвердження
того, що акт погоджений з суміжними
землевласниками, були запрошені сусіди
ОСОБА_2, які власноручно поставили
підписи у цьому акті. Він чітко
пам`ятає, що акт також підписувала
ОСОБА_3, мати ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_7 пояснив, що навесні 2000
року він як представник міськради був
присутній коли співробітники ДЗК
ОСОБА_11 та ОСОБА_6 проводили
обмірювання відстаней на земельній
ділянці на території домоволодіння по
АДРЕСА_1, власником якого є ОСОБА_1 За
результатами роботи був складений акт
встановлення і погодження зовнішніх
меж земельної ділянки з суміжними
землевласниками. З метою підтвердження
того, що акт погоджений з суміжними
землевласниками, були запрошені сусіди
ОСОБА_2, які власноручно поставили
підписи у цьому акті. Він чітко пам`ятає
що акт також підписувала ОСОБА_3, мати
ОСОБА_2 та ОСОБА_1

ОСОБА_12, залучений до участі в
цивільній справі в якості спеціаліста
для роз`яснення змісту документів, що
містяться в інвентаризаційних справах
комунального підприємства «Ніжинське
міжміське бюро технічної
інвентаризації» на домоволодіння, які
знаходяться по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, в
судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_2
отримав свідоцтво на право власності
на житловий будинок по АДРЕСА_1 05.03.1990
року. Перед цим спеціалістами МБТІ в
лютому 1990 року складались інші
документи і у тому числі абрис
присадибної ділянки по АДРЕСА_1, в якому
зафіксовано проходження межі з
суміжною земельною ділянкою, що
відноситься до будинку АДРЕСА_2. 03.04.2012
року до даного абрису були внесені
зміни. Зокрема змінено розташування
межевої лінії між земельними
ділянками, а саме вона переміщена на
сторону земельної ділянки будинка
АДРЕСА_1 і таким чином погріб
перемістився на бік земельної ділянки
прилеглої до будинку АДРЕСА_2,
власником якого є ОСОБА_1 Правові
підстави переміщення межі не вказані у
цьму документі.

ОСОБА_13, керівник Борзнянського
районного відділу ГУ МНС України в
Чернігівській області, залучений до
участі в цивільній справі в якості
спеціаліста з оцінки дотримання
власниками домогосподрств норм
протипожежної безпеки при будівництві
будівель на цих присадибних земельних
ділянках, в судовому засіданні пояснив,
що він обізнаний про суть спору, який
винесено на розгляд суду, тому
зазначив, що спірні погріб та літня
кухня побудовані без дотримання норм
визначеного законодавством та
правилами протипожежної безпеки, а
тому за нормами законодавства,
існувавшого на час їх зведення, будівлі
підлягали б знесенню.

Дослідивши наявні у справі документи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
встановив такі фактичні обставини та
відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивачу, ОСОБА_1,
відповідно до нотаріально
посвідченого договору дарування від 11
листопада 1994 року, на праві приватної
власності належить житловий будинок з
надвірними будівлями який знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1 який був
подарований йому матір`ю ОСОБА_3.

Оскільки на час здійснення матір`ю
позивача ОСОБА_3 дарування він постійно
проживав в іншій місцевосці, то, як він
зазначив в суді, зміг приїхати до
матері лише 5 років назад (2007 - 2008 роки),
оскільки вона за станом здоров`я
потребувала нагляду .

В 2009 році ОСОБА_1, виходячи з того, що є
власником будинку, що подарований
матір`ю подав до Борзнянської міської
ради документи на безоплатну
приватизацію на своє ім`я вказаної
присадибної земельної ділянки.

Однак, потім виявилось, що частини
земельної ділянки, на яких знаходяться
літня кухня і погріб, що подаровані
матір`ю разом з будинком, перебувають у
приватній власності його рідного брата
ОСОБА_2, який проживає по сусідству по
АДРЕСА_1. Земельна ділянки з будинком та
будівлями господарського призначення
належала спочатку його діду, а потім
була успадкована батьком. Після
побудування на цій же земельній
ділянці нового будинку, батьки почали
проживати на новому місці, а старий
будинок з часткою землі був переданий у
користування брату ОСОБА_2

Брат, ОСОБА_2, власником земельної
ділянки став в 2000 році після прийняття
12 квітня 2000 року виконавчим комітетом
Борзнянської міської ради народних
депутатів рішення за №26.

На підставі зазначеного рішення ОСОБА_2
був виданий державний акт на право
приватної власності на землю серії 1-ЧН
№048343 від 23 листопада 2000 року, згідно з
яким йому передано у приватну
власність земельну ділянку загальною
площею 0,60 га , яка складається з двох
ділянок: для обслуговування житлового
будинку площею 0,25 га та для ведення
особистого підсобного господарства
площею 0,35 га .

На початку вересня 2010 року, коли
позивач вирішив приватизувати
земельну ділянку навколо подарованого
йому будинку, він звернувся до відділу
Держкомзему у Борзнянському районі.
Комісія відділу, розглянувши його
звернення з вказаного питання, виявила
той факт, що державний акт на земельну
ділянку, приватизовану ОСОБА_2, не
узгоджується з даними про нерухоме
майно, що вказане в договорі дарування
його матір`ю. Так, було встановлено, що
літня кухня та погріб знаходяться на
земельній ділянці, що приватизована
братом у 2000 році. Тобто, для нормального
користування вказаними будівлями слід
разом з будівлями повернути йому
прилеглі до них земельні ділянки. Тому,
спір про правильність приватизації
земельної ділянки слід вирішувати в
судовому порядку.

Зазначене він вважає свідченням
порушення його права на належну йому на
законних підставах земельну ділянку.
Тому, на думку позивача, рішення
виконавчого комітету Борзнянської
міської ради №26 від 12.04.2000 року має бути
визнано незаконним, а державний акт на
право приватної власності на землю
серії 1-ЧН №048343 від 23.11.2000 року має бути
визнаний недійсним.

Однак, з доводами на обґрунтування
позовних вимог не погодились
відповідачі і вони спростовуються
сукупністю встановлених судом фактів,
що вбачаються зі змісту пояснень
відповідачів та долучених до справи
письмових доказів.

Так, представник Борзнянської міської
ради позов не визнав. Він вважає що
вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконним
рішення виконавчого комітету
Борзнянської міської ради №26 від 12.04.2000
року про передачу у приватну власність
земельної ділянки ОСОБА_2, а також
визнання недійсним державного акту
серії І-ЧН №048343 від 23.11.2000 року на право
приватної власності на землю
ґрунтуються на хибних уявленнях
позивача тих обставин, що призвели
нібито до порушення його прав та
законних інтересів. Позивач в своїх
доводах посилається на волевиявлення
своїх батьків зроблених ними більшою
мірою в усній формі стосовно
приналежності будівель і споруд
господарського призначення на
території домоволодінь по АДРЕСА_1 та
АДРЕСА_2. Однак, достовірність його
тверджень не має ніяких об`єктивних
підтверджень, а посилання на
висловлювання осіб, які померли, не
можна вважати належним доказом.

Доводи позивача стосовно того, що
співробітники ДЗК, які займались
виготовленням акту встановлення і
погодження меж земельної ділянки з
суміжними землевласниками від 20.05.2000
року, повинні були врахувати відомості,
що вказані у договорі дарування ОСОБА_3
своєму синові ОСОБА_1 житлового будинку
із будівлями господарського
призначення, розташованих по АДРЕСА_2,
не можна ставити у вину відповідачам,
оскільки такий обов`язок був у інших
осіб, яки приймали участь у підписанні
акту узгодження меж між суміжними
присадибними ділянками і у тому числі у
власниці земельної ділянки по АДРЕСА_2
ОСОБА_3 Доводи позивача про те, що мати
не підписувала вказаного акту і що її
підпис підроблений, незважаючи на
висновок проведеної у справі судово -
почеркознавчої експертизи,
спростовуються показаннями свідків,
які вони дали в судовому засіданні,
будучи попереджені про кримінальну
відповідальність за заздалегідь
неправдиві свідчення. Так, вони
пояснювали що після виготовлення акту
встановлення і погодження зовнішніх
меж він був підписаний господарем
домоволодіння по АДРЕСА_2 ОСОБА_3 у
присутності господаря домоволодіння
по АДРЕСА_1 - ОСОБА_2 та співробітників
ДЗК.

Також, слід взяти до уваги, що на момент
прийняття рішення Борзнянською
міськрадою 12.04.2000 року рішення про
передачу земельної ділянки у приватну
власність ОСОБА_2 існували інші
документи, які підтверджують
законність вказаного рішення. Зокрема,
таки документи містяться в
інвентаризаційній справі МБТІ №286. В
них визначено межі присадибної ділянки
та вказані будівлі, що розташовані на
цій земельній ділянці станом на 13.02.1990
року. Тому, коли пізніше у 1994 році
матір`ю позивача складався договір
дарування, він повинен був враховувати
зміст вже існувавших
правовстановлюючих документів чи
рішень суду з спірних питань. Тобто, сам
договір дарування складався з
помилками, які не були усунуті під час
його нотаріального посвідчення.

Твердження ОСОБА_1 щодо порушення його
законних прав, пов`язаних з тим, що він
нібито втратив не лише можливість
користуватись будівлями
господарського призначення (літня
кухня та погріб) які розташовані за
межею, встановленою між земельними
ділянками, але й сама межа по землі
повинна проходити по території, що
віддана відповідачу ОСОБА_2, - слід
вважати безпідставними, оскільки
вказані будівлі були зведені без
надання Борзнянською міськрадою
відповідних дозволів і вони не могли
враховуватись при винесенні місьрадою
рішення, що оспорюється ОСОБА_1

Також, представник третьої особи -
Відділу Державного комітету України із
земельних ресурсів в судовому
засіданні, висловлюючи свою правову
позицію, зазначив, що ознайомившись з
технічною справою по виготовленню
державного акту на право приватної
власності на землю, яка знаходиться по
АДРЕСА_1, де проживає відповідач ОСОБА_2
та вислухавши пояснення сторін, - він
зробив висновок, що рішення
виконавчого комітету Борзнянської
міської ради №26 від 12.04.2000 року про
передачу у приватну власність
зазначеної земельної ділянки, а потім і
послідовність дій по підготовці та
видачі державного акту на право
приватної власності на цю земельну
ділянку, відбулись без порушень
земельного законодавства України.

Оцінюючи пояснення позивача в
обґрунтування дати початку перебігу
строку позовної давності, встановлено,
що проти таких доводів заперечив
відповідач ОСОБА_2, який поясняв, що
розмови стосовно оспорювання
приналежності літньої кухні та
погрібу, які знаходяться на території
земельної ділянки, що була виділена
йому в користування за згодою батьків
за їх життя, велись між ним та братом
давно, тобто значно раніше ніж це
вказано у позові ОСОБА_1

Суд довіряє таким показанням ОСОБА_2,
оскільки й особисто позивач в
поясненнях згадував, що він переїхав до
матері з іншої місцевосці п`ять років
назад. Тому, усвідомлюючи, що він є
власником будинку по АДРЕСА_2, що йому
було подаровано матір`ю 11.11.1994 року і
про що він був обізнаний з зазначеного
часу, оскільки підписував цей договір
дарування як одарована особа у нього
виникли також і певні зобов`язання
відповідно до ст.319 ЦК України щодо
належного утримання вказаного
нерухомого майна.

Зазначене суд вважає свідченням того,
що позивач недостовірно вказує дату
перебігу строку позовної давності, а
тому не знаходить належних підстав для
задоволення його клопотання про
поновлення строку на захист прав та
інтересів, які ОСОБА_1 вважає
порушеними.

Інститут позовної давності
впорядковує встановлення судом
об`єктивної істини у справах і сприяє
винесенню правильних рішень. Позовна
давність сприяє стабілізації
цивільного обороту, усуває
невизначеність у співідносинах його
учасників.

Відповідно до ст. 71 ЦК України (ред.1963
р.), коли відбулись події, які призвели
до виникнення у сторін у справі певних
прав та обов`язків, загальний строк для
захисту права за позовом особи, право
якої порушено (позовна давність),
встановлюється в три роки.

Керуючись ст.71 ЦК України (ред.1963 року) ,
ст.319 ЦК України (ред.2004 року), ст.10, 60, 212,
214, 215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Клопотання ОСОБА_1 стосовно поновлення
строку для захисту його права на
оскарження рішення виконкому
Борзнянської міської ради та на вимогу
про визнання недійсним державного акту
на землю - залишити без задоволення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Борзнянської
міської ради про визнання незаконним
рішення виконавчого комітету
Борзнянської міської ради №26 від 12.04.2000
року про передачу у приватну власність
земельної ділянки, а також визнання
недійсним державного акту на право
приватної власності на землю від 23.11.2000
року - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Чернігівської області протягом 10
днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя

Борзнянського районного суду
І.І.Тіслюк