АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 648/34/13- ц
Справа №22-ц/791/3005/2013 р. Головуючий в І інстанції : Сімчук С.Б. Категорія 19 Доповідач: Борко А.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2013 року листопада місяця 14 дня колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області у складі :

Головуючого : Борка А.Л.

суддів: Бездрабко В.О.

Приходько Л.А.

при секретарі : Шевардіній К.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 09 серпня 2013 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про визнання договору дарування квартири недійсним, визнання договору дарування грошей удаваним, припинення права власності ОСОБА_5 на 1/2 частину квартири, визнання права спільної сумісної власності на квартиру та визнання права власності на 1/2 частину квартири,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернулась до суду із позовом зазначаючи, що перебуваючи у шлюбі з відповідачем у грудні 1999 року вона виїхала в Ізраїль на заробітки, де перебувала до 2005 року, про її місце знаходження та мету виїзду було відомо всім членам родини. Кожний місяць вона надсилала грошові кошти для утримання її родини. ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_1 та здійснив в ній перепланування за гроші позивача, так як в той час він ніде не працював, отримував пенсію по інвалідності у зв`язку із втратою працездатності. Перебуваючи на заробітках позивачу стало відомо, що рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 09.12.2003 р. за заявою відповідача ОСОБА_2 вона була визнана безвісно відсутньою. На підставі цього рішення 15.01.2004 р. між ними був розірваний шлюб в органах РАЦС. 11.05.2006р. ОСОБА_4 подала заяву про скасування рішення суду про визнання її безвісно відсутньою до Дніпровського районного суду м. Херсона, яка 14.06.2006р. була задоволена і зазначене рішення було скасоване. Після приїзду з-за кордону за згоди ОСОБА_2 вона з дочкою вселилась у спірну квартиру, 17.10.2007р., ОСОБА_2 зареєстрував її у вказаній квартирі. У вересні 2011 року вона висловила намір про розподіл спільної квартири, але ОСОБА_2, уклав договір дарування без її згоди, згідно якого 09.09.2011р. подарував квартиру ,що належала їм на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5, який зареєстрував право власності в ХДБТІ. Просила позовні вимоги задовольнити повністю.

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 09.08.2013 року зазначені вище позовні вимоги - задоволено частково. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати, які складаються з державного мита в сумі 51 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 та ОСОБА_5 направили в адресу суду апеляційні скарги, в яких просять рішення суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального закону, ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог.

ОСОБА_4 на адресу апеляційного суду надіслала заперечення на апеляційну скаргу. Просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судовому засіданні ОСОБА_2, ОСОБА_5 просили рішення суду скасувати ,апеляційну скаргу задовольнити з підстав зазначених у ній .

У судовому засіданні ОСОБА_4 просила колегію суддів рішення суду першої інстанції залишити без змін ,а апеляційні скарги без задоволення.

Заслухавши доповідача, осіб, які з`явились у судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.02.1986 року по 15.01.2004 року. Шлюб розірвано на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 09.12.2003 р. за заявою ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_4 безвісно відсутньою. 14.06.2006 року заява про скасування рішення суду про визнання безвісно відсутньою була задоволена (а.с.14-15).

Як вбачається з матеріалів справи відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 09.04.2002 року, перебуваючи у шлюбі із ОСОБА_4 ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_1 (а.с.10) на спільні кошти.

Позивач ОСОБА_4 зареєстрована та проживає на даний час у спірній квартирі з 17.10.2007 року за згодою власника квартири,а саме ОСОБА_2, що підтверджується довідкою Дар`ївської сільської ради Білозерського району Херсонської області від 24.04.2012р. №02-24/265, та копією заяви про реєстрацію за місцем проживання ОСОБА_4 від 17.10.2007 року.

Як вбачається з матеріалів справи 11.05.2006 р. ОСОБА_2 зареєстрував право власності на вказану квартиру , згідно витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно Херсонського ДБТІ. Відповідно до рішення виконкому Дар`ївської сільської ради Білозерського району Херсонської області, ОСОБА_2 узаконив самовільне переобладнання трьохкімнатної квартири на двохкімнатну, 05.09.2011р. ОСОБА_5 зареєстрував право власності на вказану квартиру згідно витягу Херсонського ДБТІ.

Крім того , 09.09.2011 року ОСОБА_2 подарував ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1, а ОСОБА_5 13.09.2011 року зареєстрував за собою право власності на вказану квартиру, що підтверджується копією витягу про державну реєстрацію прав Херсонського ДБТІ від 13.09.2011р.

Згідно ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю Української РСР (в редакції 1969р.) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших причин не мав самостійного заробітку.

Відповідно до ч.2 ст.23 Кодексу про шлюб та сім'ю Української РСР (в редакції 1969р.) для укладення угод по відчуженню спільного майна подружжя, що потребує обов'язкового нотаріального посвідчення, згода другого з подружжя повинна бути висловлена у письмовій формі. Згідно ст.65 СК України в нині діючій редакції для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого із подружжя має бути письмово та нотаріально посвідченою.

На підставі ч.3 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі якщо майно: вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

У відповідності до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Задовольняючи позов в частині визнання права власності на 1/2 частину квартири, суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира придбана за спільні кошти колишнього подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2, так як вони перебували у шлюбних відносинах на момент придбання житла. З таким висновком колегія суддів погоджується на підставі наявних у справі доказів.

На думку колегії суддів суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку ,що позовні вимоги в частині визнання недійсним договору дарування квартири від 09.09.2011 року ,припинення права власності ОСОБА_5 на 1/2 частину квартири та визнання права спільної сумісної власності на квартиру не має значення для особистих прав та інтересів позивачки та обґрунтовано відмовив їй у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Крім того судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні вимог про визнання удаваним договору дарування між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 ,оскільки позивачкою не надано доказів для приховання якої угоди було укладено договір дарування, а наявність боргової розписки сама по собі не може бути беззаперечним доказом для визнання удаваним договору дарування.

Таким чином суд першої інстанції з достатньою повнотою з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційних скарг ОСОБА_5 та ОСОБА_2 щодо невідповідності висновків суду обставинам справи, колегією суддів до уваги не приймаються як такі, що не обґрунтовані вимогами закону, належними доказами і такі, що висновки суду не спростовують, а тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст.ст.303,307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_5 - відхилити .

Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 09 серпня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий :

Судді :