Михайлівський районний суд
Справа № 321/1166/13-ц
Провадження № 2/321/344/2013
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2013 року
смт. Михайлівка

Михайлівський районний суд
Запорізької області в складі:

головуючого: судді Дараган Л.В.

при секретарі: Рикун І.В.

за участю представника відповідача -
адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду, розташованого в
смт. Михайлівка Запорізької області,
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та
моральної шкоди, спричиненої внаслідок
злочину, за участю третьої особи -
Запорізької філії приватного
акціонерного товариства «АХА
Страхування»,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до
ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та
моральної шкоди, спричиненої внаслідок
злочину, за участю третьої особи -
Запорізької філії приватного
акціонерного товариства «АХА
Страхування».

В позові зазначено, що 31 жовтня 2011 року,
приблизно об 11 годині 35 хвилин,
відповідач, керуючи автомобілем «OPEL
VECTRA», державний номер НОМЕР_1,
перебуваючи в стані алкогольного
сп'яніння, рухався по проїжджій частині
вул. 50 років ВЛКСМ в смт. Михайлівка
Михайлівського району Запорізької
області, в західному напрямку, поблизу
будинку № 29, виїхав на смугу
зустрічного руху для здійснення обгону
їдучого попереду автомобіля ЗАЗ
«Славута», державний номер НОМЕР_2, і,
повертаючись на свою смугу руху, різко
повернув кермо праворуч, від чого
автомобіль в стані юзу виїхав на праве
по ходу руху узбіччя дороги, де скоїв
зіткнення із автомобілем ВАЗ-2109,
державний номер НОМЕР_3, в якому
знаходилась позивач, який був
припаркований на узбіччі проїжджої
частини поблизу будинку № 29 по вул. 50
років ВЛКСМ в смт. Михайлівка
Михайлівського району Запорізької
області. В результаті
дорожньо-транспортної пригоди
позивачу заподіяно тілесні ушкодження
середнього ступеня тяжкості. За даним
фактом було порушено кримінальну
справу, а позивач з 31 жовтня 2011 року по 22
листопада 2011 року знаходилася на
стаціонарному лікуванні в ТМО
Михайлівського району з діагнозом
«Закритий уламковий перелом лівої
ключиці зі зміщенням, забійні гематоми
потиличної області волосяної частини
голови, забій поперекового та грудного
відділів хребта, забій лівого стегна,
забій грудної клітини, черепно-мозкова
травма, струс головного мозку». З 23
листопада 2011 року по 12 грудня 2011 року
позивач знаходилась на амбулаторному
лікуванні, а з 13 грудня 2011 року по 28
грудня 2011 року - лікувалась в умовах
денного стаціонару. Вироком
Михайлівського районного суду
Запорізької області від 28 вересня 2012
року ОСОБА_3 визнано винним у вчинені
злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК
України, та призначено покарання у виді
двох років обмеження волі з
позбавленням права керувати
транспортними засобами строком на один
рік, з іспитовим строком на один рік.
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької
області від 12 грудня 2012 року вирок
Михайлівського районного суду
Запорізької області від 28 вересня 2012
року залишено без змін. Внаслідок
скоєного злочину позивачу було завдано
матеріальну шкоду в розмірі 4626 гривень
30 копійок і моральну шкоду, яку вона
оцінює у 50000 гривень. Позивач просить
суд стягнути з відповідача на свою
користь матеріальну шкоду в розмірі 4626
гривень 30 копійок та моральну шкоду в
розмірі 50000 гривень.

В судовому засіданні позивач
підтримала позов та просила його
задовольнити в повному обсязі,
посилаючись на те, що внаслідок
вчинення відповідачем злочину їй була
спричинена матеріальна шкода в розмірі
4626 гривень 30 копійок на придбання
медикаментів, подальше лікування, за
проходження судово-медичної
експертизи та транспортні витрати, яка
до теперішнього часу відповідачем не
відшкодована. Також їй нанесена
моральна шкода, яку вона оцінює у 50000
гривень, яка складається з перенесених
нею постійних хвилювань, фізичних та
душевних страждань.

В судовому засіданні відповідач та
його представник - адвокат ОСОБА_1 позов
не визнали та пояснили, що вимоги
позивача є безпідставними та не
доведеними, так як те лікування, що
проходила позивач, не стосується події
дорожньо-транспортної пригоди, ці
захворювання були в позивача ще до
пригоди. Стосовно ж транспортних
витрат зазначають, що ці витрати не
підтверджені належними доказами,
дійсно, є квитанції про заправку, однак,
який куди їздив автомобіль, не
зрозуміло. Моральну шкоду також не
визнають, оскільки відповідач вже
сплатив позивачу в рахунок
відшкодування моральної шкоди суму в
розмірі 5000 гривень, тому вважають, що це
саме та сума, яка покриває моральні
страждання позивача. Тому просять суд
відмовити в задоволенні позову в
повному обсязі.

В судове засідання представник третьої
особи не з'явився, про час і місце
розгляду справи повідомлявся належним
чином, про причини неявки суд не
повідомив, заяви про відкладення
розгляду справи та про розгляд справи
за його відсутності від нього не
надходило, тому суд визнає його неявку
неповажною та вважає можливим ухвалити
рішення за його відсутності на
підставі наявних у справі доказів.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
вивчивши матеріали справи, дослідивши
матеріали кримінальної справи №
0816/259/2012 (провадження № 1/0816/61/2012) за
обвинуваченням ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 286 КК
України, оцінивши наявні у справі
докази, приходить до висновку про
можливість часткового задоволення
позову з наступних підстав.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України,
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
ЦПК України. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України,
вирок у кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України,
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2, ч. 3, ч. 4 ст. 23 ЦК
України, особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів. Моральна
шкода відшкодовується грішми, іншим
майном або в інший спосіб. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України,
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішенням, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявністю її вини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України,
шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України,
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме: 1) шкода, завдана
одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа,
яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму
Верховного суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» від 31
березня 1995 року № 4, під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Відповідно до чинного
законодавства моральна шкода може
полягати, зокрема: у моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні нормальних
життєвих зв'язків через неможливість
продовження активного громадського
життя, порушенні стосунків з
оточуючими людьми, при настанні інших
негативних наслідків.

Як встановлено в судовому засіданні, 31
жовтня 2011 року, приблизно об 11 годині 35
хвилин, відповідач, керуючи
автомобілем «OPEL VECTRA», державний номер
НОМЕР_1, перебуваючи в стані
алкогольного сп'яніння, рухався по
проїжджій частині вул. 50 років ВЛКСМ в
смт. Михайлівка Михайлівського району
Запорізької області, в західному
напрямку, поблизу будинку № 29, виїхав
на смугу зустрічного руху для
здійснення обгону їдучого попереду
автомобіля ЗАЗ «Славута», державний
номер НОМЕР_2, і, повертаючись на свою
смугу руху, різко повернув кермо
праворуч, від чого автомобіль в стані
юзу виїхав на праве по ходу руху
узбіччя дороги, де скоїв зіткнення із
автомобілем ВАЗ-2109, державний номер
НОМЕР_3, в якому знаходилась позивач,
який був припаркований на узбіччі
проїжджої частини поблизу будинку № 29
по вул. 50 років ВЛКСМ в смт. Михайлівка
Михайлівського району Запорізької
області. В результаті
дорожньо-транспортної пригоди
позивачу заподіяно тілесні ушкодження
середнього ступеня тяжкості.

Вироком Михайлівського районного суду
Запорізької області від 28 вересня 2012
року ОСОБА_3 визнано винним у вчинені
злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК
України, та призначено покарання у виді
двох років обмеження волі з
позбавленням права керувати
транспортними засобами строком на один
рік, з іспитовим строком на один рік.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької
області від 12 грудня 2012 року апеляція
потерпілої ОСОБА_2 залишено без
задоволення, а вирок Михайлівського
районного суду Запорізької області від
28 вересня 2012 року - без змін.

Зазначений вирок набрав чинності 12
грудня 2012 року.

Згідно виписного епікризу історії
хвороби № 3332 стаціонарного хворого
ОСОБА_2, позивач перебувала на
стаціонарному лікуванні в ТМО
Михайлівського району з діагнозом
«Закритий уламковий перелом лівої
ключиці зі зміщенням, забійні гематоми
потиличної області волосяної частини
голови, забій поперекового та грудного
відділів хребта, забій лівого стегна,
забій грудної клітини, черепно-мозкова
травма, струс головного мозку» з 31
жовтня 2011 року по 22 листопада 2011 року.

Згідно висновку судово-медичної
експертизи № 297 від 16 грудня 2011 року,
ОСОБА_2 знаходилась на лікуванні у
хірургічному відділенні ТМО
Михайлівського району з 31 жовтня 2011
року по 22 листопада 2011 року з діагнозом
«Закритий уламковий перелом лівої
ключиці зі зміщенням, гематома
потиличної ділянки голови, забій
грудного та поперекового відділів
хребта, забій лівого стегна, забій
грудної клітини, черепно-мозкова
травма, струс головного мозку». Під час
огляду на тілі потерпілої знайдені
тілесні ушкодження у вигляді рубців на
голові та синця на тулубі. Рубець на
голові утворився на місці загоєння
шкіряної рани. Давнина його не
суперечить терміну, на який вказує
потерпіла. Закритий уламковий перелом
лівої ключиці зі зміщенням, гематома
потиличної ділянки голови, забій
грудного та поперекового відділів
хребта, забій лівого стегна, забій
грудної клітини, черепно-мозкова
травма, струс головного мозку, на які
мається вказівка у медичній
документації, утворилися від
травматичної дії в ділянки голови та
тулуба. Характер пошкоджень не
суперечить обставинам, які викладено у
постанові слідчого. Згідно Правил
судово-медичного визначення важкості
тілесних пошкоджень від 17 січня 1995
року: закритий уламковий перелом лівої
ключиці зі зміщенням у ОСОБА_2 як
пошкодження, що викликало розлад
здоров'я більше ніж 21 день,
кваліфікується як пошкодження
середнього ступеня тяжкості; рана на
голові, гематома потиличної ділянки
голови, забій грудного та поперекового
відділів хребта, забій лівого стегна,
забій грудної клітини, черепно-мозкова
травма, струс головного мозку -
кваліфікуються як легкі тілесні
пошкодження з короткочасним розладом
здоров'я. Давнина тілесних пошкоджень
не суперечить терміну, на який вказано
у постанові слідчого.

Згідно висновку додаткової
судово-медичної експертизи № 1243 від 13
серпня 2012 року, закритий уламковий
перелом лівої ключиці в середній її
третині зі зміщенням кісткових
фрагментів, набряк м'яких тканин в
середній третині лівої ключиці у
ОСОБА_2 в сукупності кваліфікуються як
тілесні пошкодження середнього
ступеня тяжкості, не небезпечні для
життя, але такі, що викликали розлад
здоров'я більше ніж 21 день (Правила
судово-медичного визначення важкості
тілесних пошкоджень від 17 січня 1995
року). Струс головного мозку, рана в
правій потиличній ділянці, крововиливи
та садна в потиличній області, забої і
садна волосяної частини голови (більш
детальна локалізація не зазначена) у
ОСОБА_2 в сукупності кваліфікуються як
легкі тілесні пошкодження, що
викликали короткочасний розлад
здоров'я (Правила судово-медичного
визначення важкості тілесних
пошкоджень від 17 січня 1995 року).
Крововилив в проекції
попереково-крестцового сочленіння у
ОСОБА_2 кваліфікується як легке тілесне
пошкодження (Правила судово-медичного
визначення важкості тілесних
пошкоджень від 17 січня 1995 року). Ці
пошкодження утворилися від дії тупих
предметів і могли виникнути від ударів
об виступаючі предмети всередині
салону автомобіля при обставинах, на
які вказує ОСОБА_2, на момент
освідування. Давнина тілесних
пошкоджень не суперечить терміну, на
який вказує потерпіла. Діагноз: «Забій
правого стегна. Забій грудної клітини»,
визначений ОСОБА_4 при оглядах лікарями
- спеціалістами Михайлівської лікарні
об'єктивними відомостями в динаміці не
підтверджений, згідно п. 4.6 Правил
судово-медичного визначення важкості
тілесних пошкоджень від 17 січня 1995 року
не повинен враховуватися при оцінці
ступеня тяжкості.
Дегенеративно-дистрофічні зміни
поперекового відділу хребта, протрузія
міжпозвонкових дисків L4 - L5, грижа
міжпозвонкового диска L5 - S1, які були
виявлені при проведенні
МРТ_дослідження
попереково-крестцового відділу хребта
09 грудня 2011 року, в прямому причинному
зв'язку з травмою, перенесеною 30 жовтня
2011 року, не перебувають.

Згідно копії квитанцій поштового
електронного переказу від 19 січня 2012
року, відповідачем переказано на
адресу позивача суму в розмірі 5000
гривень в рахунок відшкодування
заподіяної моральної шкоди.

Згідно копії квитанцій поштового
електронного переказу від 30 січня 2012
року, відповідачем переказано на
адресу ОСОБА_5 суму в розмірі 16000
гривень в рахунок відшкодування
матеріальної шкоди за пошкоджений
автомобіль.

Згідно полісу № АА/7185874 обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів, ОСОБА_3
застрахував свою цивільно-правову
відповідальність АТ «СК «АХА
Страхування», строк дії - з 19 серпня 2011
року по 18 листопада 2011 року.

Згідно повідомлення АТ «СК «АХА
Страхування» від 27 березня 2013 року,
направленого на адресу позивача,
страховою компанією було прийняте
рішення щодо виплату на користь
позивача суми страхового
відшкодування в розмірі 970 гривень.

Згідно копії заяви на видачу готівки
від 20 березня 2013 року, позивач отримала
страхове відшкодування в розмірі 970
гривень, нею з розрахункового рахунку
знята сума в розмірі 950 гривень.

Згідно копії виписки з рахунку,
відкритого на ім'я ОСОБА_5, від 04 березня
2013 року, 28 лютого 2013 року на рахунок
переведено страхове відшкодування від
АТ «СК «АХА Страхування» в розмірі 6954
гривні 43 копійок.

Дані обставини, встановлені судом,
сторонами не оспорюються.

Крім того, згідно медичної картки
хворого ОСОБА_2, позивач перебувала на
амбулаторному лікуванні в ТМО
Михайлівського району з 23 листопада 2011
року по 12 грудня 2011 року.

Згідно виписки з карти хворого денного
стаціонару поліклініки № 24 та медичної
картки хворого ОСОБА_2, позивач
перебувала на лікуванні в денному
стаціонарі ТМО Михайлівського району з
14 грудня 2011 року по 28 грудня 2011 року.

Згідно виписного епікризу з історії
хвороби № 1940 хворого ОСОБА_2, позивач
перебувала на стаціонарному лікуванні
в неврологічному відділенні ТМО
Михайлівського району з діагнозом:
«Посттравматична енцефалопатія з
лікворно-гіпертензіонним,
антено-неврологічним синдромом. ТИА в
ВББ. ДДПП (поперековий рівень)
Протрузія міжпозвонкових дисків L4 - L5,
грижа міжпозвонкового диска L5 - S1» з 04
липня 2012 року по 17 липня 2012 року.

Згідно копій фіскальних чеків та
квитанцій, позивачем придбано
медикаменти, необхідні для проведення
відповідних медичних процедур та
досліджень матеріали, сплачено за
проходження судово-медичної
експертизи та медичних досліджень, на
загальну суму 2907 гривень 32 копійок.

Згідно довідок-підтверджень про оплату
транспортних послуг, позивачем
сплачено за послуги таксі за
здійснення поїздок: до м. Запоріжжя в
обласну лікарню для проходження
медичних обстежень та судово-медичної
експертизи, до м. Токмака для
проходження судово-медичної
експертизи, в суд, в лікарню та в інших
господарських справах, на загальну
суму 1370 гривень 00 копійок.

Згідно копій фіскальних чеків,
позивачем сплачено за бензин для
здійснення поїздок до ТМО
Михайлівського району з метою
проходження лікування, на загальну
суму 348 гривень 98 копійок.

Таким чином, вбачається, що позивачем
було надано докази на підтвердження
заподіяної їй внаслідок матеріальної
шкоди.

Разом з цим, вирішуючи питання щодо
стягнення з відповідача на користь
позивача заподіяної їй внаслідок
неправомірних дій відповідача
матеріальної шкоди, суд вважає за
можливе стягнути з відповідача
вартість медикаментів і необхідних для
проведення відповідних медичних
процедур та досліджень матеріалів
згідно наступних фіскальних чеків: від
12 грудня 2011 року на суму 10 гривень 60
копійок, від 14 грудня 2011 року на суму 18
гривень 95 копійок, від 14 грудня 2011 року
на суму 126 гривень 80 копійок, від 12 січня
2012 року на суму 17 гривень 10 копійок, на
загальну суму 173 гривні 45 копійок.

Також стягненню з відповідача на
користь позивача підлягають і понесені
останньою витрати на проходження
судово-медичної експертизи згідно
квитанції від 13 грудня 2011 року в
розмірі 144 гривні 92 копійок.

Крім того, суд вважає за можливе
стягнути з відповідача на користь
позивача підлягають понесені
останньою витрати на оплату
транспортних послуг таксі згідно
наступних довідок-підтверджень: від 09
грудня 2011 року на суму 300 гривень 00
копійок (поїздка до м. Запоріжжя в
обласну лікарню для проходження
медичного обстеження), від 13 грудня 2011
року на суму 200 гривень 00 копійок
(поїздка до м. Токмака для проходження
судово-медичної експертизи), від 09
грудня 2011 року на суму 300 гривень 00
копійок (поїздка до м. Запоріжжя в
обласну лікарню для проходження
медичного обстеження), на загальну суму
500 гривень 00 копійок.

Також стягненню з відповідача на
користь позивача підлягають і понесені
останньою витрати на придбання
пального для здійснення поїздок до ТМО
Михайлівського району з метою
проходження лікування згідно
наступних фіскальних чеків: від 16
грудня 2011 року на суму 149 гривень 99
копійок, від 22 грудня 2011 року на суму 99
гривень 99 копійок, від 22 грудня 2011 року
на суму 99 гривень 00 копійок, на загальну
суму 348 гривень 98 копійок.

В іншій частині понесені позивачем
витрати на придбання медикаментів,
необхідних для проведення відповідних
медичних процедур та досліджень
матеріалів, проходження медичних
досліджень стягнення з відповідача не
підлягають, оскільки зазначені витрати
були понесені позивачем під час
стаціонарного лікування в липні 2012
року, яке проводилось у зв'язку з
віковими змінами сосудів головного
мозку, що не знаходиться у прямому
причинно-наслідковому зв'язку із
подією дорожньо-транспортної пригоди.
Крім того, як пояснила сама позивач в
судовому засіданні, влітку 2012 року вона
перебувала на лікуванні в зв'язку із
гіпертонічним кризом. З тих самих
підстав не підлягають стягненню й
витрати на оплату транспортних послуг
таксі, понесені позивачем в липні 2012
року. А суми таких витрат в розмірі 90
гривень 00 копійок для поїздок у суд,
лікарню не підлягають стягненню,
оскільки в наданій на підтвердження
цієї суми довідці-підтвердженні не
зазначено дат здійснення таких
поїздок, що позбавляє суд можливості
встановити період цих поїздок.
Стосовно ж суми витрат на оплату
транспортних послуг таксі в розмірі 100
гривень 00 копійок в господарських
справах, то така сума також не підлягає
стягненню, оскільки в наданій на
підтвердження цієї суми
довідці-підтвердженні не зазначено дат
здійснення таких поїздок, ані більш
детального призначення цих поїздок,
крім того, як пояснила сама позивач в
судовому засіданні, це були поїздки на
поле, де в неї є земельна ділянка, та в
інших особистих справах.

При цьому судом не можуть бути прийняті
до уваги посилання позивача на те, що
всі понесені нею витрати пов'язані із
дорожньо-транспортною пригодою,
оскільки позивачем не надано жодних
належних та допустимих доказів на
підтвердження цих обставин. Так, в
матеріалах кримінальної справи є
висновок додаткової судово-медичної
експертизи № 1243 від 13 серпня 2012 року,
згідно якого
дегенеративно-дистрофічні зміни
поперекового відділу хребта, протрузія
міжпозвонкових дисків L4 - L5, грижа
міжпозвонкового диска L5 - S1, які були
виявлені при проведенні
МРТ_дослідження
попереково-крестцового відділу хребта
09 грудня 2011 року, в прямому причинному
зв'язку з травмою, перенесеною 30 жовтня
2011 року, не перебувають. До того ж, в
судовому засіданні судом
роз'яснювалось, що на підтвердження
таких фактів позивач вправі заявити
клопотання про призначення повторної
або додаткової судово-медичної
експертизи, однак позивач своїм правом
заявити клопотання про призначення
експертизи не скористалася.

Таким чином, вбачається, що в ході
судового розгляду було встановлено, що
позивачу внаслідок неправомірних дій
відповідача дійсно була заподіяна
матеріальна шкода, які підлягає
стягненню з відповідача на користь
позивача, в загальному розмірі 1167
гривень 35 копійок.

Крім того, внаслідок неправомірних дій
відповідача позивачу була заподіяна
моральна шкода, так як вона зазнала
фізичних та душевних страждань в
зв'язку із заподіянням їй середньої
тяжкості тілесних ушкоджень, в зв'язку
з чим певний час перебував на
лікуванні, перенесла операцію, й до
теперішнього часу продовжує
лікуватися, відчуваючи фізичний біль
та моральні муки, порушенням звичного
способу життя, пов'язаного із
лікуванням та відсутністю
транспортного засобу, внаслідок чого
позивач нервувала, хвилювалася,
втратила душевний спокій і багато часу
змушена витрачати на оформлення
відповідних документів, проведення
обстежень, експертиз.

Стосовно ж заявлених позовних вимог
про відшкодування моральної шкоди в
сумі 50000 гривень, то суд вважає можливим
їх задовольнити частково, враховуючи
при цьому спричинені позивачу моральні
страждання, пов'язані з ушкодженням
здоров'я, та з урахуванням вимог
розумності та справедливості, а також з
урахуванням суми в розмірі 5000 гривень,
яка була добровільно сплачена позивачу
відповідачем в рахунок відшкодування
моральної шкоди.

Посилання відповідача та його
представника на те, що сплачена
відповідачем сума в розмірі 5000 гривень
- це саме та сума, яка покриває моральні
страждання позивача, судом не можуть
бути прийняті до уваги, оскільки
моральною шкодою визнаються втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних страждань, заподіяних
фізичній особі незаконними діями іншої
особи. Як було встановлено під час
судового розгляду, проти чого не
заперечував і сам відповідач, ним було
вчинено злочин - заподіяно позивачу
середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Зазначені дії відповідача перебувають
в причинному зв'язку із заподіяною
позивачу шкодою, а вина відповідача в
скоєнні таких дій як не заперечується
самим відповідачем, так і повністю
підтверджується матеріалами справи.
При цьому суд враховує, що відповідач в
добровільному порядку відшкодував
суму в розмірі 5000 гривень в рахунок
відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, враховуючи характер та
обсяг заподіяних позивачу тілесних
ушкоджень і моральних страждань,
пов'язаних з ушкодженням здоров'я,
істотність вимушених змін у її житті,
час та зусилля, які були необхідні
позивачу для відновлення попереднього
стану, та пов'язані з цим її фізичні
страждання і моральні переживання, суд
вважає, що позивачу діями відповідача
дійсно була завдана моральна шкода,
тому заявлені позовні вимоги про
стягнення моральної шкоди необхідно
задовольнити частково та стягнути з
відповідача на її користь завдану
моральну шкоду в розмірі 5000 гривень як
відповідне та достатнє відшкодування
понесених позивачем моральних
страждань.

Отже, аналізуючи зібрані у справі
докази, кожний окремо та всі в
сукупності, суд приходить до висновку
про необхідність часткового
задоволення позову, в частині
стягнення з відповідача на користь
позивача матеріальної шкоди в розмірі
1167 гривень 35 копійок та моральної шкоди
в розмірі 5000 гривень 00 копійок, а в
іншій частині позову необхідно
відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦК України, судові
витрати по оплаті судового збору в
розмірі 229 гривень 40 копійок підлягають
стягненню з відповідача на користь
держави.

Керуючись ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1188, 1194 ЦК
України, Постановою Пленуму Верховного
суду України «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» від 31 березня 1995
року № 4, ст.ст. 10, 11, 15, 57, 59, 60, 61, 88, 107, 208, 212
- 215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
матеріальної та моральної шкоди,
спричиненої внаслідок злочину, за
участю третьої особи - Запорізької
філії приватного акціонерного
товариства «АХА Страхування», -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
матеріальну шкоду в розмірі 1167 (одна
тисяча сто шістдесят сім) гривень 35
копійок, моральну шкоду в розмірі 5000
(п'ять тисяч) гривень 00 копійок, а всього
суму в розмірі 6167 (шість тисяч сто
шістдесят сім) гривень 35 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави
судовий збір в розмірі 229 (двісті
двадцять дев'ять) гривень 40 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга до Апеляційного суду
Запорізької області через
Михайлівський районний суд
Запорізької області протягом 10 днів з
дня проголошення рішення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні в судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення. Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя:

05.12.2013