РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2013 року

Центральний районний суд м. Миколаєва в
складі:

головуючого-судді
Прохорова П.А.

при секретарі
Крикливенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
поділ спільного майна подружжя та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2012 року ОСОБА_1 звернулась до
Центрального районного суду м.
Миколаєва з вказаною позовною заявою
та посилаючись на те, що спірне майно,
хоча і зареєстровано за відповідачем
було придбано за спільні кошти
подружжя, просила визнати автомобіль
марки CHEVROLET AVEO SF69Y, 2005 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1 спільним
майном подружжя, розділити вказане
майно подружжя залишивши автомобіль у
володінні відповідача та стягнувши з
нього на користь позивача грошову
компенсацію в розмірі ? частки ринкової
вартості автомобіля в сумі 27572,50 грн., а
також витрати позивача пов'язані зі
зверненням до суду, зокрема суму
сплаченого судового збору - 214,60 грн.,
витрати на правову допомогу - 3000,00 грн.,
витрати на залучення експерта - 108,41 грн.

В подальшому позивач уточнила позовні
вимоги та в кінцевій їх редакції
просила суд визнати автомобіль марки
CHEVROLET AVEO SF69Y, 2005 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1 спільним
майном подружжя розділити вказане
майно подружжя залишивши автомобіль у
володінні відповідача та стягнувши з
нього на користь позивача грошову
компенсацію в розмірі 3/4 частки
ринкової вартості автомобіля в сумі
24269,00 грн., а також витрати позивача
пов'язані зі зверненням до суду,
зокрема суму сплаченого судового збору
- 214,60 грн., витрати на правову допомогу -
3000,00 грн., витрати на залучення експерта
- 108,41 грн. В обґрунтування відступлення
від рівності часток у спільному майні
подружжя позивач вказала, що вважає
зменшення ринкової вартості
автомобіля (станом на травень 2013 року -
32358,70 грн.) настало через недбале
ставлення та експлуатацію його
відповідачем за первинним позовом, та
оскільки станом на серпень 2010 року
вартість автомобіля складала 53828,21 грн.,
позивач вважає що справедливим буде
саме такий розділ спільного майна
подружжя.

В серпні 2012 року ОСОБА_2 звернувся
до суду з зустрічним позовом, у якому
посилаючись на те, що майно, за
наведеним у позовній заяві переліком,
придбано на спільні кошти подружжя на
загальну суму 25890,00 грн., просив визнати
його спільно нажитим та провести поділ
спільного майна подружжя виділивши
зазначене майно ОСОБА_1, а ОСОБА_2 -
автомобіль марки CHEVROLET AVEO SF69Y, 2005 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ,
при цьому позивач за зустрічним
позовом погоджувався сплатити на
користь ОСОБА_1 суму компенсації
різниці між вартістю майна що він
пропонує виділити позивачу за
первісним позовом та вартістю майна, що
він просить виділити у його власність в
розмірі 1682,50 грн.

В судовому засіданні позивач за
первісним позовом позовні вимоги
підтримала, додатково в обґрунтування
уточнених позовних вимог вказала, що
вважає збільшення її частки у праві
власності на спільне майно подружжя
доцільним, оскільки на її утриманні
перебуває спільна з відповідачем за
первісним позовом донька, яка має ряд
захворювань та в зв'язку з чим позивач
несе додаткові витрати. Проти
задоволення зустрічного позову
заперечувала, вказала що зазначене
позивачем за зустрічним позовом майно
було отримано у подарунок від третіх
осіб, а саме придбавалось її матір'ю до
належної їй квартири в якій сторони
проживали на час шлюбу.

Представник позивача в судовому
засіданні наполягала на задоволенні
уточнених позовних вимог з підстав,
вказаних у письмових поясненнях та
зазначених позивачем у судовому
засіданні.

Відповідач за первісним позовом,
та позивач за зустрічним, в судовому
засіданні позовні вимоги за первісним
позовом визнав частково, проти їх
задоволення не заперечував та разом з
тим наполягав на задоволенні
зустрічного позову з підстав,
викладених у зустрічній позовній заяві
та пояснив, що автомобіль був частково
придбаний за його власні кошти
отримані з продажу батькового
автомобілю ВАЗ.

Представник відповідача за
первісним позовом позицію довірителя
підтримав, проти задоволення позову в
частині, що не суперечить зустрічній
позовній заяві не заперечував,
наголосив на тому що сторона
відповідача визнає спірний автомобіль
спільно нажитим майном подружжя, однак
зауважив суд що автомобіль був
частково придбаний за його власні
кошти відповідача отримані з продажу
батькового автомобілю ВАЗ, просив
зустрічний позов задовольнити з
підстав, викладених у зустрічній
позовній заяві.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні
повідомила відомі їй обставини справи,
вказавши що сторони по справі їй
знайомі, а позивач по справі - її донька.
Також свідок повідомила, що квартира в
якій проживали сторони з 2008 року,
належить їй на праві власності та
ремонт і всю побутову техніку вона
придбала за власні кошти. Відповідач ні
фінансової ні трудової участі в
ремонті не приймав, та все спільне
майно, що було придбано подружжям,
наскільки відомо свідку - це автомобіль
та телевізор, які перебувають у
користуванні відповідача. Спірний
автомобіль було придбано, зокрема, за
кошти, отримані в якості грошової
допомоги в зв'язку з народженням
дитини.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні
повідомила відомі їй обставини справи,
вказала, що добре знає позивача по
справі, яка є донькою ОСОБА_4, подруги
свідка. Зауважила про те, що сторони по
справі почали проживати у квартирі
ОСОБА_4 після народження їх спільної
дитини. Вказала, що побутову техніку та
меблі, встановлені у вказаній квартирі
придбала ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні
повідомив відомі йому обставини
справи, вказав, що знає сторін по праві,
відповідача, зокрема, як колегу. Вказав,
що приблизно в 2008 році він купив у
відповідача автомобіль ВАЗ - 2107, та
згідно намірів ОСОБА_2 останній
планував витратити отримані від
продажу гроші на придбання іншого
автомобіля.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні
повідомив відомі йому обставини
справи, вказав, що знайомий з
відповідачем протягом останніх десяти
років та вони підтримують товариські
відносини. Вказав, що допомагав
відповідачу перевозити меблі та
матеріали до квартири ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні
повідомив відомі йому обставини
справи, зокрема вказав, що знайомий з
позивачем та з його слів знає про
придбання відповідачем побутової
техніки, зокрема хлібопічки та
персонального комп'ютеру.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні
повідомив відомі йому обставини
справи, вказав що знайомий з
відповідачем та знає його як колегу,
заявив проте, що був присутнім при тому,
як позивач купував фотоапарат та
комп'ютер.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні
повідомила відомі їй обставини справи,
вказала що відповідач по справі є її
братом, спірний автомобіль придбано за
кошти відповідача та його батька. Щодо
іншого майна подружжя про яке йдеться,
то свідок вказала на те, що відповідач
приймав фінансову та трудову участь в
здійсненні ремонту у квартирі, в якій
проживали сторони та купував різні
побутові прилади, що встановлені у
вказаній квартирі.

Вислухавши пояснення учасників
судового засідання та дослідивши
докази по справі судом встановлені
наступні факти та кореспондуючі ним
правовідносини: сторони перебували у
зареєстрованому шлюбі в період з 14.08.2004
року, що випливає з пояснень учасників
судового засідання та підтверджується
свідоцтвом про укладення шлюбу серії
НОМЕР_2; від вказаного шлюбу сторони
мають спільну дитину, якою є ОСОБА_11,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження
серії НОМЕР_3). Право власності на
автомобіль CHEVROLET AVEO SF69Y, 2005 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1, набуто
відповідачем згідно біржового
договору №417366 від 29.06.2008 року та
зареєстровано за ним, про що видано
свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_4,
що підтверджено довідкою №1697 від 25.05.2012
року виданою відділом ВРЕР ДАІ з
обслуговування м. Миколаєва УДАІ УМВС
України в Миколаївській області.

Враховуючи те, що право власності
відповідача на вказаний автомобіль
виникло в нього внаслідок укладення
біржової угоди (договору
купівлі-продажу) в період шлюбу, та
враховуючи пояснення сторін та інших
учасників судового засідання, зокрема
пояснення позивача про те, що
автомобіль було придбано за спільні
кошти подружжя та він перебував у їх
спільному користуванні, пояснення
відповідача, який не заперечував проти
визнання автомобіля спільним майном
подружжя, суд, виходячи з правових
положень, визначених ст. 60 СК України,
згідно яких майно, набуте подружжям за
час шлюбу, належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної
власності незалежно від того, що один з
них не мав з поважної причини (навчання,
ведення домашнього господарства,
догляд за дітьми, хвороба тощо)
самостійного заробітку (доходу), та
вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, вважає за
можливе первісний позов в частині
визнання вказаного автомобіля об'єктом
спільної власності подружжя
задовольнити.

Відповідно до п. 22 Пленуму Верховного
Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», поділ
спільного майна подружжя здійснюється
за правилами, встановленими ст. ст. 69-72
СК України та ст. 372 ЦК України.

Відповідно до ст.372 ЦК України майно, що
є у спільній сумісній власності, може
бути поділене між співвласниками, при
цьому при розділі такого майна
вважається, що частки співвласників є
рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України в разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 72 СК України
майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, ділиться
між ними в натурі, або одному з подружжя
може бути присуджена грошова
компенсація замість його частки у
праві спільної сумісної власності на
майно.

Зауваження відповідача ОСОБА_2 про те,
що 3000 доларів США він сплатив з власних
коштів при придбанні автомобілю, які
були отримані ним при продажі
батькового автомобілю та подарені
батьком йому для придбання автомобілю,
не знайшли свого підтвердження,
оскільки суду не було надано
відомостей про належно укладений
договір купівлі продажу автомобілю ВАЗ
2107 укладений між батьком ОСОБА_2 або ним
самим та ОСОБА_6, на який посилається
відповідач. Окрім того суд критично
оцінює пояснення свідка ОСОБА_6 про те
що він дійсно придбав автомобіль ВАЗ 2107
у відповідача ОСОБА_2 оскільки свідок є
близьким другом відповідача та може
бути заінтересований в розгляді
справи. Також суд зазначає, що надана
суду розписка ОСОБА_2 про отримання
грошей від ОСОБА_6 за продаж
зазначеного автомобілю не має
юридичної сили оскільки вона може бути
надана тільки на виконання договору
купівлі-продажу, а такого суду надано
не було.

Виходячи з викладених правових
положень та аналізу вимог позивача за
первинним позовом та висновків судової
автотоварознавчої експертизи, що була
призначена в рамках провадження по
справі, суд доходить висновку про
можливість часткового задоволення
вимог позивача за первинним позовом в
частині поділу автомобіля CHEVROLET AVEO SF69Y,
2005 року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_1, залишивши вказаний автомобіль
у власності відповідача та стягнувши з
нього на користь позивача грошову
компенсацію за належну їй 1/2 частку
зазначеного транспортного засобу в
розмірі 1/2 частини від ринкової
вартості автомобіля, що згідно
висновку судового експерта ОСОБА_14, №
3/12 від 18.05.2013 року, який складено за
підсумками судової автотоварознавчої
експертизи, здійсненої на підставі
ухвали Центрального районного суду м.
Миколаєва від 19.03.2013 року в присутності
ОСОБА_2, визначена, на час проведення
експертизи, на рівні 32358,70 грн., тобто в
розмірі 16179,35 грн.

Посилання ж ОСОБА_1 на необхідність
визначення вартості автомобілю на
момент розірвання стосунків між
сторонами, тобто на серпень 2010 року суд
зазначає, що відповідно до п 22
Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007
року «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ майна
подружжя» вартість майна, що підлягає
поділу, визначається за погодженням
між подружжям, а при недосягненні згоди
- виходячи з дійсної його вартості на
час розгляду справи, за такого при
відсутності погодження вартості майна
між сторонами - суд вважає за необхідне
виходити з вартості майна на момент
розгляду справи, визначеною висновком
експерта в розмірі станом на травень 2013
року - 32358,70 грн.

При цьому суд зауважує про те, що
відповідно до засад Цивільного
судочинства в Україні суд розглядає
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданими
відповідно до Цивільно процесуального
кодексу України в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб що беруть участь у справі (ч.1
ст. 11 ЦПК України) та такий розгляд
ґрунтується на засадах змагальності
сторін, відповідно до яких кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, для
забезпечення чого сторони мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості (ст. 10 ЦПК України).
Доказами ж, відповідно до ст. 57 ЦПК
України, є будь-які фактичні данні, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи, та
згідно ч.2 ст. 59 ЦПК України, обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування, а за такого суд вважає
факт недбайливого користування
відповідачем автомобілем CHEVROLET AVEO SF69Y,
2005 року випуску, та, зокрема вчинення
ним Дорожньо-транспортної пригоди, що
істотно зменшило вартість вказаного
транспортного засобу недоведеним,
оскільки вчинення ДТП є
адміністративним правопорушенням та
єдиним доказом вини відповідача за
первинним позовом у такому випадку є
відповідне рішення Суду, що набуло
законної сили, копія якого не була
надана жодною із сторін, та питання про
її витребування у судових засіданнях
не порушувалось, а отже вказані
обставини суд вважає не доведеними, та
в такому не вбачається підстав для
відступлення від презумпції рівності
часток права власності на об'єкт
спільної сумісної власності подружжя.

Окремо, щодо посилань позивача за
первинним позовом відносно
відступлення від презумпції рівності
часток права власності на об'єкт
спільної сумісної власності подружжя
на її користь з тих підстав, що вона
несе додаткові витрати на спільну, з
відповідачем, дитину, що пов'язані з її
лікуванням та оздоровленням, суд
зауважує про те, що в судовому
засіданні сторони визнали той факт, що
з відповідача на користь позивача
стягуються аліменти на утримання їх
спільної дитини, та на теперішній час
Центральним районним судом м.
Миколаєва розглядається питання про
збільшення розміру аліментів, що
відповідає положенням ст. 192 СК України,
окрім того відповідно до ст. 192 СК
України батьки зобов'язані брати
участь у додаткових витратах на дитину,
що викликані особливими обставинами, а
за такого суд доходить висновку про
недоцільність відступлення від
зазначеної правової презумпції з
підстав, вказаних позивачем, оскільки
питання про збільшення розміру
аліментів вже вирішується в
Центральному районному суді м.
Миколаєва, а стосовно додаткових
витрат позивач відповідно до ст. 192 СК
України має право звернутися з
вказаним позовом до суду.

Щодо заявленого ОСОБА_2 зустрічного
позову про визнання спільною сумісною
власністю подружжя кондиціонера
«Самсунг», на придбання та
встановлення якого, зі слів позивача за
зустрічним позовом подружжя затратило
3400,00 грн., ліжка - 3000,00 грн., матрацу
«Адмірал» - 2000,00 грн., електричну
хлібопіч - 1000,00 грн., блендера - 200,00 грн.,
електричної м'ясорубки - 300,00 грн.,
йогуртниці - 200,00 грн., прихожа - 1000,00 грн.,
персональний комп'ютер - 3600,00 грн.,
комп'ютерний стіл - 1000,00 грн., кухонні
меблі - 4000,00 грн., водяний фільтр - 800,00
грн., мийка - 320,00 грн., змішувач - 100,00 грн.,
пилосос «Самсунг» - 400,00 грн., домашній
кінотеатр - 600,00 грн., табурети - 400,00 грн.,
дверні ручки - 400,00 грн., металева ванна -
600,00 грн., компакт - 400,00 грн.,
освітлювальні люстри загальною
вартістю 900,00 грн., умивальник - 400,00 грн.,
електро-утюг - 400,00 грн., крісло - 370,00 грн.,
а разом - 25890,00 грн., та поділ спільного
майна подружжя шляхом виділення
вказаного майна із сплатою додаткової
суми компенсації в розмірі 1682,50 грн., у
власність ОСОБА_1 та виділення у
власність позивачу за зустрічним
позовом автомобіля CHEVROLET AVEO SF69Y, про
визнання спільною власністю подружжя
та поділ якого просить суд позивач за
первинним позовом, суд, відповідно до
вищевикладених правових норм та
наданих сторонами доказів вказує на те,
що позивачем за зустрічним позовом
викладені позовні вимоги не доведені в
повному обсязі: не надано точних
найменувань об'єктів, що ОСОБА_2 просить
визнати спільним майном подружжя, не
надано доказів на підтвердження
розрахунків, наведених позивачем.
Натомість товарні чеки про придбання
частини майна були надані суду
позивачем ОСОБА_1, а не відповідачем
ОСОБА_2 до його зустрічного позову, так
і гарантійні талони до зазначених
об'єктів не містять відомостей про те,
ким було здійснено покупку, або містять
відомості про придбання майна матір'ю
ОСОБА_1, а різні пояснення свідків на
користь кожної із сторін суд,
враховуючи встановленні соціальні
зв'язки допитаних у судовому засіданні
осіб зі сторонами по справі, оцінює
критично, та за такого, враховуючи, що
право власності на вказані предмети не
потребує державної реєстрації, суд
доходить висновку про неможливість
визнання вказаних об'єктів спільною
сумісною власністю подружжя, зустрічну
позовну заяву недоведеною, а за такого
зустрічна позовна заява задоволенню не
підлягає.

Щодо заявлених позивачем за первинним
позовом вимог про стягнення на її
користь понесених нею судових втрат в
розмірі, то суд, керуючись Законом
України «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних справах та
адміністративних справах», виходячи з
засад законності, доцільності,
гуманності та справедливості,
враховуючи те, що позивачем не надано
калькуляцію робочого часу особи, яка
надавала їй правову допомогу, вважає їх
таким, що підлягають частковому
задоволенню шляхом стягнення з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_1 суми понесених нею в
зв'язку з розглядом цивільної справи
витрат на правову допомогу в розмірі
2000,00 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат між сторонами суд, відповідно до
ст. 88 ЦПК України вважає розподілити їх
наступним чином: стягнути з
відповідача за первинним позовом на
користь позивача за первинним позовом
понесену нею сплату судового збору в
розмірі 214,60 грн., та 1/2 вартості
проведення судової автотоварознавчої
експертизи, тобто 235,00 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 209, 212-215, 228 ЦПК
України, 69-72, 185, 192 СК України, ст. 372 ЦК
України, п. п. 22, 25 Пленуму Верховного
Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
спільного майна подружжя -
задовольнити частково.

Визнати автомобіль CHEVROLET AVEO (НОМЕР_5), 2005
року випуску, державний номер НОМЕР_1 -
спільною сумісною власністю подружжя
ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
грошову компенсацію 1/2 частки вартості
автомобіля в розмірі 16179 грн. 35 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 частково оплату витрат на
правову допомогу в розмірі 2000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
сплачений позивачем судовий збір в
розмірі 214,60 грн.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного
майна подружжя - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
половину вартості сплаченої за
проведення експертизи в сумі 235,00 грн.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Миколаївської області шляхом
подання до Центрального районного суду
міста Миколаєва апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя Центрального районного

суду м. Миколаєва
П.А. Прохоров