СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа №206/8214/13-ц
Самарський районний суд м.
Дніпропетровська у складі:
головуючого судді
при секретарі Седової
за участю позивача ОСОБА_1
представника відповідача Доля Л.Л.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську цивільну справу за
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТІС ТАРДА»
про стягнення середнього заробітку за
затримку розрахунку при звільненні,
У листопаді 2013 року до Самарського
районного суду м. Дніпропетровська з
позовною заявою звернулася ОСОБА_1
(позивач) до Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТІС ТАРДА»
(відповідач) про стягнення середнього
заробітку за затримку розрахунку при
В обґрунтування позовних вимог,
позивач в позовній заяві та у судовому
засіданні, посилається на те, що з 01.10.2013
року по 21.10.2013 року вона працювала
комірником Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТІС ТАРДА». 21.10.2013 р.
вона звільнилася з роботи за власним
бажанням по ст.38 КЗпП України. При
звільненні розрахунок з нею було
проведено тільки 14.11.2013 року. Тому
просить стягнути з відповідача на її
користь середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні за
період з 22 жовтня 2013 року по 14 листопада
2013 року в сумі 1995 грн. 66 коп.
В судовому засіданні позивач
підтримала позовні вимоги, просила
Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечувала, посилаючись на його
безпідставність та необґрунтованість.
Стверджувала, що звільнення позивача з
роботи проведено відповідачем з
дотриманням всіх вимог закону згідно з
чинним законодавством, тому вважає, що
порушень з боку відповідача допущено
не було, просила суд відмовити в
задоволенні позову. Також зазначила, що
відповідач в день звільнення
21.10.2012 року не працювала, оскільки
перебувала у відпустці. З вимогою про
розрахунок позивач до 14.11.2013р. не
зверталася (а.с.19).
Вислухавши пояснення позивача,
представника відповідача, свідків
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, дослідивши матеріали
цивільної справи, суд приходить до
наступного висновку з таких підстав.
Судом встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.
В судовому засіданні встановлено, що 01
жовтня 2013 року ОСОБА_1 було прийнято на
роботу комірником Товариства з
обмеженою відповідальністю «ОТІС
року з окладом 1700 гривень, що
підтверджується: її заявою, копією
про прийняття на роботу (а.с.5, 20,40).
21.10.2013 року ОСОБА_1 звільнена з роботи за
власним бажанням по ст.38 КЗпП України,
що підтверджується: її заявою, копією
про припинення трудового договору
В день звільнення 21 жовтня 2013 року
ОСОБА_1 перебувала у відпустці без
збереження заробітної плати по
сімейним обставинам, що
підтверджується: її письмовою заявою,
табелем обліку робочого часу ТОВ «Отіс
Тарда» за жовтень 2013р. та наказом
Розрахунок з ОСОБА_1 за її вимогою було
проведено 14 листопада 2013 року в повному
обсязі, що не оспорюється сторонами.
У судовому засіданні свідок ОСОБА_3,
який працює на посаді начальника
відділу кадрів Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТІС ТАРДА»,
показав, що звернень до дня проведення
розрахунку від ОСОБА_1 не надходило.
Свідок ОСОБА_4, яка працює на посаді
бухгалтера підприємства показала суду,
що розрахунок з ОСОБА_1 було проведено
відразу після її звернення, а саме
14.11.2013р. без жодних затримок.
Правовідносини, які виникли між
сторонами, врегульовані нормами
Конституції України, КЗпП України.
Статтею 116 КЗпП України передбачено, що
при звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
Положеннями ст. 57 Цивільного
процесуального кодексу України
визначено, що доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи. Ці дані встановлюються на
підставі пояснень сторін, третіх осіб,
їхніх представників, допитаних як
свідків, показань свідків, письмових
доказів, речових доказів, зокрема
звуко- і відеозаписів, висновків
Таким чином, оскільки позивач в день
звільнення, а саме 21 жовтня 2013р. не
працювала, то зазначені суми були їй
виплачені підприємством в день
пред'явлення її вимоги про розрахунок,
а саме 14 листопада 2013 року згідно з
чинним законодавством.
Аналізуючи встановлені в судовому
засіданні і зазначені вище фактичні
обставини в контексті наведених норм
законодавства та положень актів, які є
обов'язковими для виконання сторонами
спору, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення
середнього заробітку за затримку
розрахунку при звільненні є
необґрунтованими, безпідставними та
такими, що не підлягають задоволенню.
В силу ч. 3 ст. 58 ЦПК України, суд не бере
до розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.
Оскільки позовні вимоги позивач
заявляла про стягнення середнього
заробітку за затримку розрахунку при
звільненні, суд не приймає до уваги
твердження позивача, які виходять за
межі правового кола виниклих
Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат, враховуючі, що у задоволенні
позову відмовлено, а позивач
звільнений від сплати судових витрат,
їх необхідно віднести на рахунок
Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212, 214, 215, 218
ЦПК України суд, -
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТІС ТАРДА» про
стягнення середнього заробітку за
затримку розрахунку при звільненні -
Судовий збір віднести за рахунок
Рішення суду набирає законної сили в
порядку, передбаченому ст.223 ЦПК
України.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Дніпропетровської області через
суд першої інстанції шляхом подачі в 10 -
денний строк з дня його проголошення
апеляційної скарги.

Суддя
Н.В.Мірошниченко