Справа №2/1519/6267/11
Провадження №2/521/170/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2013 року

місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси
в складі:

головуючого судді -
Плавича І.В.,

при секретарі -
Бабаєвій З.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
в особі Одеської обласної дирекції АТ
«Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості, третя особа -
ОСОБА_3, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду наразі знаходиться
на розгляді цивільна справа за позовом
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі
Одеської обласної дирекції АТ
«Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості, третя особа -
ОСОБА_3.

В обґрунтування первісного позову та
підстав звернення до суду повноважний
представник сторони позивача вказує,
що 09 січня 2007 року між АТ «Райффайзен
Банк Аваль» - з однієї сторони, та
ОСОБА_2 - з іншої сторони, було укладено
кредитний договір №014/03-5/07-003,
відповідно до умов якого банк надає
позичальникові кредит у розмірі 80000,00
доларів США строком до 09 січня 2012 року
під 14,5% річних з погашенням кредиту та
процентів за користування кредитом
щомісячно згідно із відповідним
графіком, а остання в свою чергу -
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти за користування
кредитними коштами в строки та в
порядку, встановлених кредитним
договором.

14 лютого 2008 року між АТ «Райффайзен
Банк Аваль» - з однієї сторони, та
ОСОБА_2 - з іншої сторони, було укладено
кредитний договір №014/15-79/08-053,
відповідно до умов якого банк надає
позичальникові кредит у розмірі 10000,00
доларів США строком до 14 лютого 2011 року
під 14,5% річних з погашенням кредиту та
процентів за користування кредитом
щомісячно згідно із відповідним
графіком, а остання в свою чергу -
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти за користування
кредитними коштами в строки та в
порядку, встановлених кредитним
договором.

15 червня 2008 року між АТ «Райффайзен
Банк Аваль» - з однієї сторони, та
ОСОБА_2 - з іншої сторони, було укладено
кредитний договір №014/15-79/07-326,
відповідно до умов якого банк надає
позичальникові кредит у розмірі 9000,00
доларів США строком до 15 червня 2009 року
під 23,0% річних з погашенням кредиту та
процентів за користування кредитом
щомісячно згідно із відповідним
графіком, а остання в свою чергу -
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти за користування
кредитними коштами в строки та в
порядку, встановлених кредитним
договором.

На забезпечення виконання основного
зобов'язання між сторонами було
укладено низку договорів забезпечення:
іпотеки, застави рухомого майна,
поруки.

Однак не зважаючи на взяті на себе
зобов'язання, боржник в порушення умов
укладених договорів суму кредиту не
повертає та проценти не сплачує, у
зв'язку з чим банк звернувся з даним
позовом до суду.

Справа вже розглядалась судом. Так,
згідно заочного рішення Малиновського
районного суду міста Одеси від 18
листопада 2009 року заявлений позов був
задоволений. Але за заявою відповідача
ОСОБА_2 ухвалою Малиновського
районного суду міста Одеси від 21 липня
2011 року вказане заочне рішення
скасовано та призначено справу до
розгляду в загальному порядку.

При новому розгляді справи банк,
неодноразово уточнивши заявлені
вимоги, остаточно просив суд стягнути з
відповідача суму заборгованості
станом на 10 жовтня 2013 року в загальному
розмірі 126327,95 доларів США.

Представник банку у відкрите судове
засідання не з'явився, але від особи
надійшла заява про підтримання
заявлених вимог із клопотанням про
розгляд справи за відсутності сторони
в порядку ст. 158 ЦПК України.

ОСОБА_2 у відкрите судове засідання не
з'явилась, повідомлялась судом про
розгляд даної цивільної справи, але від
представника особи надійшла заява про
розгляд справи за відсутності сторони
в порядку ст. 158 ЦПК України.

ОСОБА_3 у відкрите судове засідання не
з'явився, повідомлявся судом про
розгляд даної цивільної справи,
причини неявки суду не відомі.

Вивчивши наявні матеріали справи у їх
сукупності, прийнявши до уваги
пояснення сторін, дослідивши письмові
докази, які були представлені суду,
надавши правовідносинам, що виникли
між сторонами по справі, належну
правову оцінку, проаналізувавши
відповідні арифметичні розрахунки, суд
приходить до висновку про задоволення
заявленого позову - виходячи з
наступного.

Під час розгляду справи судом було
встановлено, що 09 січня 2007 року між АТ
«Райффайзен Банк Аваль» - з однієї
сторони, та ОСОБА_2 - з іншої сторони,
було укладено кредитний договір
№014/03-5/07-003, відповідно до умов якого
банк надає позичальникові кредит у
розмірі 80000,00 доларів США строком до 09
січня 2012 року під 14,5% річних з
погашенням кредиту та процентів за
користування кредитом щомісячно
згідно із відповідним графіком, а
остання в свою чергу - зобов'язується
повернути кредит та сплатити проценти
за користування кредитними коштами в
строки та в порядку, встановлені
кредитним договором.

14 лютого 2008 року між АТ «Райффайзен
Банк Аваль» - з однієї сторони, та
ОСОБА_2 - з іншої сторони, було укладено
кредитний договір №014/15-79/08-053,
відповідно до умов якого банк надає
позичальникові кредит у розмірі 10000,00
доларів США строком до 14 лютого 2011 року
під 14,5% річних з погашенням кредиту та
процентів за користування кредитом
щомісячно згідно із відповідним
графіком, а остання в свою чергу -
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти за користування
кредитними коштами в строки та в
порядку, встановлені кредитним
договором.

15 червня 2008 року між АТ «Райффайзен
Банк Аваль» - з однієї сторони, та
ОСОБА_2 - з іншої сторони, було укладено
кредитний договір №014/15-79/07-326,
відповідно до умов якого банк надає
позичальникові кредит у розмірі 9000,00
доларів США строком до 15 червня 2009 року
під 23,0% річних з погашенням кредиту та
процентів за користування кредитом
щомісячно згідно із відповідним
графіком, а остання в свою чергу -
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти за користування
кредитними коштами в строки та в
порядку, встановлені кредитним
договором.

В якості забезпечення виконання
зобов'язання, 28 грудня 2006 року між АТ
«Райффайзен Банк Аваль» - з однієї
сторони, та ОСОБА_2 - з іншої сторони, був
укладений договір застави, відповідно
до умов якого боржник надають в заставу
банку рухоме майно: жіночий одяг згідно
опису, вартістю 50000,00 гривень.

09 січня 2007 року між АТ «Райффайзен Банк
Аваль» - з однієї сторони, та ОСОБА_2, що
діяла від власного імені, а також від
імені ОСОБА_3 - з іншої сторони, був
укладений договір іпотеки, відповідно
до умов якого боржник та майновий
поручитель надають в іпотеку банку
квартиру АДРЕСА_1.

Разом з тим 15 червня 2007 року між АТ
«Райффайзен Банк Аваль» - з однієї
сторони, та ОСОБА_4 - з іншої сторони,
було укладено договір поруки, згідно
якого поручитель бере на себе прямі
зобов'язання відповідати перед
кредитором по зобов'язанням боржника
ОСОБА_2

Проте як свідчив представник позивача,
в порушення вимог кредитних договорів,
відповідач ОСОБА_2 умови договорів не
виконує, кредит не повертає, проценти
не сплачує.

Надаючи виниклим між сторонами по
справі належну правову оцінку, судом
досліджено зміст ст. 509 ч.ч.1,2 ЦК
України, за якою зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку. При
цьому, зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Згідно ст. 11 ч.1, ч.2 п.1 ЦК України,
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Як встановлює ст. 626 ч.1 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Щодо ст. 629
ЦК України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

В силу ст. 1054 ч.ч.1,2 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору. Згідно ст. 1055 ч.ч.1,2
ЦК України, кредитний договір
укладається у письмовій формі.

Відповідно до положень ст. 1054 ч.2 ЦК
України, судом звернуто увагу на
наступне. Згідно ст. 1046 ч.1 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики). Договір позики є
укладеним з моменту передання грошей
або інших речей, визначених родовими
ознаками.

З урахуванням даних норм закону, а
також на підставі встановлених фактів
по справі, суд прийшов до висновку, що
між сторонами виникли кредитні
правовідносини, що підтверджується
змістом кредитних договорів та
договорів забезпечення. Однак
відповідач ОСОБА_2 не виконує
відповідного грошового зобов'язання.

Згідно положень ст. 1049 ч.ч.1,3 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Позика
вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок.

Відповідно до ст. 525 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Як вказує ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Дійсно, згідно ст. 530 ч.1 ЦК України, якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Виходячи з положень кредитних
договорів, боржник ОСОБА_2 отримала
відповідні суми кредитних коштів в
користування відповідно: за кредитним
договором №014/03-5/07-003 - до 09 січня 2012
року, за кредитним договором №014/15-79/08-053
- до 14 лютого 2011 року, за кредитним
договором №014/15-79/07-326 - до 15 червня 2009
року.

В силу ст. 536 ч.ч.1,2 ЦК України, за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти, якщо інше не встановлено
договором між фізичними особами.
Розмір процентів за користування
чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: 1)
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору; 2) зміна умов
зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4)
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Як наводить ст. 612 ч.1 ЦК України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом. А відповідно до ст. 614 ч.1 ЦК
України, особа, яка порушила
зобов'язання, несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.

На підставі викладеного, суд приходить
до обґрунтованого висновку, що
позичальник ОСОБА_2 прострочила
виконання зобов'язання з повернення
суми кредиту та процентів за
правочином.

Згідно ст. 625 ч.ч.1,2 ЦК України, боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідно до положень ст. 546 ч.ч.1,2 ЦК
України, виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Договором або законом
можуть бути встановлені інші види
забезпечення виконання зобов'язання.

Матеріали справи свідчать, що належне
виконання позичальником ОСОБА_2
грошового зобов'язання за кредитними
договорами було забезпечено іпотекою,
заставою, порукою та пенею.

В силу ст. 533 ч.ч.1,2 ЦК України, грошове
зобов'язання має бути виконане у
гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено
грошовий еквівалент в іноземній
валюті, сума, що підлягає сплаті у
гривнях, визначається за офіційним
курсом відповідної валюти на день
платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.

Згідно п.12 Постанова Пленуму вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин,
у разі якщо кредит правомірно наданий в
іноземній валюті та кредитодавець
(позивач) просить стягнути кошти в
іноземній валюті, суд у резолютивній
частині рішення зазначає про стягнення
таких коштів саме в іноземній валюті,
що відповідає вимогам частини третьої
статті 533 ЦК. Разом із тим як за
пред'явлення позову, так і при його
вирішенні судом, ціна якого
визначається в іноземній валюті,
судовий збір сплачується позивачем або
стягується судом у гривнях із
урахуванням офіційного курсу гривні до
іноземної валюти, встановленого
Національним банком України на день
сплати.

Як наводить ст. 534 ч.1 ЦК України, у разі
недостатності суми проведеного
платежу для виконання грошового
зобов'язання у повному обсязі ця сума
погашає вимоги кредитора у такій
черговості, якщо інше не встановлено
договором: 1) у першу чергу
відшкодовуються витрати кредитора,
пов'язані з одержанням виконання; 2) у
другу чергу сплачуються проценти і
неустойка; 3) у третю чергу сплачується
основна сума боргу.

Тобто зважаючи на таку регламентацію
правовідносин, що виникли між
сторонами по справі, і виходячи із умов
кредитних договорів, суд прийшов до
наступного висновку.

Заявляючи та обґрунтовуючи позовні
вимоги, сторона позивача виходить з
розрахунків заборгованості станом на 10
жовтня 2013 року, згідно яких:
заборгованість по кредитному договору
№014/03-5/07-003 від 09 січня 2007 року складає
110580,67 доларів США, з яких: 55578,04 доларів
США - заборгованість за кредитом; 41612,00
доларів США - заборгованість за
відсотками; 13390,63 доларів США - пеня;
заборгованість за кредитним договором
№014/15-79/08-053 від 14 лютого 2008 року складає
15747,28 доларів США, з яких: 8062,14 доларів
США - заборгованість за кредитом; 5781,04
доларів США - заборгованість за
відсотками; 1904,10 доларів США - пеня.

Заборгованість за кредитним договором
№014/15-79/07-326 від 15 червня 2008 року
відсутня.

З приведеного вище аналізу досліджених
судом відомостей сукупно випливає, що
існує законне підґрунтя для
задоволення вимог банку та за даним
спором стягненню з відповідача
підлягають вказані грошові суми.

Відповідно до ст. 88 ч.1 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Таким чином суд вважає обґрунтованим
стягнути з відповідача на користь
банку суму оплаченого судового збору в
загальному розмірі 3219,00 гривень.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57, 60, 79, 88, 208, 209, 212,
213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в
особі Одеської обласної дирекції АТ
«Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості, третя особа -
ОСОБА_3 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Одеської обласної дирекції АТ
«Райффайзен Банк Аваль» суму
заборгованості по кредитному договору
№014/03-5/07-003 від 09 січня 2007 року - в
загальному розмірі 110580,67 доларів США, з
яких: 55578,04 доларів США - заборгованість
за кредитом; 41612,00 доларів США -
заборгованість за відсотками; 13390,63
доларів США - пеня.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Одеської обласної дирекції АТ
«Райффайзен Банк Аваль» суму
заборгованості за кредитним договором
№014/15-79/08-053 від 14 лютого 2008 року - в
загальному розмірі 15747,28 доларів США, з
яких: 8062,14 доларів США - заборгованість
за кредитом; 5781,04 доларів США -
заборгованість за відсотками; 1904,10
доларів США - пеня.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Одеської обласної дирекції АТ
«Райффайзен Банк Аваль» суму
оплаченого судового збору - в
загальному розмірі 3219,00 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий: