Справа №443/950/13-ц
Провадження № 2/443/416/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2013 року Жидачівський
районний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Цюмрака
М.Д.,

при секретарі Шальвіра
І.І.,

з участю адвокатів ОСОБА_12 та
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Жидачеві Львівської
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до Монастирецької сільської
ради та третьої особи ОСОБА_3 про
визнання незаконним рішення №187 від
03.03.2013 року ХVIII сесії VI скликання
Монастирецької сільської ради
Жидачівського району Львівської
області, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до
Монастирецької сільської ради та
третьої особи ОСОБА_3 про визнання
незаконним рішення №187 від 03.03.2013 року
ХVIII сесії VI скликання Монастирецької
сільської ради Жидачівського району
Львівської області, мотивуючи свої
позовні вимоги тим , що він проживає в
АДРЕСА_1. За вказаним будинковолодінням
закріплена земельна ділянка "город"
розміром 0.15 га, яка межує з присадибною
ділянкою третьої особи ОСОБА_3.

Рішенням №187 Монастирецької сільської
ради від 03.03.2013 року було затверджено
акт комісії Монастирецької сільської
ради від 13.09.2012 року про розмежування
земельних ділянок позивача та третьої
особи та встановлено між спірними
земельними ділянками межу, позначені
межовими знаками.

Позивач вважає дане рішення
незаконним, оскільки затверджений акт
не відповідає дійсним реаліям на
місцевості та суперечить
правовстановлюючим нормам.

Як вбачається з плану земельної
ділянки ОСОБА_3. ширина її становить 15.70
м у той час як в акті від 13.09.2012 року
ширина на початку городу становить 15.20
м, а в кінці гроду 15.60 м.

Ширина земельної ділянки позивача на
початку городу повинна становити зі
слів 8м.80 см., а згідно акту становить 8
м.30 см., а в кінці гроду - 9 м.50 см., тобто
розміри по всій довжині городу різні і
коливаються до семидесяти сантиметрів.
Таким чином невідповідність розмірів
створює між позивачем та третьою
особою по справі постійні конфлікти,
позбавляє позивача та третю особу
приватизувати земельні ділянки,
оскільки сторони не підписують акт
погодження меж.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_4 позовні вимоги свого
чоловіка повністю підтримала, вважає
рішення №187 від 03.03.2013 року ХVIII сесії VI
скликання Монастирецької сільської
ради Жидачівського району Львівської
незаконним.

Представник відповідача -
Монастирецької сільської ради
Камінський Петро Васильович проти
позову заперечив і суду пояснив, що
земельний спір між позивачем та
третьою особою існує десятками років.
ОСОБА_4 вимагає встановити межу саме
так, як він хоче, але таке неможливе,
оскільки межа там склалася історично .
Плану земельної ділянки, якою
коирстується позивач, у нього немає, а
тому не можна з точністю встановити яка
повинна бути ширина земельної ділянки
по всій її довжині, тобто позивач не
надав суду відповідні документи, які б
відображали розміри земельної ділянки
якою він користується.

Представник відповідача пояснив, що
вся земля в межах населеного пункту, за
винятком земель, які перебувають у
приватній власності, знаходиться у
комунальній власності., якою
розпоряджається Монастирецька
сільська рада та приймає відносно
таких земельних ділянок відповідні
рішення, чим і скористалась сільська
рада прийнявши рішення № 187 від 03
березня 2013 року. Тобто, земельна
ділянка, якою користується позивач,
перебуває у його користуванні, а не у
його власності, а тому сільська рада
вірно зробила, встановивши між
землекористувачами межу, тому
представник просить в задоволенні
позову відмовити.

ОСОБА_3, як третя особа по дані справі з
позовом не згідний і вважає, що позивач
ОСОБА_2,а особливо ОСОБА_4, яка
представляє інтереси позивача, вже
багато років спорять з ним за межу,
оскільки його земельна ділянка межує з
їхньою.

13.09.2012 року на місце виходила комісія,
створена сільською радою для вирішення
земельного спору яка встановила межові
знаки, з чим ОСОБА_3 згідний, однак
ОСОБА_4 проти. ОСОБА_3 має намір
приватизувати свою земельну ділянку,
але сусід ОСОБА_4 не підписує акт
погодження меж вважаючи, що ОСОБА_3
повинен розібрати свій паркан,
оскільки він знаходиться на їхній
території. ОСОБА_3 пояснив, що даний
паркан поставлений ще 15 років тому, але
недивлячись на це, ОСОБА_4 завжди спорив
за межу. ОСОБА_3 вважає, що земельна
комісія зробила велику роботу,
переміряла земельні ділянки, якими
користуються сторони, встановила
межові знаки, з якими ОСОБА_3 згідний, а
також даний акт був предметом розгляду
на сесії сільської ради, з рішенням
якої ОСОБА_3 згідний і вважає його
законним, бо потрібно нарешті закрити
дане питання раз і назавжди.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
свідків, дослідивши письмові докази,
дав їм оцінку і вважає, що в задоволенні
позову слід відмовити, виходячи з таких
міркувань.

З пояснення сторін, даних в судовому
засіданні вбачається, що земельний
спір між суміжними землекористувачами
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 триває більше 20 років.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що вона
була присутня в той час на місці, коли
комісія сільської ради встановляла
межові знаки між земельними ділянками
позивача та третьої особи. З тими
межовими знаками ОСОБА_6 не згідна,
оскільки межа получається кривою. Акт
їй підписати ніхто не давав. На сесії
сільської ради 03.03.2013 року свідок також
була присутня, коли затверджували Акт
комісії, а також була присутня ОСОБА_4

Представник відповідача Камінський
П.В. з цього приводу пояснив, що ОСОБА_6
дійсно була в той час на городі ОСОБА_4,
але вона не була членом комісії, тому і
не дали їй підписувати Акт комісії.

З рішення № 187 від 03.03.2013 року ХVIII сесії
VI скликання Монастирецької сільської
ради вбачається, що сесія вирішувала
земельний спір між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 і
вирішила затвердити Акт комісії
Монастирецької сільської радивід
13.09.2012 року про розмежування ділянок
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Комісія встановила
межу між земельними ділянками, яка
закріплена десітьма межовими знаками
від початку саду ОСОБА_3 до закінчення
городу.

Згідно Акту від 13.09.2013 року комісії
Монастирецької сільської ради, комісія
в присутності конфліктуючих сторін
встановила межу між їхніми земельними
ділянками, а також склала абрис
земельних ділянок.

Суд встановив, що земельний спір між
сторонами триває багато років. Так, з
листа голови виконкому Монастирецької
сільської ради І.М.Поповича від 17.06.1991
рок, адресованого ОСОБА_2 вбачається, що
19.04.1991 року була створена комісія в
складі заступника начальника міліції
Павловського М.І., інженера-архітектора
райвиконкому Рудницької О.В., депутата
районної Ради Чмелика Т.Г. і голови
виконкому Поповича І.М. було проведено
заміри подвір"я ОСОБА_3

Згідно плану забудови гр.ОСОБА_3 ширина
подвір"я повинна становити 15 м. 70 см. у
всіх замірах, але фактично ширина
подвір"я від дороги становить 15м 50 см., а
в кінці подвір"я - 15м. Згідно плану
забудови подвір"я гр.ОСОБА_3 повинно би
ще зайти на 30 см в грод гр.ОСОБА_2..

Із протоколу узгоджувальної комісіє
Монатирецької сільської ради від 04.07.2003
року вбачається, що дана комісія також
намагалася вирішити земельний спір,
оглядала правовстановлюючі документи,
зокрема ОСОБА_3 проект забедиви
земельної ділянки, видано архітектором
району 16.11.1976 року, а ОСОБА_2 пред"явив
Акт узгодження меж від 17.06.1991 року,
однак земельгна ділянка ОСОБА_3 в
деяких місцях не відповідає розмірам,
наведеним в проекті забудови земельної
ділянки, тобто вужча.

Даний спір розглядався також 20.10.2005
року, про що свідчить Акт
узгоджувальної комісії Монастирецької
сільської ради та рішення №146 ХVII сесії
ІV скликання Монастирецької сільської
ради від 20.10.2005 року, яким затверджено
Акт про вирішення межового спору між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Отже земельний спір продовжується на
протязі десятків років.

Суд встановив, що позивач в судовому
засіданні не зміг пред"явити
відповідних документів, які б
відобразили розмро його земельної
ділянки і за допомогою яких можна було
б встановити, що ОСОБА_3порушивши межу,
захопивши частину земельної ділянки
ОСОБА_2, і навпаки, ОСОБА_3 пред"явив суду
план забудови своєї земельної ділянки,
розміри якої при замірах на місці не
відповідають плану забудови, оскільки
вужчі від тих, які позначені на плані
забудови земельної ділянки, однак
ОСОБА_3 з такими розмірами згідний як і
з Актом від 13.09.2012 року.

Суд вважає, що оскільки вся земля у
межах неселеного пункту, за винятком
земель, що перебувають у приватній
власності, належить до земель
комунальної власності, тобто нею
розпоряджаються сільські ради, тому
Монастирецька сільська рада поступила
згідно закону, встановивши межові
знаки між земельними ділянками, які
належать до комунальної власності і
якими користуються ОСОБА_2 та ОСОБА_3
Тому при таких обставинах в
задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.212-215 ЦПК України, ст.158
ЗК України суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до
Монастирецької сільської ради
Жидачівського району Львівської
області та третьої особи ОСОБА_3 про
визнання рішення №187 від 03.03.2013 року ХVIII
сесії VI скликання Монастирецької
сільської ради Жидачівського району
Львівської області відмовити за
безпідставністю позовних вимог.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Львівської області
протягом 10 днів з часу його оголошення
шляхом подачі апеляції через
Жидачівський районний суд.

ПРИМІТКА: оригінал рішення знаходиться
в суді в матеріалах справи № 443/950/13-ц.

Головуючий - суддя
підпис.

Суддя Жидачівського

районного суду
М.Д.Цюмрак.

ї