Справа № 1309/2-2949/12
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/266/13
Доповідач в 2-й інстанції:
Монастирецький Д. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2013 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Монастирецького Д. І.,

суддів: Гірник
Т.А., Мацея М.М.,

секретаря Дідуся
О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційними скаргами представника
Публічного акціонерного товариства
«Універсал Банк» - Пивовар Р.І. та
ОСОБА_3 на рішення Залізничного
районного суду м. Львова від 27 лютого 2012
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
-

в с т а н о в и л а:

В липні 2011 року ПАТ «Універсал Банк»
звернулося до суду з позовом про
стягнення солідарно з відповідачів
заборгованості за кредитним договором
від 28.12.2006 року в сумі 2240,51 дол. США, що за
офіційним курсом НБУ становить 17 799,73
грн., а також судові витрати. В
обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що між ВАТ
«Універсал Банк», правонаступником
якого є ПАТ «Універсал Банк», та
відповідачем ОСОБА_3 28.12.2006 року було
укладено кредитний договір № 11-1/739к-06,
відповідно до якого він отримав кредит
в сумі 2600,00 дол. США строком до 27.12.2008
року зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 13,00 % за
рік. З метою забезпечення виконання
зобов'язань по кредитному договору 28
грудня 2006 року між Банком та
відповідачем ОСОБА_4 було укладено
договір поруки. Зазначає, що згідно ст.
ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання
повинні виконуватись належним чином і
в установлений строк відповідно до
умов договору та вимог закону. У
порушення зазначених норм закону та
умов договору відповідачі зобов'язання
за вказаним договором належним чином
не виконали.

Оскаржуваним рішенням позов
Публічного акціонерного товариства
«Універсал Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Універсал Банк» заборгованість за
кредитним договором в сумі 2 240,51 дол.
США, що еквівалентно 17 799 (сімнадцять
тисяч сімсот дев'яносто дев'ять) грн. 73
коп.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Універсал Банк» судовий збір в
розмірі 178 грн. 00 коп. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення в
розмірі 120 грн.

Рішення суду оскаржили ПАТ «Універсал
Банк» та ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ПАТ «Універсал
Банк» зазначає, що відмова у
задоволенні позову у частині стягнення
з поручителя коштів у зв'язку з тим, що у
матеріалах справи відсутні докази
того, що вони повідомляли ОСОБА_4 про
неналежне виконання ОСОБА_3 зобов'язань
за кредитним договором не ґрунтується
на законодавстві та не є підставою для
звільнення поручителя від солідарної
відповідальності.

Просять рішення суду першої інстанції
скасувати і ухвалити нове, яким
стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4
на їх користь заборгованість за
кредитним договором на загальну суму
2240,51 дол. США, що еквівалентно станом на
день розрахунку 17 799,73 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає,
що не погоджується з рішенням суду в
частині задоволення позовних вимог
стосовно нього, у зв'язку зі спливом
позовної давності. Суд неправомірно
відхилив тлумачення п. 6.1.7. Кредитного
договору. Не вказав норми ЦК України,
якою він керувався при визначенні
моменту початку перебігу позовної
давності.

Просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове, яким відмовити у
задоволенні позову повністю.

Сторони повідомлені належним чином,
про що свідчать рекомендовані
повідомлення про вручення їм поштових
відправлень (а.с. 99, 100, 101), в судове
засідання апеляційної інстанції не
з'явилися, причину своєї неявки суду не
повідомили, матеріалів справи
достатньо для розгляду справи у їх
відсутності.

Вислухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, межі та
доводи скарги, колегія суддів вважає,
що апеляційну скаргу слід відхилити,
виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, зазначений законами України.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, а також
особи, які не брали участі у справі,
якщо суд вирішив питання про їх права
та обов'язки, мають право оскаржити в
апеляційному порядку рішення суду
першої інстанції повністю або
частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів (ст.
57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України
обов'язок суду під час ухвалення
рішення вирішити, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги позивача та якими доказами вони
підтверджуються; перевірити наявність
чи відсутність певних обставин за
допомогою доказів шляхом їх оцінки;
оцінити подані сторонами докази та
дійти висновку про наявність або
відсутність певних юридичних фактів.

Таким чином, рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції
України до основних засад судочинства
віднесено змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і в доведенні перед судом їх
переконливості. Про необхідність
урахування зазначених конституційних
положень судам роз'яснено й в п. 11
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 5 березня 1977 року № 1 (з
відповідними змінами) «Про підготовку
цивільних справ до судового розгляду».

Колегія суддів приходить до
переконання, що дане рішення суду
першої інстанції відповідає
зазначеним вимогам закону, виходячи з
наступного.

У статті 1054 ЦК України зазначено, що за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа зобов'язується
надати грошові кошти позичальнику у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити відсотки, розмір та порядок
отримання яких встановлюється
договором або законодавством.

Статтею 530 цього ж Кодексу передбачено,
що якщо в зобов'язанні встановлений
строк його виконання, то воно підлягає
виконанню в цей строк. У разі порушення
зобов'язання, настають правові
наслідки, зокрема, сплата неустойки
(пені).

У відповідності до ст. 536 ЦК України за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти, розмір яких встановлюється
договором, законом або іншими актами
цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Апеляційна скарга ПАТ «Універсал Банк»
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Як видно з матеріалів справи та
правильно встановлено судом першої
інстанції, між ВАТ «Універсал Банк»,
правонаступником якого є ПАТ
«Універсал Банк», та відповідачем
ОСОБА_3 28.12.2006 року було укладено
кредитний договір № 11-1/739к-06,
відповідно до якого він отримав кредит
в сумі 2600,00 доларів США строком до 27.12.2008
року зі сплатою відсотків за
користування кредитом в розмірі 13 % на
рік. За виконання ОСОБА_3 своїх
обов'язків за даним кредитним
договором поручився ОСОБА_4 згідно
договору поруки від 28 грудня 2006 року.
Свої зобов'язання за договором Банк
виконав, а відповідач кошти за кредитом
не повернув, відсотки за користування
кредитом та нараховану пеню не сплатив,
внаслідок чого утворилася
заборгованість. З позовом в суд Банк
звернувся 25.07.2011 року.

За таких підстав, суд першої інстанції
вірно задовольнив частково позовні
вимоги, дійшовши висновку, що оскільки
кредитор вправі пред'являти вимогу до
поручителя протягом шести місяців з
дня настання строку виконання
основного зобов'язання, який згідно
договору закінчився 27.12.2008 року, а
кредитор звернувся до суду 25.07.2011 року,
тобто по спливу шести місяців, протягом
яких кредитор мав право пред'являти
вимогу до поручителя, порука
припинилася, а тому позовні вимоги в
частині стягнення з заборгованості за
кредитним договором в солідарному
порядку є безпідставними та, що сума
заборгованості за кредитним договором,
що складається з простроченої
заборгованості по тілу кредиту,
процентів за користування кредитом та
пені, в сумах згідно наданих позивачем
розрахунків, підлягає стягненню лише з
ОСОБА_3.

Не підлягає задоволенню й апеляційна
скарга ОСОБА_3.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
безпідставними є посилання
відповідача на те, що пунктом
кредитного договору передбачено
правило, яким скасовується порядок
виконання відповідачем ОСОБА_3
зобов'язання частинами у вигляді
строкових щомісячних платежів за умови
припинення трудових відносин ОСОБА_3 з
позивачем, оскільки пунктом 1.1.
Кредитного договору № 11-1/739 к-06
встановлено дату погашення кредиту -
27.12.2008 року, а позивачем пред'явлено
позовні вимоги 25.07.2011 року. Згідно до ст.
257 ЦК України встановлено загальну
позовну давність тривалістю у три роки.

Безпідставним є також посилання
відповідача в апеляційній скарзі щодо
перебігу строку позовної давності по
стягненню пені.

За правилами ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
(місяця) після відповідної календарної
дати або настання події, з якою
пов'язано його початок. Право на позов
про стягнення пені за кожен день
(місяць) виникає щодня (щомісяця) на
відповідну суму, а позовна давність
обчислюється з того дня, коли кредитор
дізнався або повинен дізнатися про
порушення права. Відповідачем не
виконане основне зобов'язання перед
позивачем на дату звернення позивача
до суду з позовом. Перебіг позовної
давності починається з моменту
настання строку виконання основного
зобов'язання, а право на отримання
неустойки кредитор має до повного
виконання цього зобов'язання. Отже
стягнення неустойки обмежується
останніми 12 місяцями перед зверненням
до суду, а починається окремо за кожен
день, за який вона нараховується, у
межах строку позовної давності за
основною вимогою.

З матеріалів справи вбачається що
позивач звернувся з позовом 27.07.2011 року.
Строк дії договору з 28.12.2006 року до
27.12.2008 року. Розрахунок заборгованості,
в тому числі пені, проведено станом на
11.06.2011 року. Сума пені згідно поданого
розрахунку становить 185,86 дол. США, що
еквівалентно 1476,56 грн.

Згідно п. 9.1. кредитного договору при
порушенні строків погашення кредиту
або сплати процентів, комісії за
користування кредитними коштами
позичальник додатково сплачує пеню за
кожен день прострочення платежу в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від несплаченої вчасно суми за кожен
день прострочення платежу.

Враховуючи розмір облікової ставки
НБУ, що встановлена 10.08.2010 року в
розмірі 7,75% та діяла по 22.03.2012 року,
період заборгованості для розрахунку
пені з 10.08.2010 року по 11.06 2011 року, що
становить 304 дні та заборгованість по
тілу кредиту в сумі 1789,40 дол. США, за
вищевказаний період сума пені, що
підлягає до стягнення, становить 223,49
дол. США, що в еквіваленті дорівнює 1774,51
грн.

Згідно рішення суду з відповідача
стягнено пеню в сумі лише 1476,56 грн., що
еквівалентно 185,86 дол. США.

За таких обставин справи суд першої
інстанції обґрунтовано відповідно до
положень ст. ст. 526, 530 ЦК України прийшов
до висновку, що з відповідача необхідно
стягнути заборгованість за Договором в
сумі 17 799,73 грн., що еквівалентно 2240,51
дол. США.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідача вірно стягнено на користь
позивача судові витрати в розмірі 178
грн. 00 коп. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення в
розмірі 120 грн.

Колегія суддів погоджується з
висновками районного суду, оскільки
суд ухвалив правильне по суті рішення,
дійшовши його на основі повно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилалися як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених
дослідженими в судовому засіданні
доказами, з дотриманням норм
матеріального й процесуального права.

Будь яких інших належних та допустимих
доказів для спростування рішення суду
першої інстанції, передбачених
статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали
доказове значення та заслуговували на
увагу, чи порушень норм процесуального
права, які можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення,
відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України,
апелянтами не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Розглядаючи спір, колегія суддів
вважає, що районний суд правильно
дослідив і оцінив обставини у справі,
подані сторонами докази та вірно
визначив характер спірних
правовідносин.

Рішення відповідає вимогам закону і
зібраним по справі доказам, доводи
апеляційних скарг висновків суду не
спростовують, тому підстав для їх
задоволення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, ч. 2 ст. 305, ч. 1 п. 1
ст. 307, ст. ст. 308, 313, ч. 1 п. 1 ст. 314, ст. ст. 315,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а
л и л а:

Апеляційну скаргу представника
Публічного акціонерного товариства
«Універсал Банк» - Пивовар Р.І. -
відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 27 лютого 2012 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий:
Монастирецький Д.І.

Судді: Гірник Т.А.

Мацей М.М.