АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №2/408/7511/2012 Головуючий в 1 інстанції - Сільченко В.Є.
Апеляційне провадження №22-ц/774/575/К/13 Доповідач - Братіщева Л.А.
У Х В А Л А

Іменем України

«05» березня 2013 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Братіщевої Л.А.

суддів: Митрофанової Л.В., Михайлів Л.В.,

при секретарі: Перміновій К.К.

за участю: представника відповідача - Некрасової Катерини Олександрівни

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 19 грудня 2012 року за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2012 року ОСОБА_2 звернувся із позовом до ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі - ПАТ «Кривбасзалізорудком») та до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (далі - Відділення Фонду) про відшкодування моральної шкоди і в обґрунтування позовних вимог вказав, що з 1984 по 2008 роки працюючи у шкідливих умовах праці на ш. Родіна ПАТ "Кривбасзалізорудком", отримав професійне захворювання.

Висновком МСЕК від 26.05.2008р. йому первинно встановлено 55% втрати професійної працездатності, з яких 45% - по радикулопатії та 10% по ХОЗЛ. При наступних переоглядах відбулося погіршення його стану здоров'я та вже було встановлено 60% втрати працездатності.

Посилаючись на ці обставини просив суд стягнути з ПАТ "Кривбасзалізорудком" та з Відділення Фонду у відшкодування моральної шкоди по 220тис.грн. з кожного відповідачів.

Ухвалою суду від 03.12.2012р. позовні вимоги ОСОБА_2 до Відділення Фону залишено без розгляду на підставі п.5 ст. 207 ЦПК України у зв'язку із заявленим клопотанням про залишення цих позовних вимог без розгляду.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 19 грудня 2012 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, на його користь з ПАТ «Кривбасзалізорудком» стягнуто 24тис. грн. у відшкодування моральної шкоди та на користь держави судові витрати.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову позивачу у позові з тих підстав, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Зокрема відповідач зазначає, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості і справедливості; факт спричинення позивачу моральної шкоди не було встановлено висновками МСЕК на які покладено обов'язок встановлення факту заподіяння моральної шкоди; суд не дослідив, що в діях підприємства відсутній такий елемент правопорушення як протиправність поведінки.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ «Кривбасзалізорудком» не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 з 1984 по 2008 рік працював на різних посадах на ш. Родіна ПАТ "Кривбасзалізорудком" у підземних умовах праці.

Висновком МСЕК від 26.05.2008р. йому первинно встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 55% та встановлена 3 група інвалідності (а.с.17). При наступних переоглядах у 2009 році та 2011 році відсоток втрати працездатності змінився і визначений в розмірі 60% (а.с. 18, 19).

На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування позивачу у зв'язку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями моральної шкоди відповідачем.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту №7 розслідування професійного захворювання від 05.05.2008 року, затвердженого Головним державним санітарним лікарем Саксаганського району встановлена причина професійного захворювання позивача - робота протягом 20 років 3 місяців в умовах важкої праці, пилу, параметри якого перевищували ГДК, несприятливого мікроклімату, які виникли в результаті порушення керівництвом підприємств, де працював хворий, ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення № 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), зазначив, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Як зазначалося вище, вперше стійку втрату професійної працездатності по професійному захворюванню позивачу було встановлено 26.05.2008 року, що підтверджується висновком МСЕК (а.с. 17), отже саме з цього часу у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди.

Також спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_2 моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у зв'язку з отриманим ним професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. Так, у позивача змінився звичний спосіб життя, він вимушений постійно проходити курси лікування у зв'язку із погіршенням стану здоров'я; він обмежений у рухах; його турбує кашель; не має можливості вести активний спосіб життя, отримане профзахворювання обмежує його життєву активність, позбавлений нормальних життєвих зв'язків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Колегія погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає в залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану і визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції врахував, що стан здоров'я позивача погіршився і збільшився відсоток втрати працездатності

Не приймає до уваги колегія посилання в апеляційній скарзі на те, що в діях підприємства відсутній такий елемент правопорушення як протиправність поведінки у заподіянні моральної шкоди, оскільки з п.19 Акту розслідування хронічного професійного захворювання вбачається вина підприємства, яке повинно було створити небезпечні умови праці, у заподіянні ОСОБА_2моральної шкоди у зв'язку із порушенням вимог Закону "Про охорону праці".

Інші доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи і висновками суду і не можуть бути підставою для скасування рішення.

Суд при ухваленні рішення та при визначенні розміру моральної шкоди врахував тяжкість фізичних і моральних страждань, їх тривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

В іншій частині рішення суду не оскаржується.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга відповідача підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 19 грудня 2012 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: