Справа № 490/5236/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

резолютивна частина

25 лютого 2014 року
м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у
складі:

головуючого судді
Подзігун Г.В.

при секретарі
Голубашенко Т.О.

за участю відповідача
ОСОБА_1

представника відповідача
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Миколаєві
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та
моральної шкоди.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
держави судовий збір в розмірі 23,72 грн.

Рішення може бути оскаржене через
суд першої інстанції до апеляційного
суду Миколаївської області шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів.

Суддя
Подзігун Г.В.

справа №490/5236/13-ц

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2014 року
м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у
складі:

головуючого судді
Подзігун Г.В.

при секретарі
Голубашенко Т.О.

за участю відповідача
ОСОБА_1

представника відповідача
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Миколаєві
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та
моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду із
позовом до відповідачки, вимоги якого
збільшила в ході розгляду справи по
суті, про стягнення матеріальної шкоди
в розмірі 32282,15 грн. та моральної шкоди в
розмірі 45000 грн.

В обґрунтування вимог позову
вказувала, що їй, її брату ОСОБА_4, її
сестрі ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (їх мачухі) на
праві спільної часткової власності
належав житловий будинок АДРЕСА_1 У
зв'язку з неприязними відносинами
спільне користування вказаним
нерухомим майном було неможливим. За
такого Центральним судом міста
Миколаєва розглядалися декілька справ
по спорам, що виникали між вказаними
сторонами. Оскільки, на думку
позивачки, існування судових справ
перешкоджали їй проживати в своїй
частині вищевказаного будинку, вона
була вимушена проживати на орендованій
квартирі, за користування якою нею було
сплачено в період 2010-2012 років
квартплати 2020 грн., за опалення 7505 грн.,
за газопостачання 245,48 грн., на загальну
суму розміром 10457,29 грн. Крім вказаної
суми позивачка просила про стягнення з
відповідачки судових витрат, які були
витрачені нею у зв'язку з розглядом
вищевказаних цивільних справ, а саме:
судового збору, проїзних квитків з м.
Москви до м.Миколаєва, а також витрат
пов'язаних з викликом ОСОБА_6 до суду.

В судовому засіданні позивачка вимоги
позову підтримала, посилаючись на
вищевикладені обставини.

Відповідачка в судовому засіданні
вимоги позову не визнала, проти
задоволення позову заперечувала.

Вивчивши доводи позову, вислухавши
пояснення сторін та дослідивши
матеріали справи, судом встановлені
наступні факти та відповідні ним
правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи,
ОСОБА_1 належало на праві власності 5/8
частин будинку АДРЕСА_1 на підставі
рішення Центрального районного суду
м.Миколаєва від 11.12.2007 рок, яке набрало
законної чинності. ОСОБА_5, її сестрі
ОСОБА_3 та брату ОСОБА_4 в цьому ж
будинку належало по 1/8 частині кожному
на підставі свідоцтв про право на
спадщину, виданих після смерті матері
ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року.
ОСОБА_7 була власником ? частини
домоволодіння по АДРЕСА_1 на підставі
рішення суду від 29.01.1987 року за позовом
ОСОБА_7 к ОСОБА_8 про розірвання шлюбу та
розподіл спільного майна подружжя.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 07.02.2012 року
частково задоволено позов ОСОБА_6 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виділ в
натурі частки у житловому будинку
АДРЕСА_1 відповідно до першого варіанту
судової будівельно технічної
експертизи від 20.03.2009 року.

При цьому ОСОБА_6 постійно проживала в
житловому будинку АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 була зареєстрована за
вищевказаною адресою, однак постійно
проживала в м.Москва Російської
Федерації.

Між сторонами склалися неприязні
відносини, у зв'язку з чим спільне
користування житловим будинком по
АДРЕСА_1 було неможливе та 16.07.2013 року
будинок було продано.

Однак до моменту продажу в
Центральному районному суді м.
Миколаєва розглядалося декілька справ
між його співвласниками.

В грудні 2008 року ОСОБА_6 звернулася до
суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про поділ житлового будинку та
встановлення порядку користування
земельною ділянкою.

Рішенням Центрального районного суду
м.Миколаєва від 21.10.2011 року
вищевказаний позов було задоволено та
проведено поділ в натурі житлового
будинку АДРЕСА_1 та встановлено порядок
користування земельною ділянкою за той
же адресою, та з відповідачів на
користь ОСОБА_6 стягнуто судові
витрати.

В грудні 2011 року ОСОБА_6 звернулась до
суду із позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
про стягнення коштів.

Рішенням Центрального районного суду
м.Миколаєва від 25.03.2013 року
вищевказаний позов було задоволено
частково та стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 по 170,42 грн. з
кожного витрат у зв'язку з утриманням
житла та по 07,11 грн. судових витрат з
кожного.

В грудні 2011 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про виділ частки в натурі,
визначення порядку користування
земельною ділянкою.

Ухвалою Центрального районного суду
м.Миколаєва від 15.11.2012 року
вищевказаний позов було залишено без
розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.207 ЦПК
України.

В лютому 2012 року ОСОБА_3, ОСОБА_5
звернулися до суду із позовом до ОСОБА_6
про закріплення площі домоволодіння.

Ухвалою Центрального районного суду
м.Миколаєва від 1106.2013 року вищевказаний
позов було залишено без розгляду на
підставі п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України.

В березні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із позовом до ОСОБА_6 про
відшкодування шкоди.

Ухвалою Центрального районного суду
м.Миколаєва від 25.03.2013 року матеріали
вищевказаної справи були повернуті на
підставі ч.2 ст.121 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб в межах заявлених ними вимог та на
підставі наданих доказів.

Предмет судового розгляду формується
позовною заявою, в якій вказується
вимога позивача. Суд в силу принципу
диспозитивності (ст. 11 ЦПК України) не
може вийти за межі позовних вимог. Суд
не може з власної ініціативи виходити
за межі позову, оскільки норми
матеріального права не повинні
суперечити нормам процесуального
права, якими суд керується при
вирішенні спору (ст. 2 ЦПК України).

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК
України, відповідно до ст. 60 ЦПК
України. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір. Докази не
можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

Так. згідно ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, неправомірними рішеннями. діями
чи бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної особи, а також шкода
завдана майну фізичної особи або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст.1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній
або юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, тобто заподіяна
моральна шкода відшкодовується тій
фізичній особі, права якої були
безпосередньо порушені протиправними
діями (бездіяльністю) інших осіб.

Під моральною шкодою розуміють як
втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній особі незаконними
діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з п. 5 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31
березня 1995 року «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди обов'язковому
з'ясуванню підлягає наявність
такої шкоди.

На підставі вищевикладеного суд дійшов
висновку, що позивачка не надала
жодного доказу на підтвердження
заподіяною відповідачкою вказаної в
позові матеріальної та моральної
шкоди.

За такого в задоволенні позову слід
відмовити за безпідставністю його
вимог.

У відповідності із ст. 88 ЦПК України
з відповідачки на користь держави
підлягає стягненню судовий збір в
розмірі 23,72 грн.

Керуючись ст.ст. 14, 209, 212-215, 228 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
держави судовий збір в розмірі 23,72 грн.

Рішення може бути оскаржене через
суд першої інстанції до апеляційного
суду Миколаївської області шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів.

Суддя
Подзігун Г.В.