Провадження № 22ц/790/6980/13
Головуючий 1 інст. - Єрмак Н.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

17 грудня 2013 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Макарова Г.О.,

суддів: Кіся П.В.,

Кружиліної О.А.,

при секретарі - Кузьменко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Московського районного
суду м. Харкова від 19 вересня 2013 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, треті особи Виконавчий комітет
Харківської міської ради, Управління
комунального майна та приватизації,
Департамент житлового господарства, КП
«Жилкомсервіс», Державна реєстраційна
служба Харківського міського
управління юстиції про визнання
приватизації недійсною, скасування
розпорядження про приватизацію та
свідоцтва про право власності на житло,

встановила:

30.07.2013 року позивач звернувся до суду з
позовною заявою до відповідача про
визнання приватизації недійсною,
скасування розпорядження про
приватизацію та свідоцтва про право
власності на житло, посилаючись на те,
що він є наймачем двокімнатної
квартири АДРЕСА_1, в якій
зареєстрований також відповідач. Згоди
на приватизацію відповідачем кімнати
в зазначеній квартирі він не надавав,
при приватизації був відсутнім, у
звязку чим вважає є підстави для
визнання приватизації недійсною.

Представник позивача та позивач в
судовому засіданні підтримали позов,
просили його задовольнити.

Відповідач та представники третіх осіб
у судове засідання не з*явилися, о день
та час розгляду справи були
повідомлені судом належним чином, про
причини неявки суд не повідомили.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 19 вересня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення Московського
районного суду м. Харкова від 19.09.2013р.,
та ухвалити нове рішення. Визнати
недійсною приватизацію гр. ОСОБА_3
кімнати літ.5, жилою площею 15,8 кв.м. з
балконом, АДРЕСА_1. Визнати не дійсним
та скасувати рішення Харківської
міської ради Виконавчого комітету від
18.05.2011р., № 379, і додаток до рішення
виконавчого комітету Харківської
міської ради № 379 від 18.05.2011р., про
визнання громадян наймачами житлової
площі. Визнати не дійсним та скасувати
розпорядження № 1299 від 27 жовтня 2011р.,
Харківської міської ради, Управління
комунального майна приватизації,
відділу приватизації житлового фонду
м. Харкова. Визнати не дійсним та
скасувати свідоцтво про право
власності на нерухоме майно
реєстраційний №5-11-301473 від 27 жовтня
2011р., Управління комунального майна та
приватизації Відділ приватизації
житлового фонду м. Харкова, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, недоведеність
обставин, які суд вважав встановленими,
оскільки суд безпідставно не узяв до
уваги, що рішенням Апеляційного суду
Харківської області від 19 листопада 2012
року, рішення Московського районного
суду від 28.07.2010 року змінено, та у
задоволенні позову ОСОБА_3 про
визначення порядку користвання
спірною квартирою, надання ОСОБА_3 в
користування кімнату літ «б» жилою
площею 15, 8 кв. м. з балконом, ОСОБА_2 -
кімнату літ. : площею 17, 3 кв. м. інші
приміщення - залишити у спільному у
користуванні - відмовлено. Крім того,
апеляційним судом було встановлено, що
суд першої інстанції вийшов за межі
позовних вимог і безпідставно
задовольнив вимоги щодо зобов'язання
КП «Жилкомсервіс» укласти з ОСОБА_3
окремий договір найму по спірній
квартирі, які ОСОБА_3 не заявляв.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення або зміни рішення є
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Статтями 10, 11, 57, 58, 60, 212, 213 ЦПК України
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд. Таке
право мають також особи (за винятком
тих осіб, які не мають цивільної
процесуальної дієздатності), в
інтересах яких заявлено вимоги.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному
та безпосередньому дослідженні
наявних у справі доказів, Жоден доказ
не має для суду наперед
встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до вимог ст. ст. 202, 203 ЦК
України, ст. 65 ' ЖК, ст. 2, 8 Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду» від 19.06.1992 року №
2482-ХІІ Правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Правочини можуть бути
односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори).

Одностороннім правочином є дія однієї
сторони, яка може бути представлена
однією або кількома особами.

Односторонній правочин може
створювати обов'язки лише для особи,
яка його вчинила.

Односторонній правочин може
створювати обов'язки для інших осіб
лише у випадках, встановлених законом,
або за домовленістю з цими особами. Дво-
чи багатостороннім правочином є
погоджена дія двох або більше сторін.

До правовідносин, які виникли з
односторонніх правочинів,
застосовуються загальні положення
про зобов'язання та про договори,
якщо це не суперечить актам цивільного
законодавства або суті
одностороннього правочину.

Зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Наймачі жилих
приміщень у будинках державного чи
громадського житлового фонду можуть за
згодою всіх повнолітніх членів сім'ї,
які проживають разом з ними, придбати
займані ними приміщення у власність на
підставах, передбачених чинним
законодавством.

До об'єктів приватизації належать
квартири багатоквартирних будинків,
одноквартирні будинки, житлові
приміщення у гуртожитках (житлові
кімнати, житлові блоки (секції), кімнати
у квартирах та одноквартирних
будинках, де мешкають два і більше
наймачів (далі - квартири (будинки), які
використовуються громадянами на
умовах найму.

Передача квартир (будинків),
житлових приміщень у гуртожитках
здійснюється в спільну сумісну або
часткову власність за письмовою
згодою всіх повнолітніх членів сім'ї,
які постійно мешкають у цій квартирі
(будинку), житловому приміщенні у
гуртожитку, в тому числі тимчасово
відсутніх, за якими зберігається
право на житло, з обов'язковим
визначенням уповноваженого власника
квартири (будинку), житлового
приміщення у гуртожитку.

Передача квартир (будинків) у
власність громадян здійснюється на
підставі рішень відповідних органів
приватизації, що приймаються не
пізніше місяця з дня одержання
заяви громадянина.

Передача житлових приміщень у
гуртожитках у власність мешканців
гуртожитків здійснюється відповідно
до закону.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
виходив з того, що на момент
приватизації відповідачем 48100 часток
квартири АДРЕСА_1, він був наймачем
однієї кімнати житловою площею 15,8 кв.м.
за законом в зазначеній квартирі,
відповідно до рішення виконавчого
комітету Харківської міської ради від
18.05.2011 року № 379, а, відтак, відповідач
мав право на приватизацию житла.

Але з цим висновком погодитися не
можна, оскільки суд дійшов його з
порушенням норм матеріального та
процесуального права і він не
відповідає обставинам справи.

Як вбачається із матеріалів справи
квартира АДРЕСА_1 належала до
Державного житлового фонду.

Рішенням Московського районного суду
м.Харкова від 28.07.2010 року визначений
порядок користування цією квартирою.
Надано в користування ОСОБА_3 кімнату
літ. 6 жилою площею 15, 8 кв.м з балконом, а
ОСОБА_2 - кімнату літ. 17,3 кв.м. інші
приміщення залишені у спільному
користуванні. Зобов'язано КП
«Жилкомсервіс» укласти з ОСОБА_3
окремий договір найму.

Рішенням Апеляційного суду
Харківської області від 19 листопада 2012
року вказане вище рішення скасоване і в
задоволенні позову ОСОБА_3 в частині
визначення порядку користування
спірною квартирою, надання ОСОБА_3 в
користування кімнати літ Б жилою
площею 15, 8 кв. м. з балконом, а ОСОБА_2 -
кімнати літ : площею 17,3 кв. м. з
залишенням інших приміщень у спільному
користуванні - відмовлено. При цьому
судом апеляційної інстанції
встановлено, що суд першої інстанції
вийшов за межі позовних вимог і
безпідставно зобов'язав КП
«Жилкомсервіс» укласти з ОСОБА_3
окремий договір найму по спірній
квартирі, незважаючи на те, що останній
з такими вимогами до суду не звертався.

Враховуючи, що укладення з ОСОБА_3
окремого договору найму на кімнату в
спірній квартирі і послідуюча її
приватизація, є похідними від
скасованого судового рішення яке
визнане незаконним рішення
Апеляційного суду від 19 листопада 2012
року оскаржуване рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового,про часткове
задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 309, 313,
316, 317, 39, 321, 322, 324, 325 ЦПК України, судова
колегія, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Московського районного суду м.
Харкова від 19 вересня 2013 року змінити.

Визнати недійними:

- рішення Харківської
міської ради виконавчого комітету від
18.05.2011 року № 379, та додаток до цього
рішення;

- розпорядження №1299
від 27.10.2011 року Харківської міської
ради,Управління комунального майна та
приватизації житлового фонду
м.Харкова;

- свідоцтво про право власності на
нерухоме майно р.н. № 5-11-301473 від 27.10.2011
року, Управління комунального майна та
приватизації житлового фонду
м.Харкова.

В іншій частині рішення суду
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, та може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді: