Провадження №2/761/958/2013
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16 січня 2013 року Шевченківський
районний суд м. Києва

В складі: головуючого судді
Волокітіної Н.Б.

При секретарі Чернюк А.А.

Розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Києві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Приватного акціонерного товариства
"АСК "Інго Україна" про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з
позовом про визнання відповідача
ОСОБА_2 винним у вчинені ДТП, стягнення
з відповідача ПрАТ "АСК "Інго Україна"
матеріальної шкоди та моральної шкоди,
завданої внаслідок ДТП.

Свої позовні вимоги мотивує тим,
що 09.12.2010 року на тротуарі біля вул.
Пухівська в м. Києві сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля "Мітсубісі", державний номер
НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_2 та
автомобіля "АЗЛК", державний номер
НОМЕР_2, під керуванням позивача.
Постановою Деснянського районного
суду м. Києва від 19.01.2011 року, по справі
щодо притягнення ОСОБА_1 до
адміністративної відповідальності за
вчинення даного правопорушення (ДТП) за
ст. 124 КУпАП було закрито за відсутністю
події та складу адмінправопорушення в
діях ОСОБА_2 В зв'язку із цим, позивач
вважає, що винним у виникненні даного
ДТП та відповідно пошкодження
внаслідок цього його автомобіля є
інший учасник ДТП відповідач ОСОБА_2
Відповідно до Звіту про оцінку майна,
вартість відновлювального ремонту
пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля
позивача "АЗЛК", державний номер НОМЕР_2,
становить 5314 грн. На момент вчинення
ДТП цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_2 була застрахована у відповідача
ПрАТ "АСК "Інго Україна". В зв'язку із
цим, позивач просив визнати
відповідача ОСОБА_2 винним у вчинені
вказаного ДТП та стягнути з
відповідача ПрАТ "АСК "Інго Україна" на
його користь суму матеріальної шкоди в
розмірі 5314 грн. Також, позивач зазначав,
що внаслідок даного ДТП йому була
завдано фізичного болю та душевних
страждань, що призвало до завдання йому
моральної шкоди. У зв'язку із цим,
позивача також просив стягнути з
відповідача ПрАТ "АСК "Інго Україна"
суму моральної шкоди в розмірі 2000 грн.
та стягнути судові витрати.

Позивач в судовому засіданні
позовні вимоги підтримав та просив суд
задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 в
судовому засіданні заявлені позовні
вимоги не визнав, та пояснив, що
причиною виникнення даного ДТП
являється порушення позивачем правил
дорожнього руху України. Також він
зазначив, що на даний час немає жодних
судових рішень щодо визнання
відповідача ОСОБА_2 винним у вчиненні
даного ДТП, а тому відповідно вимоги
позивача про відшкодування завданої
йому матеріальної та моральної шкоди є
безпідставними.

Представник ПрАТ "АСК "Інго Україна" в
судовому засіданні повідомив, що на час
виникнення ДТП цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_2 дійсно була
застрахована у ПрАТ "АСК "Інго Україна".
Разом із тим, він заперечував проти
заявлених позовних вимог позивача щодо
відшкодування страховою компанією
матеріальної шкоди, оскільки відсутні
будь-які процесуальні рішення судів
щодо визнання ОСОБА_2 винним у
виникненні даного ДТП та відповідно
він не являється винуватим в
пошкодженні автомобіля позивача
внаслідок даного ДТП, а тому страхова
компанія не зобов'язана виплачувати
позивачу суму страхового
відшкодування, яке сталося не з вини
ОСОБА_2 Також представник страхової
компанії заперечував проти заявлених
вимог позивача про стягнення моральної
шкоди, оскільки позивачем не надано
жодних доказів завдання йому моральних
страждань у вигляді ушкодження
здоров'я, фізичного болю, психологічних
переживань, які згідно вимог діючого
законодавства може відшкодувати
страхова компанія.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи та надані
докази, вважає, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

09 грудня 2010 року при перетині
тротуару біля вул. Пухівська в м. Києві
сталася дорожньо-транспортна пригода
за участю автомобіля "АЗЛК", державний
номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_1 та
автомобіля "Мітсубісі", державний номер
НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2

Постановою Деснянського районного
суду м. Києва від 19.01.2011 року по справі №
3-120/11 провадження по справі щодо
притягнення ОСОБА_1 до
адміністративної відповідальності за
вчинення даного ДТП, відповідно до ст.
124 КУпАП, було закрито за відсутністю
події та складу адміністративного
правопорушення.

Даною постановою було встановлено, що
оскільки водій ОСОБА_2 керував
автомобілем "Мітсубісі", державний
номер НОМЕР_1 по тротуару, він,
відповідно до ПДР України, повинен був
пропустити автомобіль "АЗЛК", який
відповідно до схеми ДТП, рухався по
проїзній частині.

Відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України,
вирок у кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчиненні вони цією особою.

Згідно вимог діючого законодавства,
особа вважається винною у вчиненні
правопорушення (адміністративне,
кримінальне) лише, якщо це встановлено
відповідним рішенням суду (постановою,
вироком).

Як було встановлено судом, жодних
судових рішень з приводу визнання
відповідача ОСОБА_2 винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
відповідно до ст. 124 КУпАП, а саме щодо
вчинення ДТП 09.12.2010 року, яке сталося на
тротуарі біля вул. Пухівська в м. Києві
за участю автомобіля "АЗЛК", державний
номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_1 та
автомобіля "Мітсубісі", державний номер
НОМЕР_1, немає. Крім того, на ОСОБА_2
працівниками ДАІ не було складено
жодних інших протоколів щодо порушення
ним ПДР України, що призвели до
виникнення даного ДТП.

З метою встановлення, хто з учасників
ДТП фактично порушив Правила
дорожнього руху, що призвело до
зіткнення автомобілів позивача та
відповідача ОСОБА_2, судом, за
клопотанням представника відповідача
було призначено проведення судової
транспортно-трасологічної та
автотехнічної експертизи.

Відповідно до Висновку № 3852/10885/12-52 від
30.11.2012 року, який було складено судовими
експертами Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз в рамках проведення даної
експертизи (а.с. 135-142), було зазначено
наступне: "Враховуючи встановлені
обставини фактичного руху автомобіля
“АЗЛК” д/н НОМЕР_2 (перетин тротуару
при виїзді на вул. Пухівську з
прилеглої території ) і автомобіля
“Міцубісі” д/н НОМЕР_1 (рух по тротуару
при виїзді від шиномонтажу), а також
результати дослідження попереднього
питання, в даній дорожній обстановці
водій автомобіля “АЗЛК” д/н НОМЕР_2
ОСОБА_1, з технічної точки зору, повинен
був діяти у відповідності з вимогами п.
10.11 ПДР України, а водій автомобіля
“Міцубісі” д/н НОМЕР_1 ОСОБА_2 - у
відповідності з вимогами п. 11.13 цих
Правил.

"Згідно п.10.11 ПДР: "У разі коли
траєкторії руху транспортних засобів
перетинаються, а черговість проїзду не
обумовлена цими Правилами, дати дорогу
повинен водій, до якого транспортний
засіб наближається з правого боку".

"Таким чином, водію автомобіля “АЗЛК”
д/н НОМЕР_2 ОСОБА_1 слід було, керуючись
вимогами п.10.11 ПДР України, при перетині
тротуару дати дорогу автомобілю
“Міцубісі” д/н НОМЕР_1, який наближався
з правого боку. В Коментарях до ПДР щодо
вищевказаного пункту зазначено, що ця
вимога Правил стосується руху на
територіях стоянок, будівельних
майданчиків тощо, а також коли відсутні
дорожні знаки і розмітка проїзної
частини, що визначають порядок руху.
Порядок проїзду таких територій
визначається за допомогою "правила
правої руки", тобто перевагу в русі
мають транспортні засоби, що
наближаються справа. Оскільки водій
автомобіля “АЗЛК” д/н НОМЕР_2 ОСОБА_1,
виїжджаючи із прилеглої території, при
перетині тротуару не дав дорогу
автомобілю “Міцубісі” д/н НОМЕР_1, який
наближався з правого боку, то його дії в
даній дорожній обстановці з технічної
точки зору не відповідали вимогам п.10.11
ПДР України".

З викладеного вбачається, що
безпосередньою причиною зіткнення
автомобілів стало недотримання водієм
ОСОБА_1 ПДР України.

"Згідно п. 11.13 ПДР: "Забороняється рух
транспортних засобів по тротуарах і
пішохідних доріжках, крім випадків,
коли вони застосовуються для виконання
робіт або обслуговування торговельних
та інших підприємств, розташованих
безпосередньо біля цих тротуарів або
доріжок, за відсутності інших під'їздів
і за умови виконання вимог пунктів
26.1-26.3 цих Правил".

"Водію автомобіля “Міцубісі” д/н
НОМЕР_1 ОСОБА_2 в даній дорожній
обстановці слід було керуючись
вимогами п. 11.13 ПДР України, при виїзді
на вул. Пухівську від шиномонтажу не
рухатись по тротуару. Для оцінки дій
водія ОСОБА_2 з точки зору їх
відповідності вимогам п.11.13 ПДР
спеціальних знань в області
автотехніки не потрібно. Така оцінка
може бути дана судом самостійно, тобто
з'ясувати, чи була практична можливість
для водія ОСОБА_2 виїхати від
шиномонтажу на вул. Пухівську, не
рухаючись по тротуару".

Тобто, в даному випадку водієм ОСОБА_2
було можливо порушено привила ПДР в
частині проїзду по тротуару, що
відповідно не є наслідком зіткнення
двох автомобілів та відповідно
виникнення даного ДТП, а лише свідчить
про порушення ним п. 11.13 ПДР України.
Разом із тим, жодних протоколів та
відповідно судових рішень (постанов),
якими відповідно було зафіксовано
порушення ПДР України ОСОБА_2 під час
виникнення ДТП 09.12.2010 року за участю
автомобілів позивача та відповідача
ОСОБА_2 не було прийнято.

З вищевикладеного Висновку експертів
КНДІСЕ вбачається, що саме
недотримання вимог п. 10.11 ПДР водієм
ОСОБА_5 стало причиною виникнення
вказаного ДТП. Разом із тим, також було
встановлено, що водієм ОСОБА_2 було
порушено вимоги п. 11.13 ПДР, що з
технічної точки зору не є наслідком
виникнення вказаного ДТП. Разом із тим,
як було встановлено судом, відповідача
ОСОБА_2 за порушення будь-яких вимог ПДР
України під час виникнення ДТП до
адміністративної відповідальності
притягнуто не було, та відповідно
жодних рішень суду чи органів
внутрішніх справ щодо порушення ним
ПДР України, що спричинили виникнення
даного ДТП винесено не було.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності. Жоден доказ не має для суду
наперед встановленого значення.

Відповідно до положень ч.1 ст. 1166 ЦК
України шкода, завдана майну фізичної
або юридичної особи, відшкодовується у
повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно Постанови Пленуму ВСУ № 6 "Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди", шкода, заподіяна особі і майну
громадянина або заподіяна майну
юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її заподіяла, за умови, що дії
останньої були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина зазначеної
особи, а коли це було наслідком дії
джерела підвищеної небезпеки,
незалежно від наявності вини.

Тобто, завдана шкода відшкодовується
відповідною особою, яка її заподіяла,
якщо дії особи були неправомірними,
наявний причинно-наслідковий зв'язок
між протиправними діями за наявною
шкодою та вина відповідно особи. Разом
із тим, як було встановлено судом, при
наявності порушення водієм ОСОБА_2 ПДР
України щодо здійснення проїзду по
тротуару, що відповідно передувало
виникненню ДТП, дані його дії не
спричинили зіткнення автомобіля "АЗЛК",
державний номер НОМЕР_6, яким керував
ОСОБА_1 та автомобіля "Мітсубісі",
державний номер НОМЕР_1 під керуванням
відповідача ОСОБА_2, оскільки, як було
встановлено Висновком КНДІСЕ від 30.11.2012
року, саме водієм ОСОБА_1 було порушено
вимоги п. 10.11 ПДР України при
безпосередньому перетинанні тротуару,
щодо ненадання можливості проїзду
автомобіля, яким керував ОСОБА_2, що
відповідно спричинило зіткнення
(наїзд) цих двох автомобілів та їх
пошкодження.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода,
завдана внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме: шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою; за
наявності вини лише особи, якій завдано
шкоди, вона їй не відшкодовується; за
наявності вини всіх осіб, діяльністю
яких було завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку про відсутність
правових підстав у позивача ОСОБА_1
щодо вимоги відшкодування
матеріальної шкоди, завданої внаслідок
ДТП 09.12.2010 року, від відповідача ОСОБА_2,
оскільки, як було встановлено судом,
саме дії позивача ОСОБА_1 спричинили
виникнення ДТП та відповідно
пошкодження автомобіля позивача,
зокрема.

Як було встановлено судом, та не
заперечувалося сторонами,
цивільно-правову відповідальність
ОСОБА_2 на момент виникнення ДТП було
застраховано у ПрАТ "АСК "Інго Україна"
за Полісом обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № ВЕ/5684401, відповідно до якого
були застраховані права та обов'язки
ОСОБА_2 щодо володіння, користування та
розпорядження автомобілем "Мітсубісі",
державний номер НОМЕР_1. Зокрема даним
договором було передбачено обов'язок
страхової компанії щодо виплати
відповідної суми на відшкодування
матеріальної шкоди, завданої з вини
застрахованої особи, відповідній
потерпілій (третій) особі.

Однак, як було вставлено судом,
оскільки завдана позивачу шкода була
заподіяна йому у зв'язку із порушенням
саме ним ПДР України, та відповідно
відсутні правові підстави для
стягнення суми матеріальної шкоди з
ОСОБА_2, а тому відповідно і відсутні
правові підстави у позивача вимагати
відшкодувати завдану застрахованою
особою шкоди із страхової компанії, яка
застрахувала цивільно-правову
відповідальність ОСОБА_2, а саме, з
відповідача ПрАТ "АСК "Інго Україна".

Що стосується вимог позивача про
стягнення з відповідача ПрАТ "АСК "Інго
Україна" на користь позивача суму
моральної шкоди в розмірі 2 000 грн., то в
цій частині позовні вимоги також не
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Згідно п. 3,4,5 Постанови
Пленуму ВСУ "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правої відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправними діяннями заподіювача,
наявність причинного зв'язку між
шкодою і протиправним діянням
заподіювача та вини останнього в її
заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Як було встановлено судом,
відповідачем ОСОБА_2 не вчинено жодних
неправомірних дій, які призвели до
виникнення ДТП, пошкодження автомобіля
позивача та завдання йому внаслідок
цього фізичного болю та душевних
страждань, у зв'язку із чим, у позивача
також відсутні правові підстави щодо
стягнення з відповідача ПрАТ "АСК "Інго
Україна" заявленої суми моральної
шкоди в розмірі 2000 грн.

Відповідно до вимог ч. 2, 3 ст. 60 ЦПК
України докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі виникає спір.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає
позовні вимоги позивача є
безпідставними та необґрунтованими та
відповідно такими, що не підлягають
задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 23, 1166, 1167, 1188 ЦК України, ст. 1, 2, 6, 22
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів", ст. ст. 10, 56, 59, 60,
61, 79, 84, 88, 209, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Приватного акціонерного товариства
"АСК "Інго Україна" про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди
залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подачі протягом 10 днів апеляційної
скарги з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку на подачу
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Суддя