Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

17.12.2013 року
Провадження №2/425/752/13

Справа №425/2972/13-ц

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської
області, у складі:

головуючого - судді Коваленка Д.С.,

при секретарі - Томко Л.А.,

за участю позивача: ОСОБА_1,
відповідача: ОСОБА_2, представника
третьої особи Органу опіки та
піклування в особі служби у справах
дітей Рубіжанської міської ради:
ОСОБА_3, представника третьої особи
Органу опіки та піклування в особі
служби у справах дітей Лисичанської
міської ради: Столярової Анжеліки
Миколаївни,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, у приміщенні Рубіжанського
міського суду Луганської області,
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
треті особи: Орган опіки та піклування
в особі служби у справах дітей
Рубіжанської міської ради, Орган опіки
та піклування в особі служби у справах
дітей Лисичанської міської ради до
ОСОБА_2 про позбавлення батьківських
прав, -

В С Т А Н О В
И В:

До Рубіжанського міського суду
Луганської області з позовом про
позбавлення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
батьківських прав відносно ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, звернулась ОСОБА_1
ІНФОРМАЦІЯ_3, треті особи: Орган опіки
та піклування в особі служби у справах
дітей Рубіжанської міської ради, Орган
опіки та піклування в особі служби у
справах дітей Лисичанської міської
ради. Також просила стягнути з
відповідача сплачені нею судові
витрати у розмірі 114 (сто чотирнадцять)
гривень 70 (сімдесят) копійок.

Безпосередньо у судовому засіданні,
позивач заявлені позовні вимоги
підтвердила та просила їх
задовольнити. Свої вимоги
обґрунтовувала тим, що відповідач
ухиляється від виконання будь-яких
обов'язків по вихованню дитини,
зокрема: моральному, фізичному,
культурному, естетичному та іншим
формам виховання; зв'язків із дитиною
не підтримує, проживає окремо від неї;
матеріально дитину не підтримує;
розвитком дитини, її проблемами, рівнем
освіти та життєвими інтересами не
цікавиться; при цьому, зазначила, що
вихованням дитини, її розвитком,
матеріальним забезпеченням і медичним
обслуговуванням займається тільки
вона, як мати дитини.

Безпосередньо у судовому засіданні,
відповідач визнав позовні вимоги у
повному обсязі. Після роз'яснення
головуючим правових наслідків
вказаної процесуальної дії, відповідач
підтвердив вільне та усвідомлене
визнання позовних вимог. Пояснив, що з
кінця грудня 2005 року, майже відразу
після того, як він забрав ОСОБА_5 з
пологового будинку, спільне життя з
дитиною і позивачем у нього не
склалось. З того часу, він з позивачем і
дитиною разом не проживав, не бачився з
ними та не спілкувався. Вихованням і
розвитком ОСОБА_5

Костянтиновича не займався та
будь-яких батьківських обов'язків не
виконував у зв'язку з відсутністю
бажання, яке не з'явилось і досі. Також
пояснив, що будь-яких об'єктивних
причин, крім суб'єктивного ставлення до
дитини, які б перешкоджали займатись
вихованням та розвитком дитини весь
цей період, були відсутні.

Безпосередньо у судовому засіданні,
представник третьої особи Органу опіки
та піклування в особі служби у справах
дітей Рубіжанської міської ради
пояснив, що за місцем проживання
відповідача у місті Рубіжне, для
виховання, розвитку і проживання
дитини будь-яких умов не створено.

Безпосередньо у судовому засіданні,
представник третьої особи Органу опіки
та піклування в особі служби у справах
дітей Лисичанської міської ради
пояснив, що відповідач злісно
ухиляється від виконання батьківських
обов'язків, з дитиною не бачиться та не
спілкується взагалі, до самостійного
життя сина не готує, коштів на його
утримання не надає, має заборгованість
по сплаті аліментів. Позбавлення
відповідача батьківських прав
відносно ОСОБА_5 є доцільним, оскільки
це відповідає інтересам цієї дитини.

Оскільки відповідач, правом на подачу
заперечень та доказів, якими вони
обґрунтовуються не скористався та
визнав позов, а позивач доводив свої
вимоги тільки письмовими доказами, які
є в матеріалах справи, суд на основі
всебічного, повного, об'єктивного та
безпосереднього дослідження, кожного
наявного у матеріалах справи доказу
окремо, а також у їх сукупності,
встановив такі факти і обставини, та
відповідно до них визначив наступні
правовідносини:

У ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_1, які перебували у шлюбі,
ІНФОРМАЦІЯ_2 року народився син ОСОБА_5,
про що 10 січня 2006 року відділом
реєстрації актів цивільного стану
Лисичанського міського управління
юстиції Луганської області було видано
свідоцтво про народження серії НОМЕР_2
(а.с.6).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2, 16 жовтня 2009 року
розірвали шлюб, укладений між ними, про
що відділом реєстрації актів
цивільного стану Лисичанського
міського управління юстиції
Луганської області було видано
свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с.7).

Після розлучення, ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
стосунків не підтримують, не бачаться і
не спілкуються. При цьому, ОСОБА_2
повністю самоухилився від виховання
своєї дитини ОСОБА_5, зокрема: не мешкає
разом з ним, не бачиться з ним та не
спілкується, до самостійного життя не
готує і матеріально не утримує (а.с.44,
46-47).

Вихованням ОСОБА_5 у всіх його формах,
займалась та займається його мати
ОСОБА_1, з якою дитина і проживає.
Зокрема: забезпечує отримання дитиною
належного рівня освіти (а.с.43), дбає про
отримання нею належної медичної
допомоги (а.с.41), створює усі умови для
проживання дитини (а.с.46) та фінансово
утримує її (а.с.42,46).

Із встановлених обставин вбачається,
що між ОСОБА_1, як матір'ю, та ОСОБА_2, як
батьком, дитини: ОСОБА_5, виник
цивільно-правовий спір щодо не
виконання ОСОБА_2, як батьком дитини
своїх батьківських обов'язків, що
порушує право дитини на отримання
належного батьківського піклування та
виховання.

Для вирішення спору, враховуючи
визначені судом правовідносини, суд
застосовує такі норми матеріального
права, виходячи при цьому з наступних
мотивів:

Відповідно до положень частини другої
статті 51 Конституції України батьки
зобов'язані утримувати своїх дітей до
їх повноліття.

При цьому, виходячи з положень частини
першої статті 18 Конвенції про права
дитини від 20 листопада 1989 року (яка
набула чинності для України 27 вересня
1991 року), батьки несуть

основну відповідальність за виховання
і розвиток дитини. Найкращі інтереси
дитини є предметом їх основного
піклування.

Згідно з положеннями пункту шостого
частини першої статті 92 Конституції
України основи охорони дитинства,
виховання визначаються виключно
законами України.

Так, Законом України «Про охорону
дитинства» від 26 квітня 2001 року
№2402-ІІІ, зокрема статтею 11 передбачено,
що кожна дитина має право на піклування
батьків. Предметом основної турботи і
основним обов'язком батьків є
забезпечення інтересів своєї дитини.

При цьому, статтею 12 цього ж закону
встановлено, що на кожного з батьків
покладається однакова
відповідальність за виховання,
навчання і розвиток дитини; батьки
зобов'язані виховувати дитину,
піклуватися про її здоров'я, фізичний,
духовний і моральний розвиток і
навчання, створювати належні умови для
розвитку її природних здібностей,
поважати гідність дитини, готувати її
до самостійного життя та праці.

Таким чином, праву дитини на належне
батьківське піклування та виховання
кореспондує певне коло обов'язків,
невиконання яких свідчить про
порушення вказаного права дитини, за
що батьки можуть нести
відповідальність встановлену законом.

В силу положень частини першої статті
164 Сімейного кодексу України, мірою
відповідальності для батьків може бути
позбавлення їх батьківських прав, на
підставі рішення суду, за наявності
будь-якої підстави, що передбачена
пунктами 1-6 частини першої статті 164
цього кодексу.

Виходячи з положень пункту другого
частини першої статті 164 Сімейного
кодексу України, підставою для
позбавлення батьківських прав, є
ухилення матері та/або батька від
виконання своїх обов'язків по
вихованню дитини.

Основні обов'язки, що беззаперечно
входять до кола обов'язків з виховання
дитини як складової частини
батьківського піклування, передбачені
статтею 150 Сімейного кодексу України та
статтею 12 Закону України «Про охорону
дитинства» від 26 квітня 2001 року
№2402-ІІІ. Зокрема, батьки зобов'язані
виховувати дитину в дусі поваги до прав
та свобод інших людей, любові до своєї
сім'ї та родини, свого народу, своєї
Батьківщини. Батьки зобов'язані
піклуватися про здоров'я дитини, її
фізичний, духовний та моральний
розвиток. Батьки зобов'язані
забезпечити здобуття дитиною повної
загальної середньої освіти, готувати
її до самостійного життя, створювати
належні умови для розвитку її
природних здібностей. Батьки
зобов'язані поважати дитину.

Із встановлених судом обставин
вбачається, що ОСОБА_2 наведених
обов'язків щодо своєї дитини ОСОБА_5 не
виконує, оскільки ці обов'язки виконує
тільки мати дитини ОСОБА_1. Саме вона
забезпечує отримання дитиною повної
загальної середньої освіти (а.с.43), дбає
про здоров'я дитини та отримання нею
належної медичної допомоги (а.с.41),
створює усі умови для проживання
дитини (а.с.46) та фінансово забезпечує
реалізацію її потреб (а.с.42,46).

При цьому, суд вважає, що відповідач
ОСОБА_2, як батько ОСОБА_5, ухиляється
від виконання своїх батьківських
обов'язків, оскільки, він взагалі не
бачиться із сином та взагалі не
спілкується з ним при відсутності
об'єктивних причин, які б перешкоджали
йому це робити. Безпосередньо у
судовому засіданні ОСОБА_2 підтвердив,
що об'єктивні причини, які б заважали
йому виконувати батьківські обов'язки
щодо ОСОБА_5, відсутні. Виховувати та
утримувати цю дитину у нього не має
бажання, а тому він свідомо нехтує
своїми батьківськими обов'язками та
визнає позов.

Безпосередньо у судовому засіданні,
представник Органу опіки та піклування
в особі служби у справах дітей
Лисичанської міської ради підтвердив,
що враховуючи вік дитини ОСОБА_5 і
здатність формулювати власні погляди,
на виконання положень статті 9
Конвенції про права дитини від 20
листопада 1989 року, та статті 171
Сімейного кодексу, її думка

була вислухана під час спілкування із
нею та встановлено, що для ОСОБА_5
батько став сторонньою людиною, яку він
навіть не пам'ятає (а.с.47).

Зважаючи на усі встановлені судом
обставини, суд вважає, що право
малолітньої дитини ОСОБА_5 на належне
батьківське піклування та виховання
обома батьками, порушується і
порушується саме відповідачем: ОСОБА_2,
як батьком, який свідомо ухиляється від
виконання своїх обов'язків по
вихованню дитини. Вважаючи
встановлене, достатньою підставою для
застосування до ОСОБА_2 такого
крайнього заходу впливу як позбавлення
батьківських прав відносно ОСОБА_5,
позов ОСОБА_1 слід задовольнити у
повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 88
Цивільного процесуального кодексу
України стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати.

З огляду на те, що позовні вимоги
підлягають задоволенню повністю, а
судові витрати у вигляді судового
збору у розмірі 114 (сто чотирнадцять)
гривень 70 (сімдесят) копійок, які
понесені позивачем по цій справі, суд
вважає документально підтвердженими
(а.с.1), вони підлягають стягненню на
користь позивача з відповідача у
повному обсязі.

Керуючись статтями
1-11,15,18,57-64,157-196,208,209,212-215 Цивільного
процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3, треті особи:
Орган опіки та піклування в особі
служби у справах дітей Рубіжанської
міської ради, Орган опіки та піклування
в особі служби у справах дітей
Лисичанської міської ради до ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, про позбавлення його
батьківських прав відносно ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, а також про стягнення з
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, судових витрат у
розмірі 114 (сто чотирнадцять) гривень 70
(сімдесят) копійок, задовольнити
повністю.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
батьківських прав відносно ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, на
користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний
номер: НОМЕР_1) судові витрати у розмірі
114 (сто чотирнадцять) гривень 70
(сімдесят) копійок.

Після набрання рішенням законної сили,
надіслати його до органу державної
реєстрації актів цивільного стану за
місцем реєстрації народження дитини.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржено шляхом
подання апеляційної скарги до
Апеляційного суду Луганської області
через Рубіжанський міський суд
Луганської області протягом десяти
днів з дня його проголошення, а особами,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення рішення - з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя -
Д.С.
Коваленко