Справа № 473/3147/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"27" грудня 2013 р. Вознесенський
міськрайонний суд Миколаївської
області у складі :

головуючої - судді Висоцької
Г.А.

при секретарі - Радєвій Н.В.

за участю позивачки - ОСОБА_1

представника третьої особи -
ОСОБА_2

третьої особи - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Вознесенська
із застосуванням звукозаписувальної
техніки цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Прибужанівської сільської
ради Вознесенського району
Миколаївської області про визнання
права власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О
В И В:

24.07.2013 року позивачка ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до
Прибужанівської сільської ради
Вознесенського району Миколаївської
області про визнання права власності
на земельну ділянку площею 0,235 га.,
надану для обслуговування житлового
будинку АДРЕСА_1, яка залишилась після
смерті її чоловіка ОСОБА_4, проте в
Державному акті на земелю допущена
технічна описка в номері будинку,
вказано АДРЕСА_2 замість АДРЕСА_1.

На підставі останнього документу
їй видано нотаріусом свідоцтво про
право на спадщину за законом, але
зареєструвати на своє ім"я земельну
ділянку не може, через відмову
реєстратора у з"язку із помилкою в
документах, тому просить суд позов
задовольнити, оскільки іншого способу
захисту свого права, окрім звернення до
суду не має.

Ухвалами суду від 07.11.2013 року та 22.11.2013
року до участі у справі у якості
третьої особи, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору
залучені- управління Держземагенства у
Вознесенському районі Миколаївської
області та спадкоємець власника
земельної ділянки та житлового будинку
АДРЕСА_2- ОСОБА_3

Позивачка в судовому
засіданні позов підтримала, надала
пояснення аналогічні викладеним в
позовній заяві.

Представник відповідача в судове
засідання не з»явився, судом про
розгляд повідомлявся належним чином,
суду надав заяву про розгляд справи без
його участі, позовні вимоги визнав в
повному обсязі.

Представник третьої особи, що не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору- управління Держземагенства у
Вознесенському районі Миколаївської
області - ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_3
в судовому засіданні проти задоволення
позовних вимог не заперечували.

Дослідивши та оцінивши
матеріали справи у межах заявлених
позовних вимог та на підставі наданих
сторонами доказів, відповідно до ст.11
ЦПК України, суд дійшов до висновку, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні
встановлено, що ОСОБА_1 набула право
власності в порядку спадкування за
законом після смерті чоловіка ОСОБА_4,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1( а.с. 4), на
житловий будинок, розташований по
АДРЕСА_1 та на земельну ділянку, за
адресою АДРЕСА_2 загальною площею 0,235
га., яка призначена для обслуговування
житлового будинку. Позивачка отримала
два нотаріально посвідчених свідоцтва
про право на спадщину ( а.с. 5-8).

Спадкодавцю земельна ділянка
АДРЕСА_2 належала на підставі
Державного акту на право приватної
власності № 658 від 24.01.2001 року, виданого
на підставі рішення Прибужанівської
сільської ради - без зазначення номера
та дати ( а.с. 9).

Зареєєструвавши на своє ім»я
житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 7),
позивачка отримала відмову від
реєстраційної служби Вознесенського
МРУЮ в реєстрації права власності на
земельну ділянку за тією ж адресою
через помилку, допущену в свідоцтві про
право на спадщину за законом, яке
видано на підставі Державного акта на
право приватної власності на землю від
24.01.2001 року ( а.с. 34).

Відповідно до інформації
управління Держземагенства у
Вознесенському районі Миколаївської
області, згідно земельно-кадастрових
даних станом на 01.01.2013 року право
власності на земельні ділянки,
розташовані за АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 не
зареєстровано ( а.с. 27, 31).

За заявою позивачки рішенням
Прибужанівської сільської ради за № 3
від 12.12.2012 року було затверджено
технічну документацію із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право власності на
земельну ділянку ОСОБА_1 для
будівництва, обслуговування житлового
будинку, господарських будівель та
споруд площею 0.235 га., по АДРЕСА_1 ( а.с.44).

В судовому засіданні встановлено, що
спадкодавецю ОСОБА_4 рішенням тієї ж
Прибужанівської сільської ради за № 71
від 29.10.1993 року безкоштовно передано у
приватну власність земельну ділянку
для обслуговування житлового будинку
АДРЕСА_1 площею 0.04 га., тобто значно
менше ніж вимагає позивачка( а.с.46).

Звернувшись до суду з даним позовом
про визнання права власності на майно
(фактично спадкове майно) на підставі
ст. 392 ЦК України, позивачка посилається
на роз'яснення (відмову) реєстраційної
служби Вознесенського МРУЮ щодо
неможливості реєстрації через помилку
в зазначені номеру земельної ділянки,
допущеної в Державному акті та в
свідоцтві про право на спадщину.

При цьому суд враховує, що
відповідач - Прибужанівська сільрада
позов визнала і це визнання
відповідачем позову суперечить закону
і порушує права інших осіб, а саме
власника ( спадкоємця) земельних
АДРЕСА_2 - ОСОБА_3, який залучений до
участі у справі в якості третьої особи.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо
воно оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Передумовою для застосування такого
способу захисту права власності
виникає у разі відсутності іншого, крім
судового, шляху для відновлення
порушеного права.

Визнання права власності в порядку
ст. 392 ЦК України відноситься до речових
способів захисту права власності,
метою якого є усунення невизначеності
відносин власності щодо
індивідуально-визначеного майна,
власником якого є позивач, або
отримання документа, що засвідчує його
право власності, що був раніше ним
втрачений. Умовою задоволення такого
позову є наявність у позивача доказів,
що підтверджують його право власності
на майно, і мають розглядатися із
залученням у якості відповідачів, осіб,
які оспорюють право позивача.

Відповідно до ч 1 ст. 360-7 ЦПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду
заяви про перегляд судового рішення
з мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень,
які застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Згідно висновку, викладеному у
постанові Верховного суду України від
21.06.2011 року у справі № 3-55 гс11 відмова
органу державної реєстрації прав в
оформленні права власності на об»єкт
нерухомого майна та видачі свідоцтва у
зв»язку з невиданням необхідних
документів для оформлення такого
права не є оспорюванням права
власності на об»єкт нерухомого майна.

Таким чином, оскільки, а ні відповідач
- Прибужанівська сільська рада
Вознесенського району Миколаївської
області, ні реєстраційна служба
Вознесенського МРУЮ Миколаївської
області, яка фактично відмовила
позивачці в реєстрації права власності
на земельну ділянку АДРЕСА_1 не
оспорюють право власності позивачки на
зазначене майно суд вважає, що відсутні
правові підстави для задоволення вимог
ОСОБА_1, оскільки вона не є власником
спірної земельної ділянки на яку
просить визнати право власності, в
порядку ст. 392 ЦК України, а тому не має
права вимоги.

Керуючись ст. ст.10, 11, 60, 209, 213- 215 ЦПК
України, суд -

В И Р
І Ш И В:

ОСОБА_1 в задоволенні позову до
Прибужанівської сільської ради
Вознесенського району Миколаївської
області про визнання права власності
на земельну ділянку - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Миколаївської
області через Вознесенський
міськрайонний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя:
Висоцька Г.А.