РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2013 року

Центральний районний суд м. Миколаєва в
складі:

головуючого-судді Прохорова
П.А.

при секретарі
Крикливенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
витребування безпідставно набутого
майна, -

ВСТАНОВИВ:

27 липня 2012 року позивач звернувся до
Центрального районного суду м.
Миколаєва з вказаною позовною заявою
та просив суд стягнути з відповідача на
користь позивача 56000,00 грн.

В обґрунтування позовної заяви позивач
вказав, що 12 серпня 2011 року позивач з
відповідачем домовилися щодо
придбання транспортного засобу
КАМАЗ-5511, та в якості плати за придбаний
автомобіль позивач передав
відповідачеві готівкові кошти в сумі -
56000,00 грн., відповідач в свою чергу видав
на ім'я позивача
нотаріально-посвідчену довіреність,
вказуючи на те, що договір
купівлі-продажу буде укладений в
подальшому. 27 квітня 2012 року позивач
був затриманий інспектором ДПС у
зв'язку з тим, що як пояснив посадовець,
на автомобіль накладено арешт ДВС за
непогашені борги власника автомобіля,
яким юридично досі є відповідач. Після
того позивач звернувся до відповідача
з вимогою про повернення, за ситуації
що склалася, безпідставно набутих
коштів в сумі 56000,00 грн., однак
відповідач на таку вимогу належним
чином не відреагував, а за такого,
посилаючись на діюче законодавство
позивач просив суд задовольнити позов.

Відповідач звернувся до суду з
письмовими запереченнями проти позову,
оскільки ніякої розписки відповідач не
підписував, та зазначив що в автомобілі
КАМАЗ-5511, про який йдеться, було
декілька аркушів формату А4 з підписами
відповідача, та висловив припущення
про те, що позивач на такому аркуші міг
скласти розписку будь-якого змісту.

В судовому засіданні представник
позивача заявлені вимоги підтримав,
просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечував.

Вислухавши пояснення учасників
судового засідання та дослідивши
матеріали справи, суд дійшов висновку
про необхідність задоволення позову,
виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, 12
серпня 2011 року між сторонами було
укладено розписку про те, що ОСОБА_2
продав ОСОБА_1 автомобіль КАМАЗ-5511,
державний номер НОМЕР_1, по генеральній
до рівності, за що отримав від покупця
кошти в сумі 56000,00 грн.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар)
у власність другій стороні (покупцеві),
а покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Згідно ч.3 ст. 208 ЦК України, у
письмовій формі належить вчиняти,
зокрема, правочини фізичних осіб між
собою на суму, що перевищує у двадцять
і більше разів розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК
України, правочин вважається таким, що
вчинений у письмовій формі, якщо його
зміст зафіксований в одному або
кількох документах, у листах,
телеграмах, якими обмінялися сторони,
та правочин вважається таким, що
вчинений у письмовій формі, якщо він
підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 334 ЦК України,
право власності на майно за
договором, який підлягає
нотаріальному посвідченню, виникає у
набувача з моменту такого
посвідчення.

Відповідно до ст. 19 Закону України
«Про автомобільний транспорт»
транспортні засоби підлягають
державній реєстрації. Державна
реєстрація здійснюється в порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України, що затверджена постановою
Кабінету Міністрів України від 07.09.1998
року, №1388.

Таким чином законодавством
передбачено, що право власності на
автомобіль в повному обсязі виникає з
моменту державної реєстрації такого
права.

Згідно з роз'ясненнями Верховного
Суду України, викладеними у постанові
Пленуму ВСУ від 06 листопада 2009 року №9,
згідно із статями 210,640 ЦК України не є
вчиненим правочин у разі нездійснення
його державної реєстрації, якщо
правочин підлягає такій реєстрації,
такі договори розцінюються, як
неукладені, і не породжують правових
наслідків для сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 1212 ЦК України,
особа, яка набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ч. 1, ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи за
зверненням фізичних осіб в межах
заявлених нами вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін, сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості та кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Ухвалюючи рішення по справі суд
враховує заперечення відповідача, щодо
того що розписку складено не ним, що
суму грошей, вказану в розписці, він не
отримував, та зазначає, що відповідач
не надав переконливих доказів тих
обставин, на які він посилається, хоча
такий обов'язок на нього покладено в
силу, ст. 60 ЦПК України, натомість за
результатами проведеної
судово-почеркознавчої експертизи
(висновок експерта №237 від 20.05.2013 року)
експертом встановлено, що підпис під
текстом спірної розписки від імені
ОСОБА_2 про отримання коштів в сумі 56000,00
грн., від 12.08.2011 року виконав, ймовірно,
ОСОБА_2, та такий вірогідний висновок у
сукупності з іншими доказами по справі,
зокрема копіями протоколу про
затримання транспорту від 27.04.2012 року,
протоколу про вилучення документів від
27.04.2012 року, копією акту огляду
затриманого транспорту, що передається
на тимчасове зберігання №000354, копією
постанови про відмову у порушенні
кримінальної справи від 04.06.2012 року, з
якої вбачається що за результатами
проведеної перевірки встановлено, що
позивач передав відповідачу 7000,00 дол.
США з метою придбання автомобіля
КАМАЗ-5511, та в подальшому 27.04.2012 року
вказаний автомобіль під керуванням
позивача було затримано
співробітниками міліції з підстав його
перебування під арештом, вказує на
обґрунтованість позовних, та
необхідність їх задоволення.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача
необхідно стягнути розмір понесених
ним судових витрат.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, ЦПК
України, ст.ст. 208, 207, 334, 1212 ЦК України
суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
витребування безпідставно набутого
майна - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
безпідставно набуті кошти в розмірі
56000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
сплачений позивачем судовий збір в
розмірі 560,00 грн.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Миколаївської області шляхом
подання до Центрального районного суду
міста Миколаєва апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя Центрального районного

суду м. Миколаєва
П.А. Прохоров