Справа № 423/196/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.12.2013 року
м. Попасна

Попаснянський районний суд Луганської
області в складі :

головуючого судді
Мазура М.В.,

при секретарі судового засідання
Корабльовій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення пені за прострочення виплати
аліментів,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з
вищевказаним позовом, в якому з
урахуванням уточнених позовних вимог
просила стягнути з відповідача пеню в
розмірі 106591,35 грн. за несвоєчасну
сплату аліментів. В обґрунтування
позовних вимог позивачка посилалася на
те, що постановою Кіровського міського
суду Луганської області від 26 лютого 2003
року з відповідача на її користь були
стягнуті аліменти на утримання ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1; виконавчий лист
знаходився на виконанні у відділі
державної виконавчої служби
Кіровського міського управління
юстиції; проте через несвоєчасну
сплату відповідачем аліментів за ним
утворилася заборгованість у розмірі
12121,42 грн., за несплату якої з
відповідача слід стягнути пеню.

У судовому засіданні представник
позивачки наполягав на задоволенні
позовних вимог, надавши аналогічні
пояснення.

Відповідач у судовому засіданні позов
не визнав, пояснивши, що він є
громадянином Росії, його місце
проживання зареєстроване на території
Росії, в Україні перебуває тимчасово. У
2003 році Кіровським міським судом
Луганської області без його участі та
згоди було винесено постанову про
стягнення з нього аліментів, у зв'язку з
чим Суд Чукотського автономного округу
Російської Федерації двічі відмовив у
задоволенні клопотання позивачки про
примусове виконання на території Росії
рішення Кіровського міського суду
Луганської області про стягнення з
нього аліментів. Крім того, рішення
Попаснянського районного суду
Луганської області, залишеним без змін
апеляційним судом Луганської області
та Вищим спеціалізованим судом України
з розгляду цивільних i кримінальних
справ, позивачці було відмовлено у
стягненні з нього заборгованості по
аліментам. Таким чином, відповідач
вважає, що позов є безпідставним.

Вислухавши думки сторін, дослідивши
письмові докази, суд вважає за
необхідне у задоволені позову
відмовити з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 196 СК України при
виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.

Разом із тим, судове рішення підлягає
виконанню на території України в
порядку, визначеному Законом України
«Про виконавче провадження», а на
території інших держав - в порядку
передбаченому міжнародними договорами
України. Зокрема, примусове виконання
рішення українського суду на території
Російської Федерації здійснюється на
підставі Конвенції про правову
допомогу і правові відносини у
цивільних, сімейних і кримінальних
справах від 22.01.1993 р., згідно з якою
рішення про примусове виконання
рішення ухвалюється судом Договірної
Сторони, на території якої повинне бути
здійснене примусове виконання, якщо
буде установлено, що умови, передбачені
даною Конвенцією, були дотримані.

Таким чином, неустойка (пеня) за
несвоєчасну сплату аліментів за
рішенням суду може бути стягнута лише у
випадку, якщо заборгованість за
аліментами не тільки сформувалася в
період виконання судового рішення в
порядку виконавчого провадження, але й
підлягає стягненню в межах указаної
процедури виконання судового рішення,
адже в іншому випадку відсутні
передбачені статтею 196 СК України для
стягнення пені за несвоєчасну сплату
аліментів за рішенням суду..

У судовому засіданні встановлено, що
постановою Кіровського міського суду
Луганської області від 26 лютого 2003 року
з відповідача на її користь були
стягнуті аліменти на утримання ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.124).

Виконавчий лист №2-171 від 26.02.2003 року,
виданий Кіровським міським судом
Луганської області, щодо стягнення
аліментів у розмірі 1/4 частини зі всіх
видів заробітку з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, надійшов до відділу
державної виконавчої служби
Кіровського міського управління
юстиції 04.03.2003 р., а виконавче
провадження було відкрито 06.03.2003 р. та
закінчене 10.06.2008 р. із заборгованістю на
01.06.2008 р. у сумі 7330,05 грн. на підставі
ст.37 п.10 Закону України «Про виконавче
провадження», оскільки було
встановлено, що боржник проживає на
території Російської Федерації, при
цьому виконавчий документ було
повернуто до Кіровського міського суду
Луганської області. (а.с.11-112, 125)

У липня 2008 року клопотання ОСОБА_1 про
примусове виконання рішення суду про
стягнення аліментів на території
Російської Федерації було направлено
до компетентного суду РФ згідно
Конвенції про правову допомогу і
правові відносини у цивільних,
сімейних і кримінальних справах від
22.01.1993 р. Проте ухвалою Суду Чукотського
автономного округу РФ від 27.01.2009 р. у
задоволенні зазначеного клопотання
було відмовлено на підставі п. «б» ст. 55
Конвенції про правову допомогу і
правові відносини у цивільних,
сімейних і кримінальних справах і п.2 ч.1
ст.412 ЦПК РФ. (а.с.114-116,125)

У червні 2009 року клопотання ОСОБА_1 про
примусове виконання рішення суду про
стягнення аліментів на території
Російської Федерації було повторно
направлено до компетентного суду РФ
згідно Конвенції про правову допомогу
і правові відносини у цивільних,
сімейних і кримінальних справах від
22.01.1993 р. Проте ухвалою Суду Чукотського
автономного округу РФ від 19.01.2010 р. у
задоволенні клопотання було
відмовлено повторно. (а.с.119-122,125)

Рішенням Попаснянського районного
суду Луганської області від 19 лютого 2013
року, яке набуло законної сили, було
відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
по аліментах на утримання
неповнолітньої дитини ОСОБА_3, третя
особа - відділ державної виконавчої
служби Кіровського міського
управління юстиції Луганської області
(а.с.91-93).

Відповідно до довідки відділу
державної виконавчої служби
Кіровського міського управління
юстиції Луганської області №7457 від
10.12.2013 р. станом на цю 10.12.2013 р. на
виконанні у відділі немає жодних
виконавчих документів про стягнення
аліментів з відповідача (а.с.123).

Зазначені вище обставини не
заперечувалися сторонами.

Таким чином, беручи до уваги те, що:

по-перше, виконавче провадження було
закінчене відділом державної
виконавчої служби Кіровського
міського управління юстиції 10.06.2008 р. а
виконавчий документ було повернуто до
Кіровського міського суду Луганської
області;

по-друге, згідно ухвал Суду Чукотського
автономного округу РФ від 27.01.2009 р. та
19.01.2010 р. на підставі п. «б» ст. 55
Конвенції про правову допомогу і
правові відносини у цивільних,
сімейних і кримінальних справах
позивачці було відмовлено в
примусовому виконанні на території РФ
постанови Кіровського міського суду
Луганської області, що обумовило
неможливість стягнення на території РФ
як поточних аліментів, так і
заборгованості за аліментами,
нарахованої раніше;

по-третє, рішенням Попаснянського
районного суду Луганської області від
19 лютого 2013 року позивачці було
відмовлено в стягненні з відповідача
заборгованості по аліментам і на даний
момент в органах державної виконавчої
служби не знаходиться жодних
виконавчих документів щодо стягнення з
відповідача аліментів,

суд приходить до висновку про
відсутність передбачених законом
підстав для стягнення пені за
несвоєчасну сплату аліментів за
рішенням суду.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
статтями 10, 11, 88, 174, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення пені за прострочення
виплати аліментів - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Луганської області
шляхом подання апеляційної скарги
через Попаснянський районний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а для осіб, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні - протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду першої інстанції набирає
законної сили після закінчення строку
для подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано, або у
разі подання апеляційної скарги - після
розгляду справи апеляційним судом,
якщо рішення не скасоване.

Відповідно до ч. 3 ст. 209 ЦПК України
повний текст рішення складено 27.12.2013 р.

Суддя
М.В.Мазур