Головуючий в 1 інстанції: Коваленко В.В.
Доповідач: Космачевська Т. В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2013 року

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого судді: Курило В.П.,

суддів: Космачевської Т.В., Будулуци
М.С.,

при секретарі: Бакунець Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Донецьку апеляційну
скаргу приватного підприємства «ГПК
Потенціал» на заочне рішення
Київського районного суду м. Донецька
від 20 лютого 2012 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до приватного
підприємства «ГПК Потенціал» про
стягнення заборгованості по
заробітній платі, компенсації за
невикористану відпустку та стягнення
середнього заробітку за весь час
затримки розрахунку при звільненні,
компенсації за затримку виплати
зарплати і відшкодування моральної
шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до відповідача ПП «ГПК
Потенціал» про стягнення
заборгованості по заробітній платі,
компенсації за невикористану
відпустку та стягнення середнього
заробітку за весь час затримки
розрахунку при звільненні, компенсації
за затримку виплати зарплати і
відшкодування моральної шкоди,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з
01.10.2008 року по 02.01.2009 року він працював
робітником підземної шахтної
спеціальності на приватному
підприємстві ГПК «Потенціал». При
розрахунку в день звільнення йому в
порушення ст. 116 КЗпП України, не
виплатили заробітну плату за
відпрацьований час в сумі 11960,00 грн..
Також до дня звернення до суду з ним не
проведений повний розрахунок, у зв'язку
з чим вважав, що відповідач повинен
сплатити йому середню заробітну плату
за період вимушеного прогулу. Крім
того, вважав, що неправомірними діями
керівництва підприємства йому
заподіяні моральні та фізичні
страждання, які полягають у тому, що у
зв'язку з тим, що йому не виплачувалась
заробітна плата він не мав можливості
нормально існувати, харчуватись та
покупати необхідні для життя речі.
Просив суд стягнути з відповідача
невиплачену заробітну плату,
компенсацію за невикористану
відпустку, середню заробітну плату за
весь час затримки розрахунку,
компенсацію за затримку виплати
заробітної плати та моральну шкоду у
розмірі 10000,00 грн.

Заочним рішенням Київського районного
суду м. Донецька від 20 лютого 2012 року
позов ОСОБА_1 до приватного
підприємства «ГПК Потенціал» про
стягнення заборгованості по
заробітній платі, компенсації за
невикористану відпустку та стягнення
середнього заробітку за весь час
затримки розрахунку при звільненні,
компенсації за затримку виплати
зарплати і відшкодування моральної
шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з приватного підприємства ГПК
«Потенціал» на користь ОСОБА_1 суму
заборгованості по заробітній платі у
розмірі 11960,00 грн. (одинадцять тисяч
дев'ятсот шістдесят грн. 00 коп.),
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні у розмірі
212163,66 грн. (двісті дванадцять тисяч сто
шістдесят три грн. 66 коп.), заподіяну
моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн. (одна
тисяча грн. 00 коп.), а всього 225123,66 грн.
(двісті двадцять п'ять тисяч сто
двадцять три грн. 66 коп.), також вирішено
питання про судові витрати. В іншій
частині позову, відмовлено.

З вказаним заочним рішенням не
погодилось приватне підприємство «ГПК
Потенціал» та оскаржило його в
апеляційному порядку, так як вважає, що
воно винесено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким у задоволенні
позову відмовити.

В обґрунтування своїх позовних вимог
апелянт посилається на невиконання
вимог ст.ст. 27, 74-76, 224, 227 ЦПК України,
тобто на думку апелянта, порушено
процесуальний порядок заочного
судового розгляду справи судом. Крім
того, апелянт зазначає, що заробітна
плата позивачу була повністю
виплачена, 03.02.2009 року була порушена
кримінальна справа, але 12.04.2009 року
після того, як заробітна плата була
виплачена у повному обсязі, суддя
Київського районного суду м. Донецька
припинила кримінальну справу,
керуючись ст. 48 КК України, тобто у
зв'язку з тим, що особа перестала бути
суспільно небезпечною.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно із роз'ясненням Пленуму
Верховного Суду України, що міститься в
п. 2 постанови «Про судове рішення у
цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009
року, рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до ст. 8 ЦПК, а також
правильно витлумачив ці норми. Якщо
спірні правовідносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого - суд виходить із загальних
засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим вважається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставинах, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
та заперечень,підтверджених доказами,
які були досліджені у судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також, якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлено і
це підтверджено матеріалами справи, що
з 01.10.2008 року по 02.01.2009 року позивач
працював робітником підземної шахтної
спеціальності на приватному
підприємстві ГПК «Потенціал» (а.с. 7).
Відповідно приказу №1-к від 02.01.2009 року
позивач був звільнений з роботи по ст. 36
п. 1 КЗпП України за згодою сторін (а.с.
39). Відповідно табелів робочого часу за
жовтень - листопад 2008 року позивач
повністю відпрацював робочий час (а.с.
53-55, 64-67). У грудні 2008 року він
відпрацював 8 робочих днів, а в січні 2009
року - не працював (а.с. 57-60, 68-71). За час
роботи позивачеві нарахована до видачі
заробітна плата в загальній сумі 1395,01
грн. (а.с. 160). Відповідно відомостей
нарахування коштів на карткові рахунки
(заробітна плата, аванс) позивачеві
перераховувалась заробітна плата за
відпрацьований час: 6 лютого 2009 року -
458,59 грн., 508,59 грн.; 12 лютого 2009 року - 204,12
грн.; та 10.04.2009 року - 173, 71 грн. та по
відомості він отримав 50,00 грн. (а.с. 78-81).
Відповідно до довідки про середню
заробітну плату середньоденна
заробітна плата складає 12,79 грн. (а.с. 98).

Суд, задовольняючи частково позовні
вимоги, виходив з того, що позивач довів
свої вимоги в частині спору про
заборгованість по заробітній платі у
розмірі 11960,00 грн., суму середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні у розмірі 212163,00 грн. та
компенсації за заподіяння моральної
шкоди у розмірі 1000,00 грн. В інший
частині позов не доведений.

Проте, з таким висновком суду першої
інстанції в частині спору про
стягнення заборгованості по
заробітній платі, середнього заробітку
за весь час затримки розрахунку при
звільненні та відшкодування моральної
шкоди погодитися неможливо.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України у разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Таким чином, в судовому засіданні
апеляційного суду встановлено, що
позивачеві була виплачена нарахована
до виплати заробітна плата за період
його роботи з 1 жовтня 2008 року по 2 січня
2009 року, але останній розрахунок з ним
був проведений 10 квітня 2009 року.

Тому апеляційний суд вважає, що
відповідно до ст. 117 КЗпП України з
відповідача потрібно стягнути на
користь позивача середній заробіток за
весь період затримки розрахунку з 3
січня 2009 року по 9 квітня 2009 року за 67
робочих днів.

Визначаючи розмір середнього
заробітку, що підлягає стягненню на
користь позивача, апеляційний суд
враховує вимоги абзацу 3 п. 2, п. 8 Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України №100 від 8 лютого 1995
року, згідно з яким середньомісячна
заробітна плата обчислюється виходячи
з виплат за останні 2 календарних
місяці роботи, що передують події, з
якою пов'язана відповідна виплата.
Нарахування виплат, що обчислюються із
середньої заробітної плати за останні
два місяці роботи, провадяться шляхом
множення середньоденного (годинного)
заробітку на число робочих днів
передбачених чинним законодавством,
які мають бути оплачені за середнім
заробітком. Тобто, середньо денний
заробіток складає - 12,79 грн., робочі дні -
67, всього 856,93 грн.

Крім того, на підставі ст. 237-1 КЗпП
України відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього зусиль для
організації свого життя.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психологічних
тощо), яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з

При цьому, суд має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

У пункті 13 Постанови Верховного Суду
України від 31.03.1995 року №4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди»
зазначено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП
(набрала чинності 13 січня 2000 р.) за
наявності порушення прав працівника у
сфері трудових відносин (незаконного
звільнення або переведення, невиплати
належних йому грошових сум, виконання
робіт у небезпечних для життя і
здоров'я умовах тощо), яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) шкоди покладається на
власника або уповноважений ним орган
незалежно від форми власності, виду
діяльності чи галузевої належності.

Встановлюючи розмір моральної шкоди,
що підлягає стягненню з відповідача,
апеляційний суд виходить з того, що
позивачу заподіяна моральна шкода, що
виразилася в порушенні нормального
укладу життя і, виходячи із засад
розумності, виваженості та
справедливості вважає можливим в
частині спору про відшкодування
моральної шкоди задовольнити вимоги
частково в розмірі 500,00 грн.

Заявлені вимоги про стягнення
заборгованості по заробітної платі
безпідставні. Судом встановлено, що
заробітна плата сплачена повністю. А
доводи позивача щодо більшого розміру
заробітної плати не доведені.

За таких обставин, розглядаючи справу,
суд першої інстанції зробив висновки,
які не відповідають обставинам справи
та закону, тому відповідно до ч. 1 ст. 309
ЦПК України є підстави для його
скасування в частині спору про
стягнення заборгованості по
заробітної платі, середнього заробітку
за весь час затримки розрахунку при
звільненні та відшкодування моральної
шкоди.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК
України якщо позивача, на користь якого
ухвалено рішення, звільнено від сплати
судового збору, він стягується з
відповідача в дохід держави
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимог.

Тому апеляційний суд вважає, що з
відповідача на користь держави
потрібно стягнути судовий збір в сумі
229,40 грн. відповідно до ст. 4 п. 2 Закону
України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу приватного
підприємства «ГПК Потенціал» -
задовольнити частково.

Заочне рішення Київського районного
суду м. Донецька від 20 лютого 2012 року -
скасувати в частині спору про
стягнення заборгованості по
заробітній платі, середнього заробітку
за весь час затримки розрахунку при
звільненні та відшкодування моральної
шкоди.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до приватного
підприємства «ГПК Потенціал»
задовольнити частково.

Стягнути з приватного підприємства
«ГПК Потенціал» на користь ОСОБА_1
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні з 3 січня 2009
року по 09 квітня 2009 року в сумі 856,93 грн.
та моральну шкоду в сумі 500,00 грн. та на
користь держави судовий збір в сумі 229,40
грн.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
приватного підприємства «ГПК
Потенціал» в частині спору про
стягнення заборгованості по
заробітній платі відмовити.

В інший частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення.

Рішення може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: