головуючий в I інстанції Пруднікова Г.М.
суддя доповідач Безрученко Ю.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2013 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

Головуючого судді Краснощокової
Н.С.

суддів Безрученко Ю.О.,
Могутової Н.Г.

при секретарі Папченко М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах
ОСОБА_2, на рішення Ворошиловського
районного суду м. Донецька від 10 жовтня
2013 року по цивільній справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Аіда» до ОСОБА_2,
треті особи Головне управління
містобудування та архітектури
Донецької міської ради, Товариство з
обмеженою відповідальністю «Аміда»
про зобов'язання вчинити певні дії та
відшкодування майнової шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2011 року позивач звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи
Головне управління містобудування та
архітектури Донецької міської ради про
зобов'язання вчинити певні дії та
відшкодування майнової шкоди. Свої
вимоги обґрунтував тим, що ТОВ «Аіда» є
власником вбудованого нежитлового
приміщення у будинку АДРЕСА_1 на
підставі договору купівлі-продажу від
13 жовтня 1998 року. Дане приміщення
використовується ТОВ «Аіда» у
підприємницькій діяльності. Видом
економічної діяльності ТОВ «Аіда» є
здавання в оренду власного нерухомого
майна. На час подій, які стали причиною
спору, зазначене приміщення було здано
в оренду приватним підприємцям ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 для розташування
магазину споживчих товарів. В
приміщенні здійснюється торгівля
одягом. 15 червня 2011 року відповідач без
згоди ТОВ «Аіда» розпочав будівельні
роботи в підвальному приміщенні
будинку. Підвальне приміщення
знаходиться під приміщенням, яке
належить ТОВ «Аіда». Станом на 25 травня
2012 року відповідачем крім
реконструкції підвального приміщення
здійснено прибудову до будинку. В
результаті цієї прибудови фасад
приміщення ТОВ «Аіда» став
непримітним, обрізаним, несиметричним
(з однією клумбою). Крім того, це
негативно впливає на господарську
діяльність ТОВ «Аіда». Оскільки за
прибудовою споживачі не помічають
магазину, що негативно впливає на обсяг
продаж, за ініціативою орендарів були
розірвані договори оренди приміщень.
Новий договір оренди, укладений з ПП
ОСОБА_5 01 травня 2012 року, має ціну,
удвічі мешу ніж за розірваними
договорами, тобто дохід за розірваними
договорами складав 30 000,00 грн. на місяць,
а за договором з ПП ОСОБА_5 дорівнює 14
000,00 грн. Посилаючись на висновок
експертного дослідження
будівельно-технічної спеціалізації
№04.05.12, позивач вказує на те, що
будівельні роботи, які проводились в
цокольному приміщенні будинку АДРЕСА_1
з 15 червня 2011 року, знаходяться в
причинно-наслідковому зв'язку з
тріщинами в напільному покритті в
приміщенні торгового залу ТОВ «Аіда» в
будинку АДРЕСА_1. Вартість
ремонтно-відновлювальних робіт по
усуненню пошкоджень підлоги складає 29
542,00 грн. Позивач просив суд з
урахуванням уточнення позовних вимог
зобов'язати ОСОБА_2 повернути підвальне
приміщення, яке належить йому на праві
власності, розташоване у будинку
АДРЕСА_1 в первинний стан, зобов'язати
ОСОБА_2 знести прибудову до стіни
будинку АДРЕСА_1, стягнути з ОСОБА_2 на
користь ТОВ «Аіда» у відшкодування
майнової шкоди 29 542,00 грн.

Справа неодноразово розглядалася в
суді першої інстанції.

Остаточним рішенням Ворошиловського
районного суду м. Донецька від 10 жовтня
2013 року позовні вимоги ТОВ «Аіда» до
ОСОБА_2, треті особи Головне управління
містобудування та архітектури
Донецької міської ради, ТОВ «Аміда» про
зобов'язання вчинити певні дії та
відшкодування майнової шкоди
задоволено. Зобов'язано ОСОБА_2
повернути цокольне приміщення, яке
належить йому на праві власності,
розташоване у будинку АДРЕСА_1, в
первинний стан. Зобов'язано ОСОБА_2
знести прибудову до стіни будинку
АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ТОВ «Аіда» у відшкодування майнової
шкоди 29 542,00 грн. та вирішено питання
щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням ОСОБА_1,
який діє в інтересах ОСОБА_2, подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення та ухвалити нове,
яким відмовити в задоволенні позову в
повному обсязі. В обґрунтування скарги
зазначає, що суд невірно застосував
норму закону, а саме ст. 369, 383, 1169 ЦК при
задоволенні позовних вимог в частині
знесення прибудови, оскільки таке
знесення можливе лише за умови
істотного відхилення від проекту, що
суперечить суспільним інтересам,
істотного порушення будівельних норм і
правил та за позовом відповідного
органу державної влади. Крім того, на
об'єкті виконано всі вимоги
передбачені проектною документацією
згідно з державними будівельними
нормами, стандартами і правилами
роботи. Суд помилково дійшов висновку
про необхідність отримання додаткових
документів, оскільки отримання
дозволів і погоджень органів
виконавчої влади є недостатнім для
здійснення будівельних робіт з
реконструкції. Судом не враховано, що
власником земельної ділянки, під
прибудовою до стіни будинку АДРЕСА_1 є
Донецька міська рада, тобто позивач не
має права звернення до суду з приводу
знесення самочинної будівлі. Позивачем
не доведено причинно-наслідковий
зв'язок між діями відповідача і
завданням йому шкоди та пошкодженням
підлогового покриття у приміщені
торгівельного залу ТОВ «Аміда». Для
визначення розміру майнової шкоди суду
необхідно було призначити по справі
судову експертизу, оскільки для
визначення такої шкоди необхідно
володіти спеціальними знаннями. Суд не
роз'яснив сторонам право заявити
клопотання про призначення такої
експертизи.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1,
який діє в інтересах ОСОБА_2 на підставі
довіреності (том 1 а.с.4), підтримав
доводи апеляційної скарги та просив її
задовольнити. Клопотань про
призначення будь-якої експертизи не
заявляв.

В засіданні апеляційного суду
представник ТОВ «Аіда» Фінк О.Е., діюча
на підставі договору (а.с. 65-66)
заперечувала проти апеляційної скарги
та просила її відхилити.

В засідання апеляційного суду
представник Головного управління
містобудування та архітектури
Донецької міської ради, не з'явився, про
час і місце розгляду справи
повідомлявся належним чином листом і
телефонограмою №3341, зареєстрованою у
відповідному порядку від 21 листопада
2013 року (т.2 а.с.81), що не перешкоджає
розгляду справи відповідно до ст. 305 ЦПК
України.

В засідання апеляційного суду
представник ТОВ «Аміда» не з'явився,
про час і місце розгляду справи
повідомлявся належним чином листом і
телефонограмою №3343, зареєстрованою у
відповідному порядку від 21 листопада
2013 року (т.2 а.с.83), що не перешкоджає
розгляду справи відповідно до ст. 305 ЦПК
України.

Заслухавши доповідача, сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що у
відповідача відсутнє право на оренду
земельної ділянки на території АДРЕСА_1
на якій розташовано прибудову до
будинку. Згідно висновку експертного
дослідження будівельно-технічної
спеціалізації №04.05.12, будівельні
роботи, які проводились в цокольному
приміщенні в будинку АДРЕСА_1 з 15 червня
2011 року, знаходяться в
причинно-наслідковому зв'язку з
тріщинами в напільному покритті в
приміщенні торгового залу ТОВ «Аіда» в
будинку АДРЕСА_1. Вартість
ремонтно-відновлювальних робіт по
усуненню пошкоджень підлоги складає 29
542,00 грн.

З таким висновком суду в оскаржуваній
його частині погодитись не можна в
повному обсязі.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Так, відповідно до частини 1 ст. 303 ЦПК
України передбачено, що під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції в
оскаржуваній його частині зазначеним
вимогам закону не відповідає в повному
обсязі.

Судом першої інстанції встановлено, що
ТОВ «Аіда» на підставі договору
купівлі-продажу нежилого приміщення
від 13 жовтня 1998 року, посвідченого
приватним нотаріусом Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_7
(т.1 а.с.8), є власником вбудованого
нежитлового приміщення у будинку
АДРЕСА_1.

ОСОБА_2А, на підставі ухвали
Ворошиловського районного суду м.
Донецька від 15 січня 2010 року №2-2937/09 (т.1
а.с.157) і ухвали Ворошиловського
районного осуду м. Донецька від 14 січня
2010 року №6-15 (т.1 а.с.159) має у власності
об'єкти нерухомого майна у вигляді
нежитлових цокольних приміщень
загальною площею 123,0 кв. м. та 106,9 кв. м.,
що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Судом встановлено та не заперечувалось
сторонами, що ОСОБА_2 здійснено
реконструкцію належних йому
нежитлових приміщень у цокольному
поверсі п'ятиповерхового житлового
будинку під кафе з улаштуванням
головного входу з вул. Артема та
реконструкцією існуючого входу з двору
на підставі відповідних позитивних
висновків Декларацій та технічних
висновків по обстеженню несучих
будівельних конструкцій та інженерних
мереж об'єкту (том 1 а.с.145-155, 165-170, 173-185).

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України).

Згідно до проекту (т.1 а.с.183-185)
улаштування головного входу здійснено
шляхом руйнування частин фундаменту
будинку зі сторони бульвару Шевченка і
прибудови до несучих стін будинку зі
сторони бульвару АДРЕСА_1.

З технічного паспорту на вбудоване
приміщення, яке належить позивачу (т.1
а.с.20-26), проекту реконструкції (т.1
а.с.183-185) вбачається, що ТОВ «Аіда» і
ОСОБА_2 є співвласником неподільного
майна: фундаменту і несучих стін
будинку АДРЕСА_1.

Згідно висновку експертного
дослідження будівельно-технічної
спеціалізації №04.05.12, будівельні
роботи, які проводились в цокольному
приміщенні в будинку АДРЕСА_1 з 15 червня
2011 року, знаходяться в
причинно-наслідковому зв'язку з
тріщинами в напільному покритті в
приміщенні торгового залу ТОВ «Аіда» в
будинку АДРЕСА_1. Вартість
ремонтно-відновлювальних робіт по
усуненню пошкоджень підлоги складає 29
542,00 грн. (а.с.93-96).

Отже, доводи апеляційної скарги є
необґрунтованими і не спростовують
правильність висновків суду першої
інстанції про задоволення позову в
частині відшкодування матеріальної
шкоди.

Щодо доводів апеляційної скарги в
частині зобов'язання ОСОБА_2 повернути
цокольне приміщення, яке належить йому
на праві власності, розташоване у
будинку АДРЕСА_1 в первинний стан та в
частині зобов'язання знести прибудову
до стіни будинку АДРЕСА_1, то такі
доводи є обґрунтованими з наступних
підстав.

Частиною 1 ст. 376 ЦК України житловий
будинок, будівля, споруда, інше
нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
відповідного документа, який дає право
виконувати будівельні роботи, чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил.

Право на виконання підготовчих робіт
(якщо вони не були виконані раніше
згідно з повідомленням або
зареєстрованою декларацією про
початок виконання підготовчих робіт) і
будівельних робіт на об'єктах
будівництва, що належать IV і V категорій
складності, підключення об'єкта
будівництва до інженерних мереж та
споруд надається замовнику та
генеральному підряднику чи підряднику
(у разі якщо будівельні роботи
виконуються без залучення
субпідрядників) після отримання
дозволу на виконання будівельних робіт
(ч.1 ст. 37 ЗУ «Про регулювання
містобудівної діяльності).

Судом першої інстанції встановлено, що
рішенням Виконавчого комітету
Донецької міської ради № 381/4 від 20
червня 2007 року дозволено ТОВ «Аміда»
облаштування окремого входу у
нежитлове підвальне приміщення, яке
належить на праві власності ОСОБА_2 на
праві власності з прибудовою сходів по
АДРЕСА_1 (а.с. 269,270).

Відповідно до договору оренди
земельної ділянки від 03 вересня 2007 року
Виконавчий комітет Донецької міської
ради надав у оренду ТОВ «Аміда» у
строкове платне користування з 03
вересня 2007 року по 20 червня 2012 року
земельну ділянку
несільськогосподарського призначення
площею 11 кв.м під сходи, що
прибудовуються до нежитлового
підвального приміщення, яке
знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с. 274-276).

Отже, вказана земельна ділянка площею 11
кв.м, яка знаходилася у оренді ТОВ
«Аміда», згідно п. 3.4 договору про
спільну діяльність від 10 березня 2011
року, укладеного між ТОВ «Аміда» та
ОСОБА_2, передано останньому для
забудови або інших дій у рамках цього
договору (а.с. 267, 268).

Більш того, 10 березня 2011 року Донецька
міська рада надала у оренду ОСОБА_2 у
строкове платне користування без
виділення в натурі (на місцевості)
земельну ділянку площею 105,74 кв.м , яка
знаходиться на території
Ворошиловського району АДРЕСА_1 для
ведення господарської діяльності у
власному нежитловому приміщенні
площею 229,90 кв.м із прибудинкової
території будівлі для сплати до
місцевого бюджету плати за землю (а.с.
274-276).

10 березня 2011 року між ТОВ «Аміда»
(сторона 1) та ОСОБА_2 (сторона 2) було
укладено договір про спільну
діяльність, відповідно до умов якого
сторона 1 надає стороні 2 земельну
ділянку (кадастровий номер
:00:005:0113) загальною площею 11 кв. м.
із земель жилої та громадської
забудови, згідно до договору оренди
земельної ділянки від 03 вересня 2007 року
(для забудови або інших дій в межах
даного договору) (т.1 а.с.267-268).

Судом першої інстанції встановлено та
не заперечується відповідачем, що
згода ТОВ «Аіда» на розпорядження
опорними конструкціями будинку
АДРЕСА_1 відсутня, а отже здійсненою
відповідачем реконструкцією
порушуються права позивача як
співвласника спільного сумісного
майна.

З наданих відповідачем дозвільних
документів, зокрема, з декларації про
початок будівельних робіт (а.с.154-155),
декларації про готовність об'єкту до
експлуатації (а.с.150), міститься
посилання на договір оренди земельної
ділянки, та зазначені декларації
зареєстровані у відповідному порядку
органом державного
архітектурно-будівельного контролю на
підставі відповідних рішень, які не
були предметом спору.

Крім того, відповідно до витягу про
державну реєтраці прав ОСОБА_2 видано
нове свідоцтво про право власності 10
жовтня 2012 року в процесі розгляду
данного спору. Зазначене свідоцтво
видано Головним управлінням
благоустрою та коммунального
обслуговування Донецької міської ради,
яке також не було предметом оскарження.

Більш того, відповідно до статті 38
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності» у разі
виявлення факту самочинного
будівництва об'єкта, перебудова якого з
метою усунення істотного відхилення
від проекту або усунення порушень
законних прав та інтересів інших осіб,
істотного порушення будівельних норм є
неможливою, посадова особа органу
державного архітектурно-будівельного
контролю видає особі, яка здійснила
(здійснює) таке будівництво, припис про
усунення порушень вимог законодавства
у сфері містобудівної діяльності,
будівельних норм, державних стандартів
і правил з визначенням строку для
добровільного виконання припису. У
разі якщо особа в установлений строк
добровільно не виконала вимоги,
встановлені у приписі, орган
державного архітектурно-будівельного
контролю подає позов до суду про
знесення самочинно збудованого об'єкта
та компенсацію витрат, пов'язаних з
таким знесенням. За рішенням суду
самочинно збудований об'єкт підлягає
знесенню в порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України, з
компенсацією витрат, пов'язаних із
знесенням об'єкта, за рахунок особи, яка
здійснила (здійснює) таке самочинне
будівництво. Замовником робіт із
знесення зазначеного об'єкта є орган
державного архітектурно-будівельного
контролю, за позовом якого прийнято
відповідне рішення суду.

Отже, суд першої інстанції на зазначені
вимоги закону увагу не звернув та
дійшов помилкового висновку про
задоволення позовних вимог в повному
обсязі.

А тому, апеляційну скаргу необхідно
задовольнити частково, а рішення суду
першої інстанції скасувати в частині
зобов'язання ОСОБА_2 повернути цокольне
приміщення, яке належить йому на праві
власності, розташоване у будинку
АДРЕСА_1 в первинний стан та в частині
зобов'язання ОСОБА_2 знести прибудову
до стіни будинку АДРЕСА_1 і відмовити в
задоволенні позову в цій частині.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313-314, 316 ЦПК
України, Апеляційний суд

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в
інтересах ОСОБА_2, задовольнити
частково.

Рішення Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 10 жовтня 2013 року
скасувати в частині зобов'язання
ОСОБА_2 повернути цокольне приміщення,
яке належить йому на праві власності,
розташоване у будинку АДРЕСА_1 в
первинний стан та в частині
зобов'язання ОСОБА_2 знести прибудову
до стіни будинку АДРЕСА_1 і відмовити в
задоволенні позову в цій частині.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржено безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання чинності.

Судді: