Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 704/487/13-ц

12.09.2013 року Тальнівський районний суд
Черкаської області в складі :

головуючого - судді Міщенко К.М.,

при секретарі
Самсоновій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тальне цивільну справу
за позовом Селянського (фермерського)
господарства “Дружба” до ОСОБА_1 про
стягнення недостачі,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача про стягнення недостачі.
На підставу своїх вимог посилається на
те, що ОСОБА_1 до 22.01.2013 року працював в
СФГ “Дружба” за трудовим договором
від 12.07.2011 року завідувачем ферми і
відповідно до зобов’язань та договору
про повну матеріальну
відповідальність від 12.07.2011 року, ніс
повну відповідальність за доручені
йому матеріальні цінності. В
результаті проведеної інвентаризації
та ревізії від 31.12.2012 року було виявлено
недостачу доручених йому матеріальних
цінностей – бичків (до 6 місяців) в
кількості 2 голів та курчат
“Домінант” в кількості 174 голів на
загальну суму 6900,00 грн., в зв’язку з чим
позивач змушений звернутись до суду з
даним позовом.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав і просив суд
його задовольнити.

Відповідач і його представник в
судовому засіданні позов не визнали і
пояснили, що акт про фактичну
наявність поголів’я худоби б/н від
31.12.2012 року, де було зазначено недостачу
2-х бичків до 6-ти місяців та недостачу
курчат «Домінант» в кількості 174
голови відповідач не підписав тому, що
інвентаризація 31.12.2012 року не
проводилась, а проводилась 03.01.2013 року.
Крім того, на 2 бички та на курчат
«Домінант» 174 гол. були складені
відповідні акти на вибуття тварин
внаслідок їх загибелі і подані до
бухгалтерії господарства. На акті №240
від 12.06.2012 року на вибуття 2 бичків, який
підписаний ветлікарем Сташевською та
бухгалтером ОСОБА_2 зафіксовано падіж
бичків, а не недостача бичків.

20.03.2012 року СФГ «Дружба»
придбали в ТОВ «Едельвейс» 4000 курчат. В
квітні місяці загинуло 494 гол. курчат,
що підтверджується відповідними
актами, які були підписані ветлікарем
і представником бухгалтерії та вказана
причина загибелі курчат. Далі акти
здавалися на затвердження голові СФГ
«Дружба», який вибірково підписував
акти на падіж курчат, тому акти на яких
був напис «За рахунок винних»
передавалися відповідачеві під звіт,
але фактично курчата загинули від
різних хвороб, тому це не недостача
курчат, за яких повинен нести
відповідальність відповідач.

Свідок ОСОБА_3 в судовому
засіданні пояснила, що вона працює
бухгалтером в СФГ “Дружба” і в звіті
про рух худоби ОСОБА_1 було вказано, що
за ОСОБА_1 числяться курчата «Домінант»
в кількості 174 гол. і бички до 6 місяців в
кількості 2 голови. Було встановлено, що
бички загинули і було складено акт на
падіж бичків, але керівник на акті
написав “за рахунок винних ”.
Недостача курчат 174 голови була
виявлена при передачі курчат позивачем
іншій особі..

Вислухавши сторони, свідка,
вивчивши матеріали справи, дослідивши
докази надані по справі, суд вважає, що
позов не підлягає до задоволення,
виходячи з наступного:

Згідно наказу СФГ “Дружба” № 202
від 12.07.2011 року ОСОБА_1 зарахований на
посаду завідуючого фермою з 12.07.2011 року.
Оплата праці згідно штатного розпису.

Згідно договору про повну
індивідуальну матеріальну
відповідальність від 12.07.2011 р. ОСОБА_1
приймає на себе повну матеріальну
відповідальність за забезпечення
збереження ввірених йому матеріальних
цінностей.

Згідно акту прийому передачі
товарно-матеріальних цінностей МТФ від
23.04.2012 року у підзвіт матеріальної
відповідальності особи ОСОБА_1
передано: бички до 6 місяців в
кількості 38 гол.

Згідно ст. 135-1 КЗпП України письмові
договори про повну матеріальну
відповідальність може бути укладено
підприємством, установою, організацією
з працівниками (що досягли
вісімнадцятирічного віку), які
займають посади або виконують роботи,
безпосередньо зв'язані із зберіганням,
обробкою, продажем (відпуском),
перевезенням або застосуванням у
процесі виробництва переданих їм
цінностей. Перелік таких посад і робіт,
а також типовий договір про повну
індивідуальну матеріальну
відповідальність затверджуються в
порядку, який визначається Кабінетом
Міністрів України.

Відповідно до п.8 постанови Пленуму
Верховного Суду України “ Про судову
практику в справах про відшкодування
шкоди, заподіяної підприємствам,
установам, організаціям їх
працівниками від 29.12.1992 року №4 вказано,
що розглядаючи справи про
матеріальну відповідальність на
підставі письмового договору,
укладеного працівником з
підприємством, установою,
організацією, про взяття на себе повної
матеріальної відповідальності за
незабезпечення цілості майна та інших
цінностей (недостача, зіпсуття),
переданих йому для зберігання або
інших цілей (п.1 ст.134 КЗпП України), суд
зобов'язаний перевірити, чи належить
відповідач до категорії працівників, з
якими згідно з ст.135-1 КЗпП України може
бути укладено такий договір та чи був
він укладений.

Перелік таких посад і робіт, а
також типовий договір про повну
індивідуальну матеріальну
відповідальність затверджено
постановою Державного комітету Ради
Міністрів СРСР з праці та соціальних
питань і Секретаріатом Всесоюзної
центральної ради професійних спілок
від 28 грудня 1977 року № 447/24, яка діє на
території України відповідно до
постанови Верховної Ради України від
12.09.1991 року №1545-ХII “Про порядок
тимчасової дії на території України
окремих актів законодавства союзу
РСР”.

Відповідно до ст. 135-1 КЗпП України
договори можна укладати тільки при
зайнятті посад і виконанні робіт, які
передбачено Переліком №447/24.

Посаду завідувача фермою до
вказаного переліку не внесено.

Згідно акту про фактичну наявність
поголів’я у матеріально
відповідальної особи ОСОБА_1 від 03.01.2013
року станом на 31 грудня 2012 року
виявлено недостачу: кури “Домінант” 174
гол; бички віком до 6-ти місяців 2 гол.

Як встановлено в судовому
засіданні, вищевказана кількість курей
та бичків загинула, а акти загибелі,
складені комісією не були затверджені
керівником СФГ “ Дружба”, тому
загибель курей та бичків не може
вважатися недостачею ввірених
матеріальних цінностей відповідачу.

Згідно ст. 130 КЗпП України
працівники несуть матеріальну
відповідальність за шкоду, заподіяну
підприємству, установі, організації
внаслідок порушення покладених на них
трудових обов'язків. При покладенні
матеріальної відповідальності права і
законні інтереси працівників
гарантуються шляхом встановлення
відповідальності тільки за пряму
дійсну шкоду, лише в межах і порядку,
передбачених законодавством, і за
умови, коли така шкода заподіяна
підприємству, установі, організації
винними протиправними діями
(бездіяльністю) працівника. Ця
відповідальність, як правило,
обмежується певною частиною заробітку
працівника і не повинна перевищувати
повного розміру заподіяної шкоди, за
винятком випадків, передбачених
законодавством. За наявності
зазначених підстав і умов матеріальна
відповідальність може бути покладена
незалежно від притягнення працівника
до дисциплінарної, адміністративної чи
кримінальної відповідальності.

Згідно даної статті для
притягнення працівників до
матеріальної відповідальності можливо
за умови порушення працівником
трудових обов’язків, наявність прямої
дійсної шкоди, причинний зв’язок між
порушенням працівником трудових
обов’язків і наявності шкоди та вина
працівника.

Поняття вини сторони трудових
правовідносин можна визначити як
психічне ставлення до вчинюваної
протиправної дії чи бездіяльності, яка
полягає у невиконанні чи неналежному
виконанні своїх трудових обов’язків
та її наслідки вираження у формі умислу
чи необережності. В усіх випадках
наявності вини спільним і
обов’язковим її елементом є
усвідомлення особою протиправності
свого діяння.

Згідно ст.138 КЗпП України - для
покладення на працівника матеріальної
відповідальності за шкоду власник або
уповноважений ним орган повинен
довести наявність умов, передбачених
статтею 130 цього кодексу.

Представник позивача в судовому
засіданні не надав докази про
порушення відповідачем своїх трудових
обов’язків, що привело до загибелі
курчат в кількості 174 голови та бичків в
кількості 2 голови, тобто якими
протиправними діями чи бездіяльністю
відповідач заподіяв позивачу
матеріальну шкоду на суму 6900 грн. 00 коп.

Як встановлено в судовому засіданні,
курчата та бички хворіли, належних умов
їх зберігання позивачем не було
створено, акти про загибель поголів’я
складалися комісійно і передавалися
керівнику на підпис, деякі акти на
списання керівник підписував, а на
деяких актах ставив резолюцію “за
рахунок винних”, але ні одного доказу
суду не надано, що вина в загибелі
курчат та бичків саме відповідача та
якими неправомірними діями відповідач
заподіяв шкоду позивачу і в чому
полягала його вина.

Згідно Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 29 грудня 1992
року №14 “Про судову практику в справах
про відшкодування шкоди, заподіяної
підприємствам, установам, організаціям
їх працівниками, виходячи з вимоги
цивільно-процесуального
законодавства, суд у кожному випадку
зобов’язаний вживати передбачених
законом заходів до всебічного, повного
й об’єктивного з’ясування обставин
від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137
КЗпП України залежить вирішення
питання про накладення матеріальної
відповідальності та про розмір шкоди,
що підлягає відшкодуванню. Зокрема,
з’ясувати прямої дійсної шкоди та її
розмір, якими неправомірними діями її
заподіяно і чи входила до функцій
працівника обов’язки, неналежне
виконання яких призвело до шкоди; в
чому полягала його вина, в якій
конкретно обстановці заподіяно шкоду;
чи були створені умови, які
забезпечували б схоронність
матеріальних цінностей і нормальну
роботу з ними; який майновий стан
працівника.

Таким чином, суд приходить до
висновку, що в задоволені позову
потрібно відмовити, в зв’язку з тим, що
позивач не надав суду доказів вини
відповідача в порушені ним трудових
обов’язків і нанесенні матеріальної
шкоди позивачу.

Зазначені обставини позивач не
довів чим не виконав вимоги ст.10 ЦПК
України, відповідно до якої кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Суд, виконавши всі вимоги
цивільно-процесуального законодавства
і всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин.

Керуючись ст.ст.10, 11, 209, 212, 214-215, 217 ЦПК
України, ст.ст.130, 134, 135-1, 135-3, 38 КЗпП
України, Постановою Пленуму Верховного
Суду України від 29.12. 1992 року №14 “Про
судову практику в справах про
відшкодування шкоди, заподіяної
підприємствам, установам, організаціям
їх працівниками”, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов Селянського (фермерського)
господарства “Дружба” до ОСОБА_1 про
стягнення недостачі залишити без
задоволення.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Черкаської області
через Тальнівський районний суд.
Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий