Справа № 1308/2-1601/11
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/264/13
Доповідач в 2-й інстанції:
Монастирецький Д. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2013 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Монастирецького Д. І.,

суддів:
Гірник Т.А., Мацея М.М.,

секретаря
Дідуся О.Р.,

з участю
представників сторін: ОСОБА_2 - ОСОБА_3;
ОСОБА_4 - ОСОБА_5; ОСОБА_6 - ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційними скаргами представника
ОСОБА_8, ОСОБА_6 - ОСОБА_9 та ОСОБА_4 на
рішення Жовківського районного суду
Львівської області від 06 квітня 2012 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до
Жовківської державної нотаріальної
контори, треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_8,
ОСОБА_6, про визначення додаткового
строку для прийняття спадщини, -

в с т а
н о в и л а:

В грудні 2011 року ОСОБА_2 звернувся в суд
з позовом до Жовківської державної
нотаріальної контори про визначення
йому додаткового строку для подання
заяви про прийняття спадщини,
мотивуючи свою вимогу тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його бабця ОСОБА_10,
після смерті якої залишилось спадкове
майно, яке складається з житлового
будинку та господарських споруд в
АДРЕСА_1. 17 травня 1994 року ОСОБА_10 склала
заповіт в його користь. У встановлений
шестимісячний строк він з заявою до
нотаріуса не звертався. Однак,
звернувшись в державну нотаріальною
контору для оформлення спадщини 20
серпня 2007 року її не було оформлено,
оскільки він пропустив строки для
подачі заяви про прийняття такої. Даний
шестимісячний строк пропустив з
поважних причин у зв'язку з незнанням
чинного законодавства та вважав, що
фактично вступив у володіння спадковим
майном внаслідок чого вважав себе
таким, що прийняв спадщину. На час
смерті ОСОБА_10 він фактично проживав з
разом з нею, проте не був
зареєстрованим за даною адресою. Крім
того, в 2003 році він травмував око і
тривалий час лікувався. Усе це в
сукупності стало причиною того, що він
не подав у шестимісячний строк заяву
про прийняття спадщини. Просить позов
задовольнити і ухвалити рішення про
визначення йому додаткового строку для
подачі заяви про прийняття спадщини
після смерті ОСОБА_10, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Оскаржуваним рішенням позов
задоволено.

Визначено додатковий строк в два
місяці з часу вступу даного рішення в
законну силу для подання заяви в
нотаріальну контору ОСОБА_2 про
прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення суду оскаржили - представник
ОСОБА_8, ОСОБА_6 - ОСОБА_9 та ОСОБА_4
Вважають, що рішення ухвалене з грубим
порушенням норм матеріального та
процесуального права, є незаконним та
необґрунтованим. Порушуючи норми
процесуального права, суд першої
інстанції не залучив до участі у справі
усіх спадкоємців, позаяк ухвалене
рішення прямо впливає на їх права. У
порушення Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій виконавчими
комітетами міських, селищних,
сільських Рад народних депутатів,
затвердженої наказом міністра юстиції
УРСР від 19.01.1976 року № 1/5, у виконкомі
Креховецької сільради відсутній
оригінал заповіту, а наявна лише його
копія, яка навіть не посвідчена, що
підтверджується довідкою сільради, яка
судом не взята до уваги. Крім того,
позивачем не надано суду будь-яких
належних та допустимих доказів
поважності пропуску ним строку для
прийняття спадщини.

Просять оскаржуване рішення скасувати
та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_2
в позові.

Заслухавши суддю-доповідача,
представників сторін: ОСОБА_2 - ОСОБА_3;
ОСОБА_4 - ОСОБА_5; ОСОБА_6 - ОСОБА_7,
перевіривши матеріали справи, межі та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
слід задовольнити, виходячи з
наступного.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК
України, суд повинен сприяти
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснювати особам,
які беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджати про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяти здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом, та
встановлювати у рішенні обставини
справи (в тому числі пропущення
позовної давності), характер
правовідносин сторін, правову норму,
яка підлягає застосуванню до цих
правовідносин, навести мотиви
прийнятого рішення: встановлені судом
обставини, які мають значення для
справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх
доказів, розрахунки, з яких суд виходив
при задоволенні грошових та інших
майнових вимог.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України
встановлено, що обставини справи, які
за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів (ст.
57 ЦПК України).

Відповідно до ст. 179 ЦПК України
предметом доказування під час
судового розгляду є факти, які
обґрунтовують заявлені вимоги чи
заперечення або мають інше значення
для вирішення справи і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення. Для встановлення у судовому
засіданні фактів, зазначених у частині
першій цієї статті, досліджуються
показання свідків, письмові та речові
докази, висновки експертів.

Таким чином, рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми.

Проте зазначеним вимогам рішення
районного суду не відповідає.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК
України спадкоємець, який бажає
прийняти спадщину, але на час відкриття
спадщини не проживав постійно із
спадкодавцем, має подати до
нотаріальної контори заяву про
прийняття спадщини. Для прийняття
спадщини встановлюється строк у шість
місяців, який починається з часу
відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1272 ЦК України, якщо
спадкоємець протягом строку,
встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не
подав заяву про прийняття спадщини, він
вважається таким, що не прийняв її. За
письмовою згодою спадкоємців, які
прийняли спадщину, спадкоємець, який
пропустив строк для прийняття
спадщини, може подати заяву про
прийняття спадщини до нотаріальної
контори за місцем відкриття спадщини.
За позовом спадкоємця, який пропустив
строк для прийняття спадщини з
поважної причини, суд може визначити
йому додатковий строк, достатній для
подання ним заяви про прийняття
спадщини.

З урахуванням наведеного, якщо
спадкоємець пропустив шестимісячний
строк для подання заяви про прийняття
спадщини з поважних причин, закон
гарантує йому право на звернення до
суду з позовом про визначення
додаткового строку на подання такої
заяви.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив із
доведеності позивачем обставин, які б
свідчать про поважність причин
пропуску строку на прийняття спадщини
відповідно до ст. 1272 ЦК України,
пославшись на його необізнаність щодо
діючого законодавства та на отриману
травму ока, яка малі місце в 2003 році,
внаслідок чого той став інвалідом
третьої групи.

Проте з такими висновками погодитися
не можна, оскільки вони не ґрунтуються
на матеріалах справи та вимогах закону,
в рішенні не наведено конкретних
поважних причин пропуску строку для
подання заяви про прийняття спадщини
та не наведено належних доказів, які б
свідчили про наявність для позивача
перешкод для подачі такої заяви.

Пленум Верховного Суду України в п. 24
постанови від 30 травня 2008року № 7 «Про
судову практику у справах про
спадкування» роз'яснив, що, вирішуючи
питання визначення особі додаткового
строку, суд досліджує поважність
причини пропуску строку для прийняття
спадщини. При цьому необхідно виходити
з того, що поважними є причини,
пов'язані з об'єктивними,
непереборними, істотними труднощами
для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом встановлено, що строк на подачу
до нотаріальної контори заяви про
прийняття спадщини ОСОБА_10, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2, сплинув 24.02.2005 року, таку
заяву позивач подав лише 20.08.2007 року.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 проживає у АДРЕСА_2 (а.с. 28, 55, 77, 101,
126).

Також встановлено, що ОСОБА_2 отримав
травму ока 27.07.2003 року, у зв'язку з чим
перебував на стаціонарному лікуванні в
обласній клінічній лікарні швидкої
медичної допомоги м. Львова з 08.08.2003
року по 22.08.2003 року з діагнозом
«контузія правого ока», та в період з
14.10.2003 року по 15.10.2003 року перебував в
клінічній офтальмологічній лікарні
«Центр мікрохірургії ока» м. Київ, де
йому була проведена операція з
призначення «повторного огляду через
чотири неділі».

Будь-яких доказів перебування позивача
на стаціонарному чи амбулаторному
лікуванні у зв'язку з погіршенням стану
здоров'я чи з профілактичною ціллю з
вересня 2004 року в матеріалах справи
немає, а тому відсутні підстави
вважати, що через стан здоров'я ОСОБА_2
не мав можливості в установлений
законом строк прийняти спадщину (а.с. 28,
31).

З матеріалів справи, а саме з довідки до
акту огляду МСЕК за № 477244 від 23.09.2010
року, на яку, як доказ, посилається
районний суд, вбачається, що ОСОБА_2
встановлено третю групу інвалідності,
протипоказана робота на висоті, з
рухомим транспортом та рекомендовані
заходи по відновленню працездатності
«лікування в окуліста».

З пояснення позивача вбачається, що
після смерті бабці йому важко було
одночасно і працювати в монастирі і
утримувати худобу, та що він «займатися
нерухомим майном не мав можливість
через свою зайнятість» (а.с. 68).

Колегія суддів прийшла до висновку про
відсутність правових підстав для
задоволення позову ОСОБА_2 про
визначення додаткового строку для
подання заяви про прийняття спадщини,
оскільки ним не доведено поважність
причин пропуску цього строку.

Судом встановлено, що рішенням
Жовківського райсуду від 26 червня 2007
року ОСОБА_6 та ОСОБА_4 було визначено
додатковий строк в два місяці для
подання заяви в нотаріальну контору
для прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2,
рішенням Жовківського районного суду
від 29 січня 2010 року ОСОБА_8 також було
визначено додатковий строк в три
місяці для подання заяви в нотаріальну
контору для прийняття спадщини після
смерті ОСОБА_10.

З копії спадкової справи № 123/2007 року
спадкодавця ОСОБА_10 вбачається, що
спадкоємці звернулися в нотаріальну
контору з заявами за прийняттям
спадщини, а саме ОСОБА_8 - 12.03.2007 року,
ОСОБА_4 - 15.05.2007 року, ОСОБА_6- 15.05.2007 року,
ОСОБА_2 - 20.08.2007 року.

Відповідно до роз'яснень, які
містяться в п. 24 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 2008
року № 7 «Про судову практику у справах
про спадкування» спадкоємець після
визначення йому додаткового строку для
прийняття спадщини має право прийняти
спадщину в порядку, установленому
статтею 1269 ЦК, звернувшись в
нотаріальну контору, після чого
вважається таким, що прийняв спадщину.

З матеріалів справи вбачається, що
спадкоємцями ОСОБА_10, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2, є її діти ОСОБА_8, ОСОБА_4,
ОСОБА_6 (спадкоємці першої черга по
закону), які прийняли спадщину та які в
той же час мають право на обов'язкову
частку в майні, що охоплена заповітом.

Відповідно до роз'яснень, які
містяться в п. 24 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 2008
року № 7 «Про судову практику у справах
про спадкування» суди відкривають
провадження в такій справі у разі
відсутності письмової згоди
спадкоємців, які прийняли спадщину
(частина друга статті 1272 ЦК), а також за
відсутності інших спадкоємців, які
могли б дати письмову згоду на подання
заяви до нотаріальної контори про
прийняття спадщини. Відповідачами у
такій справі є спадкоємці, які прийняли
спадщину. При відсутності інших
спадкоємців за заповітом і за законом,
усунення їх від права на спадкування,
неприйняття ними спадщини, а також
відмови від її прийняття відповідачами
є територіальні громади в особі
відповідних органів місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини.

З викладеного також вбачається, що
позивачем було пред'явлено позов до
неналежного відповідача та недоведено,
які саме його права було порушено
Жовківською державною нотаріальною
конторою Львівської області.

Відповідно до ст. 30 ЦПК України
сторонами в цивільному процесі є
позивач та відповідач. Позивачем і
відповідачем можуть бути фізичні та
юридичні особи, а також держава.

Згідно із ч. 1 ст. 33 ЦПК України суд за
клопотанням позивача, не припиняючи
розгляду справи, замінює первісного
відповідача належним відповідачем,
якщо позов пред'явлено не до тієї особи,
яка має відповідати за позовом, або
залучає до участі в справі іншу особу
як співвідповідача.

Саме по собі залучення до участі
спадкоємців ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_6 в
якості третіх осіб не змінює склад
сторін у справі, оскільки згідно зі ст.
30 ЦПК України сторонами в цивільному
процесі є позивач і відповідач.

На зазначені положення закону суд
першої інстанції уваги не звернув та
ухвалив незаконне рішення.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції, як таке, що ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права (ч. 1 п. 4 ст. 309 ЦПК)
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, ч. 1 п. 2 ст. 307, ч. 1
п. 4 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і
ш и л а:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_8,
ОСОБА_6 - ОСОБА_9 та ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Жовківського районного суду
Львівської області від 06 квітня 2012 року
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким:

В позові ОСОБА_2 до Жовківської
державної нотаріальної контори, треті
особи - ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_6, про
визначення додаткового строку для
прийняття спадщини - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий:
Монастирецький
Д.І.

Судді:
Гірник Т.А.

Мацей М.М.