Справа № 419/5256/12
Провадження № 2/204/221/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2013 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючої - судді Нізік О.В.

при секретарі - Таран К.В.

за участю: позивачів - ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідачів - ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання інформації недостовірною, спростування недостовірної інформації, визнання дій незаконними та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

22 березня 2011 року позивачі звернулися до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що до 03 січня 2006 року включно вони працювали в ДНУ, зараз це є Дніпропетровським національним університетом ім. О.Гончара. Позивачка ОСОБА_1 працювала в посаді завідуючої науково-дослідної лабораторії прикладної математики і механіки, позивач ОСОБА_2 займав посаду наукового співробітника цієї лабораторії. 28 грудня 2005 року на своєму засіданні профком об'єднаної профспілкової організації працівників освіти і науки Дніпропетровського національного університету розглянув питання щодо надання згоди на звільнення нас по ініціативі адміністрації. Це засідання профкому ДНУ проводилося у зв'язку з надходженням до профкому листа тимчасово виконуючого обов'язки ректора ДНУ ОСОБА_5, в якому він викладає просьбу адміністрації щодо надання згоди на їх звільнення. Оскільки письмового подання ректора ДНУ до профкому щодо надання згоди на їх звільнення не було, то розгляд питання є таким, що відбувався за власною ініціативою профкому і рішення такого засідання профкому не матиме юридичної сили. Згідно протоколу № 9 від 28 грудня 2005 року обговорення цього питання відбувалося за присутністю 33 членів профкому ДНУ і 4-х представників адміністрації ДНУ, серед яких були відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3, усього за присутністю 37 осіб. Про рішення профкому дати згоду на наше звільнення, що було прийнятим профкомом ДНУ на засіданні 28 грудня 2005 року, нам стало відомим 30 березня 2006 року в попередньому судовому засіданні під час розгляду Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська цивільної справи за їх позовом до ДНУ про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку і відшкодування моральної шкоди. Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у своїх виступах на цьому засіданні профкому поширили неправдиву інформацію, яка безпосередньо стосується їх. Такими, що не відповідають дійсності, є наступні вислови відповідача ОСОБА_4: 1. «Згідно актів від 16.12.2005 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовилися ознайомлюватися з переліком вакантних посад». Цей неправдивий вислів відповідача ОСОБА_4 спростовується згаданими актами від 16 грудня 2005 року, які власноручно склав відповідач ОСОБА_4 і які підписані відповідачами ОСОБА_4, ОСОБА_3 та працівником відділу кадрів ДНУ. 2. «А 24.10.2005 р. з переліком вакантних посад ознайомилися, але на відміну від інших працівників лабораторії не погодилися про переведення ні на одну із запропонованих посад наукових працівників». Недостовірність цієї фрази доводиться відсутністю їх відмов про переведення на запропоновані посади і ще одним твердженням того же відповідача ОСОБА_4, яке він тут же сповістив членам профкому ДНУ: « 28.12.2005 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 погодилися на зайняття певних посад». 3. «... але посади на зайняття якої погодилася ОСОБА_1 в університеті взагалі не існує, а посада на зайняття якої погодився ОСОБА_2 на 28.12.2005 р. вже не вакантна». Насправді, позивачка ОСОБА_1 погодилася на зайняття посади завідувача науково-дослідної лабораторії математичних методів механіки деформівного твердого тіла. Така посада може бути вакантною, але не може не існувати взагалі. Типовим Положенням про науково-дослідну лабораторію ДНУ і Статутом ДНУ визначається, що роботу лабораторії очолює завідувач. Станом на 28 грудня 2005 року посада завідувача науково-дослідної лабораторії математичних методів механіки деформівного твердого тіла залишалася вакантною, ця посада була звільнена в червні 2005 року попереднім завідувачем у зв'язку з переходом на іншу роботу, що зафіксовано в наказі по ДНУ № 477х від 15 червня 2Ш5 року. Щодо посад, на зайняття яких погодився позивач ОСОБА_2, ( дві посади по 0.5 ставки наукових працівників), то ці посади на 28 грудня 2005 року ще не могли стати не вакантними, оскільки у відповідності до ст. 6 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» зайняти такі посади можна тільки на конкурсній основі. Проте, у період з 24 жовтня 2005 року по 28 грудня 2005 року відповідач ДНУ не оголошував конкурс на зайняття тих вакантних посад. Такими, що не відповідають дійсності є наступні вислови відповідача ОСОБА_3: 1. « ...кафедра зробила все, щоб НДЛ прикладної математики і механіки кафедри обчислювальної механіки та міцності конструкцій механіко-математичного факультету, отримала фінансування проекту «Розробка теоретичних, комп'ютерних і експериментальних методів дослідження контакту пружних тіл». Але з об'єктивних причин кафедра не тільки нічого не зробила з метою, що вказана у вислові відповідача ОСОБА_3, а і не могла, не повинна, не зобов'язана була що-небудь робити з цього приводу. Посадові обов'язки співробітників кафедри, від лаборанта до завідувача, не передбачають розробку наукової тематики для науково-дослідної лабораторії, яка є науковим структурним підрозділом університету. Крім того, серед співробітників кафедри, що зазначена у вислові відповідача ОСОБА_3, на той час не спостерігалося фахівців належної і відповідної наукової кваліфікації. 2. «...тому скорочення штатів викликане об'єктивними причинами», Але в грудні 2005 року ніякого скорочення штатів в університеті не проводилося і це є об'єктивним станом справ. Вважають, що подання такої недостовірної інформації стосовно них на засіданні профкому ДНУ 28 грудня 2005 року під час розгляду питання про звільнення нас було зроблено відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_3 навмисно і усвідомлено, аби звести присутніх на засіданні в оману і тим спровокувати голосування членів профкому ДНУ за надання згоди на наше звільнення. На засіданні профкому ДНУ 28 грудня 2005 року розгляд питання про звільнення нас проводилося з порушенням положень ст. 43 КЗпП України, а саме, без письмового обґрунтованого подання ректора ДНУ, який тільки і наділений правом прийняття працівників на роботу в ДНУ і звільнення працівників ДНУ, тобто питання розглядалося за власною ініціативою профкому ДНУ. Участь відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3, відповідно до займаних посад - тимчасово виконуючого обов'язки проректора з наукової роботи та завідуючого кафедрою, у засіданні профкому ДНУ, коли розглядається питання про надання згоди на звільнення працівників у зв'язку із скороченням штатів, взагалі не передбачена нормами КЗпП України. У такому разі відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 діяли поза виконання своїх трудових обов'язків. У відповідачів ОСОБА_4 і ОСОБА_3 не було посадового обов'язку в робочий час кидати своєї робочі місця для того, щоб бути присутніми на засіданнях, проведення яких не передбачено законом, і приймати участь у незаконних обговорюваннях інших працівників ДНУ. Зазначеними протиправними діями відповідачів нам була завдана моральна шкода, яка полягає у наших душевних переживаннях, які кожний із нас зазнав як і через поширення відповідачами негативної недостовірної інформації про нас, так і у зв'язку з наслідками таких самовправних дій відповідачів. Поширення відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_3 28 грудня 2005 року недостовірної негативної інформації про кожного із нас мало місце на засіданні профкому, де були присутніми представники усіх факультетів і підрозділів ДНУ, всього 33 особи. Негативна неправдива інформація стосовно того, що ми нібито відмовлялися від ознайомлення з вакансіями і, виходить, проігнорували «турботу» керівництва ДНУ, що бито ми претендували на посади, яких не було в наявності в університеті, що нібито науковий проект не отримав фінансування, незважаючи на «турботу» кафедри, а не тому, о не був направленим на конкурс, і що нібито в той час в ДНУ дійсно проводилося скорочення штатів, стала відомою працівникам всього університету. 28 грудня 2005 року профком ДНУ прийняв незаконне рішення - одноголосно постановив ти згоду на звільнення кожного із нас за ст. 40 п. 1 КЗпП України (скорочення штатів), Назом № 10к від 03 січня 2006 року ректор ДНУ, посилаючись на таку згоду профкому ДНУ, звільнив нас, вони втратили роботу. Відповідачі поширювали інформацію про нас без їх згоди, що заборонено частиною 4 статті 23 Закону України «Про інформацію» в редакції Закону, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин. Зазначеними неправомірними діями відповідачів порушуються право кожного із них на недоторканість приватного життя, що також викликало у кожного із них моральні страждання. Просили визнати такою, що не відповідає дійсності, створена і розповсюджена відповідачем ОСОБА_4 інформація, яка і міститься у фразах: « Згідно актів від 16.12.2005 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовилися ознайомлюватися з переліком вакантних посад», «А 24.10.2005 р. з переліком вакантних посад ознайомилися, але на відміну від інших працівників лабораторії не погодилися про переведення ні на одну із запропонованих посад наукових працівників» і «... але посади на зайняття якої погодилася ОСОБА_1 в університеті взагалі не існує, а посада на зайняття якої погодився ОСОБА_2 На 28.12.2005 р. вже не вакантна», і визнати такою, що не відповідає дійсності, створена і розповсюджена відповідачем ОСОБА_3 інформація, яка і міститься у фразах: « ...кафедра зробила все, щоб НДЛ прикладної математики і механіки кафедри обчислювальної механіки та міцності конструкцій механіко-математичного факультету, отримала фінансування проекту «розробка теоретичних, комп'ютерних і експериментальних методів дослідження контакту пружних тіл» і «...тому скорочення штатів викликане об'єктивними причинами»; Спростувати створену і розповсюджену відповідачем ОСОБА_4 недостовірну інформацію, яка міститься у фразах: « Згідно актів від 16.12:2005 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовилися ознайомлюватися з переліком вакантних посад», «А 24.10.2005 р. з переліком вакантних посад ознайомилися, але на відміну від інших працівників лабораторії не погодилися про переведення ні на одну із запропонованих посад наукових працівників» і «... але посади на зайняття якої погодилася ОСОБА_1 в університеті взагалі не існує, а посада на зайняття якої погодився ОСОБА_2 На 28.12.2005 р. вже не вакантна», і створену і розповсюджену відповідачем ОСОБА_3 недостовірну інформацію, яка міститься у фразах: « ...кафедра зробила все, щоб НДЛ прикладної математики і механіки кафедри обчислювальної механіки та міцності конструкцій механіко-математичного факультету, отримала фінансування проекту «розробка теоретичних, комп 'ютерних і експериментальних методів дослідження контакту пружних тіл» і «...тому скорочення штатів викликане об'єктивними причинами», шляхом зобов'язання відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 публічно в приміщенні профкому ДНУ у присутності всіх тих, хто був присутнім на засіданні профкому 28 грудня 2005 року, і них оголосити про неправдивість зазначеної інформації, яка була поданою відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_3 28 грудня 2005 року на засіданні профкому ДНУ. Стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь кожного із них по 3000 грн. на відшкодування моральної шкоди, яка була заподіяна кожному із них поширенням відповідачем ОСОБА_4 недостовірної інформації, по 1000 грн. за кожну неправдиву фразу щодо кожного із нас, всього 6000 грн., і стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь кожного із них по 3000 грн. на відшкодування моральної шкоди, яка була заподіяна кожному із них поширенням відповідачем ОСОБА_3 недостовірної інформації, по 1500 грн. за кожну неправдиву фразу щодо кожного із них, всього 6000 грн.

24 липня 2012 року позивачі уточнили позовні вимоги та просили визнати недостовірною інформацію, що створена і розповсюджена відповідачем ОСОБА_4 і яка і міститься у фразах: « Згідно актів від 16.12.2005 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовилися ознайомлюватися з переліком вакантних посад. А 24.10.2005 р. з переліком вакантних посад ознайомилися, але на відміну від інших працівників лабораторії не погодилися про переведення ні на одну із запропонованих посад наукових працівників» і «... але посади на зайняття якої погодилася ОСОБА_1 в університеті взагалі не існує, а посада на зайняття якої погодився ОСОБА_2 На 28.12.2005 р. вже не вакантна», і визнати недостовірною інформацію, що створена і розповсюджена відповідачем ОСОБА_3 і яка і міститься у фразах: « ...кафедра зробила все, щоб НДЛ прикладної математики і механіки кафедри обчислювальної механіки та міцності конструкцій механіко-математичного факультету, отримала фінансування проекту «розробка теоретичних, комп 'ютерних і експериментальних методів дослідження контакту пружних тіл» і «...тому скорочення штатів викликане об'єктивними причинами»; спростувати створеную і розповсюдженую відповідачем ОСОБА_4 недостовірну інформацію, яка міститься у фразах: « Згідно актів від 16.12.2005 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовилися ознайомлюватися з переліком вакантних посад. А 24.10.2005 р. з переліком вакантних посад ознайомилися, але на відміну від інших працівників лабораторії не погодилися про переведення ні на одну із запропонованих посад наукових працівників» і «... але посади на зайняття якої погодилася ОСОБА_1 в університеті взагалі не існує, а посада на зайняття якої погодився ОСОБА_2 На 28.12.2005 р. вже не вакантна», і створеную і розповсюдженую відповідачем ОСОБА_3 недостовірну інформація, яка міститься у фразах: « ...кафедра зробила все, щоб НДЛ прикладної математики і механіки кафедри обчислювальної механіки та міцності конструкцій механіко-математичного факультету, отримала фінансування проекту «розробка теоретичних, комп'ютерних і експериментальних методів дослідження контакту пружних тіл» і «...тому скорочення штатів викликане об'єктивними причинами» шляхом зобов'язання відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 публічно в приміщенні профкому ДНУ у присутності всіх тих, хто був присутнім на засіданні профкому 28 грудня 2005 року, і нас оголосити про недостовірність зазначеної інформації, яка була поданою відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_3 28 грудня 2005 року на засіданні профкому ДНУ; стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь кожного із нас по 1500 грн. на відшкодування моральної шкоди, яка була заподіяна кожному із нас поширенням відповідачем ОСОБА_4 недостовірної інформації стосовно кожного із нас, яка міститься у фразі: 1. « Згідно актів від 16.12.2005 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовилися ознайомлюватися з переліком вакантних посад. А 24.10.2005 р. з переліком вакантних посад ознайомилися, але на відміну від інших працівників лабораторії не погодилися про переведення ні на одну із запропонованих посад наукових працівників» і на користь кожного із нас по 1500 грн. на відшкодування моральної шкоди, яка була заподіяна кожному із нас поширенням відповідачем ОСОБА_4 недостовірної інформації стосовно кожного із нас, яка міститься у фразі: 2. «... але посади на зайняття якої погодилася ОСОБА_1 в університеті взагалі не існує, а посада на зайняття якої погодився ОСОБА_2 На 28.12.2005р. вже не вакантна», всього 6000 грн.; стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь кожного із них по 1500 грн. на відшкодування моральної шкоди, яка була заподіяна кожному із них поширенням відповідачем ОСОБА_3 недостовірної інформації, яка міститься у фразі: « ...кафедра зробила все, щоб НДЛ прикладної математики і механіки кафедри обчислювальної механіки та міцності конструкцій механіко-математичного факультету, отримала фінансування проекту «розробка теоретичних, комп 'ютерних і експериментальних методів дослідження контакту пружних тіл» і на користь кожного із нас по 1500 грн. на відшкодування моральної шкоди, яка була заподіяна кожному із нас поширенням відповідачем ОСОБА_3 недостовірної інформації, яка міститься у фразі: 2. «...тому скорочення штатів викликане об'єктивними причинами», всього 6000 грн.; визнати незаконними дії відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3. що полягали в участі відповідачів ОСОБА_4 і ОСОБА_3 в обговоренні 28 грудня 2005 року членами профкому ДНУ питання щодо надання згоди на наше звільнення за ст. 40 п. 1 КЗпП України (скорочення штатів), чим відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_3 порушили наші немайнові права шляхом поширення інформації про нас без нашої попередньої згоди і без законних повноважень на те; стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь кожного із них по 2350 грн. на відшкодування моральної шкоди, яка була заподіяна кожному із нас участю відповідача ОСОБА_4 в обговоренні 28 грудня 2005 року членами профкому ДНУ питання щодо надання згоди на звільнення кожного із них за ст. 40 п. 1 КЗпП України (скорочення штатів); стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь кожного із них по 2350 грн. на відшкодування моральної шкоди, яка була заподіяна кожному із них участю відповідача ОСОБА_3 в обговоренні 28 грудня 2005 року членами профкому ДНУ питання щодо надання згоди на звільнення кожного із них за ст. 40 п. 1 КЗпП України (скорочення штатів).

16 квітня 2013 року позивачі уточнили позовні вимоги та просили визнати недостовірною і такою, що порушує особисті немайнові права кожного із нас, інформацію, яка створена і розповсюджена відповідачем ОСОБА_4 і міститься у фразах: « Згідно актів від 16.12.2005 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовилися ознайомлюватися з переліком вакантних посад. А 24.10.2005 р. з переліком вакантних посад ознайомилися, але на відміну від інших працівників лабораторії не погодилися про переведення ні на одну із запропонованих посад наукових працівників» і «... але посади на зайняття якої погодилася ОСОБА_1 в університеті взагалі не існує, а посада на зайняття якої погодився ОСОБА_2 На 28.12.2005 р. вже не вакантна», і визнати недостовірною і такою, що порушує особисті немайнові права кожного із нас, інформацію, яка створена і розповсюджена відповідачем ОСОБА_3 і міститься у фразах: « ...кафедра зробила все, щоб НДЛ прикладної математики і механіки кафедри обчислювальної механіки та міцності конструкцій механіко-математичного факультету, отримала фінансування проекту «розробка теоретичних, комп'ютерних і експериментальних методів дослідження контакту пружних тіл» і «...тому скорочення штатів викликане об'єктивними причинами»; спростувати створеную і розповсюдженую відповідачем ОСОБА_4 недостовірну інформацію, яка міститься у фразах: « Згідно актів від 16.12.2005 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовилися ознайомлюватися з переліком вакантних посад. А 24.10.2005 р. з переліком вакантних посад ознайомилися, але на відміну від інших працівників лабораторії не погодилися про переведення ні на одну із запропонованих посад наукових працівників» і «... але посади на зайняття якої погодилася ОСОБА_1 в університеті взагалі не існує, а посада на зайняття якої погодився ОСОБА_2 На 28.12.2005 р. вже не вакантна», і створеную і розповсюдженую відповідачем ОСОБА_3 недостовірну інформація, яка міститься у фразах: « ...кафедра зробила все, щоб НДЛ прикладної математики і механіки кафедри обчислювальної механіки та міцності конструкцій механіко-математичного факультету, отримала фінансування проекту «розробка теоретичних, комп'ютерних і експериментальних методів дослідження контакту пружних тіл» і «...тому скорочення штатів викликане об'єктивними причинами», шляхом зобов'язання відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 публічно в приміщенні профкому ДНУ у присутності всіх тих, хто був присутнім на засіданні профкому 28 грудня 2005 року, і нас оголосити про недостовірність зазначеної інформації, яка була поданою відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_3 28 грудня 2005 року на засіданні профкому ДНУ; стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь кожного із них по 1500 грн. на відшкодування моральної шкоди, яка була заподіяна кожному із нас поширенням відповідачем ОСОБА_4 недостовірної інформації стосовно кожного із нас, яка міститься у фразі: 1. « Згідно актів від 16.12.2005 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовилися ознайомлюватися з переліком вакантних посад. А 24.10.2005 р. з переліком вакантних посад ознайомилися, але на відміну від інших працівників лабораторії не погодилися про переведення ні на одну із запропонованих посад наукових працівників» і на користь кожного із них по 1500 грн. на відшкодування моральної шкоди, яка була заподіяна кожному із них поширенням відповідачем ОСОБА_4 недостовірної інформації стосовно кожного із нас, яка міститься у фразі: «... але посади на зайняття якої погодилася ОСОБА_1 в університеті взагалі не існує, а посада на зайняття якої погодився ОСОБА_2 На 28.12.2005 р. вже не вакантна», всього 6000 грн.; стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь кожного із них по 1500 грн. на відшкодування моральної шкоди, яка була заподіяна кожному із них поширенням відповідачем ОСОБА_3 недостовірної інформації, яка міститься у фразі: « ...кафедра зробила все, щоб НДЛ прикладної математики і механіки кафедри обчислювальної механіки та міцності конструкцій механіко-математичного факультету, отримала фінансування проекту «розробка теоретичних, комп'ютерних і експериментальних методів дослідження контакту пружних тіл» і на користь кожного із них по 1500 грн. на відшкодування моральної шкоди, яка була заподіяна кожному із них поширенням відповідачем ОСОБА_3 недостовірної інформації, яка міститься у фразі: «...тому скорочення штатів викликане об'єктивними причинами», всього 6000 грн.; визнати незаконними дії відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3, що полягали в участі відповідачів ОСОБА_4 і ОСОБА_3 в обговоренні 28 грудня 2005 року членами профкому ДНУ питання щодо надання згоди на наше звільнення за ст. 40 п. 1 КЗпП України (скорочення штатів), чим відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_3 порушили їх немайнові права шляхом поширення інформації про них без їх попередньої згоди і без законних повноважень на те; стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь кожного із них по 2350 грн. на відшко дування моральної шкоди, яка була заподіяна кожному із них участю відповідача ОСОБА_4 в обговоренні 28 грудня 2005 року членами профкому ДНУ питання щодо надання згоди на звільнення кожного із них за ст. 40 п. 1 КЗпП України (скорочення штатів); стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь кожного із них по 2350 грн. на відшко дування моральної шкоди, яка була заподіяна кожному із них участю відповідача ОСОБА_3 в обговоренні 28 грудня 2005 року членами профкому ДНУ питання щодо надання згоди на звільнення кожного із нас за ст. 40 п. 1 КЗпП України (скорочення штатів).

У судовому засіданні позивачі заявлені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідачі у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили в задоволенні позовних вимог відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Як встановлено у судовому засіданні, що позивачі перебували у трудових відносинах з Дніпропетровським національним університетом. при цьому, ОСОБА_1 - з 1 квітня 2001 року працювала на посаді завідуючої науково-дослідної лабораторії (далі - НДЛ) прикладної математики та механіки, як обрана по конкурсу, а ОСОБА_2 був прийнятий на роботу 23 грудня 1999 року на посаду наукового співробітника цієї ж лабораторії кафедри обчислювальної механіки та міцності конструкцій механіко-математичного факультету. Дана лабораторія працювала по конкретній держбюджетній темі, строк роботи по якій закінчувався 31 грудня 2005 року.

Для подальшої роботи лабораторії по іншій темі на розгляд конкурсної комісії Міністерства освіти і науки України був направлений науковий проект "Розробка теоретичних, комп'ютерних і експериментальних методів дослідження контакту пружних тіл" (керівник зав. лабораторії ОСОБА_1).

Наказом від 20 жовтня 2005 року № 731-к всі працівники даної лабораторії, в тому числі, і позивачі були попереджені про можливе звільнення 31 грудня 2005 року у зв'язку із скороченням штату з причини недостатнього фінансування та не проходженням конкурсу зазначеного проекту.

24 жовтня 2005 року позивачі були ознайомлені із даним наказом та отримали перелік вакантних посад, на які вони можуть бути переведені відповідачем.

16 листопада 2005 року Міністерством науки і освіти України було видано наказ № 654, відповідно до якого, вищевказаний науковий проект не підлягав включенню до тематичного плану науково-дослідних робіт на 2006 рік за рахунок бюджетного фінансування.

У зв'язку із цим, на засіданні вченої ради механіко-математичного факультету ДНУ 14 грудня 2005 року було підтримано рішення кафедри обчислювальної механіки та міцності конструкцій механіко-математичного факультету про припинення функціонування науково-дослідної лабораторії прикладної математики і механіки, яка входила до складу даної кафедри, з 1 січня 2006 року, і наказом від 16 грудня 2005 року № 1373, виданого ректором згідно із Статутом ДНУ, в межах його повноважень, зазначену лабораторію було ліквідовано із вказаної дати, так як державне фінансування її роботи, а також, господарські договори, гранти, інші джерела фінансування, були відсутні.

Відповідно, в штатному розписі на 2006 рік науково-дослідна лабораторія прикладної математики і механіки кафедри обчислювальної механіки та міцності конструкцій механіко-математичного факультету та посади, які в ній існували, зазначені не були.

16 грудня 2005 року позивачам було запропоновано ознайомитись із повторним переліком вакантних посад, на які вони можуть бути переведені, але позивачі, отримавши цей перелік, відмовились від підпису, про що було складено акти.

26 грудня 2005 року позивачі звернулись із заявами на ім'я ректора, в яких вони висловили бажання працювати, а саме: ОСОБА_1 - на посаді завідуючої НДЛ математичних методів механіки деформованого твердого тіла, а ОСОБА_2 - на посаді старшого наукового співробітника 0,5 ставки цієї лабораторії і одночасно на посаді наукового співробітника 0,5 ставки НДЛ аерогідродинамічного моделювання.

Але, можливості перевести позивачів на вказані ними посади не було, оскільки, посада, вказана ОСОБА_1 відсутня в штатному розписі, а посади, зазначені ОСОБА_2, на момент подачі ним заяви уже не були вакантні.

28 грудня 2005 року відбулося засідання профкому ДНУ, на якому було розглянуто подання в. о. ректора від 20 грудня 2005 року щодо надання згоди на звільнення позивачів у зв'язку із скороченням штатів на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України і така згода була надана.

Наказом від 3 січня 2006 року № 10-к позивачі були звільнені із займаних посад на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штатів.

Вищезазначені обставини і факти не підлягають доказуванню на підставі ст. 61 ЦПК України, оскільки встановлені рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2009 року, яке залишене без змін Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2010 року та Ухвалою Верховного Суду України від 23 червня 2010 року (Справа № 2-2922/09 Том 5 Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська).

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

У відповідності з ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

В свою чергу ч. 2 ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Разом з тим відповідно до ч. 1 ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачі наголошує, що певні висловлювання відповідачів є не правдивою інформацією, порочить честь позивачів, гідність, а також ділову репутацію.

Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» визначено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків.

Відповідно до роз'яснень, викладених в пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», яким передбачено, що інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред'явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом. Не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі.

Як роз'яснював Пленум Верховного Суду України в Постанові №7 від 28.09.1990 року „Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності та ділової репутації громадян та організацій" до відомостей , що ганьблять особу, слід віднести ті з них, що принижують честь, гідність та ділову репутацію громадянина та організацій в громадській думці чи думці окремих громадян з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі. Згідно роз'яснень п.3 зазначеної Постанови при розгляді цивільних справ про захист честі, гідності та ділової репутації суди повинні з'ясувати, чи поширені відомості, про спростування яких пред'явлений позов, порочать вони честь, гідність і ділову репутацію позивача та чи відповідають дійсності. Під поширенням відомостей слід розуміти опублікування їх у пресі, передачу по радіо, телебаченню, з використанням інших засобів масової інформації, викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, а також в іншій формі невизначеному числу осіб або хоча б одній людині.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 15 постанови від 27.02.2009 р. №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом та формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Так, відповідно до ст. 275 ЦК України, захист особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу , а також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Тобто, вимагати спростування інформації та відповіді можуть фізичні особи, стосовно яких поширена неправдива інформація, що порушує їх особисті немайнові права.

Зі змісту ст. ст. 22, 1166 ЦК України вбачається, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування у повному обсязі. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав і яка полягає, в тому числі, у приниженні її честі, гідності. При цьому розмір грошового відшкодування її визначається судом з засад розумності і справедливості, залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань завданої внаслідок порушення її прав, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до положень ст. 10 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Позивачем на підтвердження заявлених вимог надано лише письмові заяви та скарги на адресу відповідача, жодні письмові докази у матеріалах справи не дають змоги суду оцінити фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню, а ні повністю, а ні частково.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Не може суд прийняти до уваги позицію позивача стосовно наполягання на позовних вимогах, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим об'єктивно не підтверджується.

Таким чином, враховуючи те, що позивачами не доведено обставини викладені у позовній заяві, не доведено порушення немайнових прав позивачів, судом не встановлено вчинення відповідачами незаконних дій та надання недостовірної інформації, суд вважає за необхідне відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання інформації недостовірною, спростування недостовірної інформації, визнання дій незаконними та відшкодування моральної шкоди.

На підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає судові витрати понесені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по сплаті судового збору у сумі 290 грн. 80 коп., витрати на інформаційне технічне забезпечення розгляду справи 37 грн. 00 коп. та витрати по справі віднести за їх рахунок.

Враховуючи роз'яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» (із змінами та доповненнями), ст. 68 Конституції України, Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами та доповненнями), постанови Пленуму Верховного суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (зі змінами та доповненнями), ст.ст. 10, 11, 15, 60, 80-88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання інформації недостовірною, спростування недостовірної інформації, визнання дій незаконними та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Судові витрати понесені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по сплаті судового збору у сумі 290 грн. 80 коп., витрати на інформаційне технічне забезпечення розгляду справи 37 грн. 00 коп. та витрати по справі віднести за їх рахунок.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду.

Суддя Нізік О. В.