АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2013 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Осіяна О.М.

суддів - Колодяжної Н.Є., Кочкової Н.О.

при секретарі - Бец Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про стягнення на предмет іпотеки та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», ОСОБА_3, Дніпропетровського міського управління юстиції в особі реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, третя особа - Національний банк України про припинення дії договору іпотеки, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2013 року задоволено частково позов ПАТ «Укрсоцбанк».

В рахунок погашення заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №07.1/303-7 від 05 грудня 2007 року, укладеному між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3, в розмірі 1266667 (один мільйон двісті шістдесят шість тисяч шістсот шістдесят сім) гривень 41 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки - на першому поверсі житлового будинку літ.А-5 нежитлове приміщення №14 поз. 1-6 загальною площею 70,1 кв. м., в тому числі прибудова літ.А2-1, ганок літ. а, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який описаний відповідно до Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» №16812625 від 27.11.2007 р., реєстраційний номер: 14780635, що належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «ЛЕВЛЕКС» від 21.09.2007 року, право власності по якому зареєстровано КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», шляхом проведення прилюдних торгів; початкова ціна предмета іпотеки встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» судовий збір у сумі 3441 грн.

Відмовлено у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_3. Дніпропетровського міського управління юстиції, третя особа - Національний банк України про припинення дії договору іпотеки.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції із тих підстав, що судом не враховані обставини у справі та вимоги законодавства.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін із наступних підстав.

Приймаючи рішення про задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки та відмову у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що 05 грудня 2007 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_3 було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №07.1/303-7, відповідно до якого, ОСОБА_3 було надано у тимчасове користування грошові кошти у розмірі 148000 доларів США під 13,5% річних з кінцевим терміном повернення до 04 грудня 2017 року, а ОСОБА_3 прийняв на себе зобов'язання сплачувати проценти за користуванням кредитом та здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до графіку (арк.с.6-8).

23 червня 2008 року у зв'язку зі зміною умов кредитування за кредитним договором між банком та ОСОБА_3 було підписано додаткову угоду№1 про зміну із 01.07.2008 року відсоткової ставки до 14% та викладено графік погашення кредиту у новій редакції (арк.с.9). А 03 квітня та 07 травня 2009 року у зв'язку зі зміною умов погашення заборгованості за кредитним договором між банком та ОСОБА_3 було ще підписано додаткові угоди №1, №2 (арк.с.10-13).

Позивач виконав свої зобов'язання за кредитним договором належним чином, надавши ОСОБА_3 кредит у розмірі 148000 доларів США, що підтверджується заявою на видачу готівки №86-19 від 06.12.2007 року (арк.с.45).

Окрім того, між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 05 грудня 2007 року було укладено іпотечний договір №962 (арк.с.14-15), посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Панченко О.В., реєстровий номер 312, за яким було передано в іпотеку нерухоме майно - на першому поверсі житлового будинку літ.А-5 нежитлове приміщення №14 поз. 1-6 загальною площею 70,1 кв. м., в тому числі прибудова літ.А2-1, ганок літ. а, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, , що належить ОСОБА_2 на праві власності, про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №16110323 від 01.10.2007 року.

Також, у зв'язку з внесенням змін до кредитного договору 07 травня 2009 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про внесення змін №1 до іпотечного договору №962 від 05.12.2007 року (арк.с.16-17).

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 умов кредитного договору в частині погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами, на адресу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були направлені письмові повідомлення про наявність заборгованості за кредитним договором, але зобов'язання за кредитним договором до теперішнього часу не виконані (арк.с.18-20), у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 14.03.2013 року становить 1300831,3 грн., з яких - 975461,81 грн. - сума заборгованості за кредитом; 261114,26 грн. - сума заборгованості за відсотками; 64255,23 грн. - пеня (арк.с.24-25).

Проте, вирішуючи питання про нарахування пені за порушення строків погашення кредитної заборгованості за період з 13.03.2012 року по 13 березня 2013 року у сумі 32373 грн. 08 коп. (арк.с.25), суд виходив із наступного.

Згідно п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Як вбачається з позовної заяви, позивач звернувся до суду 17 квітня 2013 року (арк.с.2), тому з урахуванням п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, пеня за порушення строків погашення кредитної заборгованості повинна бути нарахована за період з 17 квітня 2012 року по 13 березня 2013 року у сумі 30091,34 грн. (арк.с.25).

Крім того, заявлені позивачем вимоги про одночасне стягнення пені за порушення строків погашення кредитної заборгованості та пені за порушення терміну погашення відсотків у сумі 31882,15 грн. (арк.с.25 зворот), суд вважав безпідставним намаганням кредитора застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного і того ж виду за одне й те ж порушення договірного зобов'язання (прострочення виконання грошового зобов'язання), що суперечить вимогам ч.1 ст.61 Конституції України та ч.3 ст.509 ЦК України.

Врахувавши вимоги ст.549 ЦК України суд зазначив, що пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій.

У зв'язку із чим, вимогу позивача про нарахування пені за порушення терміну погашення відсотків за період з 13.03.2012 року по 13.03.2013 року у сумі 31882,15 грн. (арк.с.25 зворот) суд не задовольнив.

Суд зазначив, що в рахунок заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №07.1/303-7 від 05 грудня 2007 року, укладеному між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 підлягає погашенню сума заборгованості у розмірі 1266667,41 гривень, з яких: 975461,81 грн. - заборгованість за кредитом; 261114,26 грн. - заборгованість за відсотками; 30091,34 грн. - розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту.

За умовами п.1.1 іпотечного договору №962 від 05.12.2007 року в забезпечення зобов'язань за кредитним договором, Банку в іпотеку передано нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Суд врахував вимоги ст.ст.572,575 ЦК України, ст.33 Закону України «Про іпотеку», а також умови договору іпотеки, передбачені п.1.5.8, п.2.4.3, п.4.1, пунктами 2.1.1. - 2.1.11.

Матеріалами справи підтверджений факт порушення ОСОБА_3 умов кредитного договору щодо своєчасності повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування, у зв'язку із чим утворилася заборгованість.

Врахувавши зазначені обставини у справі та вимоги законодавства, суд вважав, що позивач має набути право щодо погашення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Суд визначив спосіб реалізації предмета іпотеки, обраний позивачем, у відповідності до положень ст.ст.38,39 Закону України «Про іпотеку» та на умовах, визначених п.4.6.2 іпотечного договору №962 від 05.12.2007 року; початкова ціна предмета іпотеки встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Що стосується зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 про припинення дії договору іпотеки, позивач ОСОБА_2 в порушення вимог ч.1 ст.60 ЦПК України, жодних доказів в підтвердження позовних вимог, не надала. ОСОБА_2, відповідно до вимог ст.10 ЦПК України, повинна була довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст.57-59 ЦПК України, зазначені нею обставини, таких доказів вона не надала суду.

Посилання позивача ОСОБА_2, правового значення для вирішення зазначеного матеріально-правового спору, з урахуванням його характеру та юридично значимих фактів, не мають, її вимоги є безпідставними, спростовуються наведеними обставинами, а докази, на які посилається остання, не ґрунтуються на законі.

Таким чином, суд зазначив про на наявність підстав для часткового задоволення первісної позовної заяви та відмови у зустрічній позовній заяві, та відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України стягнув судові витрати.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що суд порушив норми процесуального права щодо надсилання позовної заяви та доданих матеріалів, належного повідомлення про час і місце судового засідання, витребування доказів у справі, неприйняття зустрічних позовів, якими оспорювалися розрахунки суми боргу та заявлені вимоги про повернення безпідставно одержаних коштів.

Відповідно до вимог ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 39 цього Закону передбачено порядок реалізації предмету іпотеки у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Як вбачається із умов укладеного договору № 07.1/303-7 від 50.12.2007 року ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 148000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,5% на рік відповідно до графіку погашення заборгованості.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, належним чином не виконував умови укладеного договору. Згідно розрахунку банку загальна заборгованість ОСОБА_3 за договором, станом на 14.03.2013 року становила 1300831,3 гривень. Але суд встановив, що ОСОБА_3 підлягає погашенню сума заборгованості у розмірі 1266667,41 гривень, а тому саме в погашення цієї суми звернув стягнення на предмет іпотеки.

В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 05 грудня 2007 року було укладено іпотечний договір №962, за яким було передано в іпотеку нерухоме майно - на першому поверсі житлового будинку літ.А-5 нежитлове приміщення №14 поз. 1-6 загальною площею 70,1 кв. м., в тому числі прибудова літ.А2-1, ганок літ. а, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Також, у зв'язку з внесенням змін до кредитного договору 07 травня 2009 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про внесення змін №1 до іпотечного договору №962 від 05.12.2007 року. Обумовлена сторонами договору іпотеки вартість предмету іпотеки дорівнює 1071321 грн.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові від 30 березня 2012 року N 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" при вирішенні спорів за участю майнових поручителів суди мають виходити з того, що відповідно до статей 1, 11 Закону України "Про іпотеку" майновий поручитель є іпотекодавцем. Відповідно до статті 546 ЦК України іпотека є видом забезпечення правовідносин кредитора з майновим поручителем, а останній відповідає перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета іпотеки.

Листами ПАТ «Укрсоцбанк» від 27.06.2012 року відповідачів було повідомлено про наявність заборгованості за кредитним договором, та намір розпочати процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.18-20), тому дії банку не суперечать вимогам ст.ст.33,35 Закону України «Про іпотеку», п.1.5.8 статті 1, статті 4 іпотечного договору від 05.12.2007 року.

Також ОСОБА_2 не надала доказів, які б свідчили про підстави припинення договору іпотеки відповідно до вимог ст.17 Закону України «Про іпотеку», ст.607 ЦК України, чи інших законів. Не може бути такою підставою не прийняття банком чергових платежів по кредитному договору від іпотекодавця у валюті, оскільки вона не передбачена нормами зазначених законів, а також умовами договорів.

Вимоги про повернення безпідставно одержаних коштів банком, також не можуть бути підставою для висновку про припинення договору іпотеки, оскільки такі вимоги іпотекодавець може заявити до позичальника, відповідно до вимог ст.528 ЦК України, ч.2 ст.11 Закону України «Про іпотеку» та інших нормативних актів.

Суд першої інстанції розглянув справу відповідно до вимог ст.ст.10,11 ЦПК України у межах заявлених позовних вимог сторонами, наданих доказів, а висновки суду відповідають встановленим обставинам у справі. Тому посилання ОСОБА_2 на недостовірність доказів, а також їх недостатність, а також не врахування інших можливих позовних вимог сторін, свідчить про надуманість доводів, оскільки ніяких інших спорів із приводу кредитного та іпотечного договорів позичальник та іпотекодавець не заявляли до моменту звернення банку до суду із вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи спростовують висновки місцевого суду, а із матеріалів справи вбачається, що наявні підстави для скасування судового рішення, передбачені ст.309 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 307, 308,315 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала чинна з моменту проголошення, але може бути оскаржена у двадцятиденний строк у касаційному порядку.

Судді: