Справа № 589/1384/13-ц р.
Провадження № 2/589/461/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2013 р.

Шосткинський міськрайонний суд
Сумської області у складі:

головуючого судді Прачук О. В.,

з участю секретаря судового засідання
Антошко Т. А.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Шостка
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2,

- про поділ спільного майна
подружжя, -

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4

- про поділ спільного майна
подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

06 березня 2013 року ОСОБА_4 звернулась
до Шосткинського міськрайонного суду
з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного
майна подружжя. В подальшому позовні
вимоги уточнювала і змінювала і
остаточно ( а.с. 50-52, т.2) просила суд
поділити спільне майно, виділивши
ОСОБА_2:

- транспортний засіб - РЕUGОЕОТ J15, 1987
року випуску, кузов № НОМЕР_8, білого
кольору державний номер НОМЕР_2,
свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_9 від
06.02.2003 року, вартістю 25 000,00 грн.

- холодильник «Самсунг» 2010 року,
вартістю - 2 500,00 грн.,

м'який куточок на кухню «Париж», 2006
року, вартістю - 1800,00 грн.,

- телевізор „Самсунг", 2008 року, вартістю
- 1700,00 грн.,

- пральну машину «Самсунг», вартістю - 3
500,00 грн.,

- кухонний гарнітур (вбудований), 2007
року, вартістю - 2000,00 грн.,

- шафу в коридор, довжиною 2 м, 2007
року, вартістю - 900,00 грн.,

- шафу в коридор, довжиною 2 м, 2008
року, вартістю - 700,00 грн.,

- шафу в коридор, довжиною 2 м, 2008
року, вартістю - 1 400,00 грн.,

- гарнітур дитячий, зеленого кольору, 2006
року, вартістю - 2500,00 грн..

- спальний гарнітур, 2007 року, вартістю - 5
500,00 грн.,

- комп'ютерний стіл, 2006 року, вартістю -
650,00 грн.,

- телевізор «Акай», 2005 року, вартістю - 1
200,00 грн.,

- шафа та 2 столи в «робочій» кімнаті, 2007
року, вартістю - 1500,00 грн.,

- газова плита, 2010 року, вартістю - 1700,00
грн.

- торгівельний кіоск по АДРЕСА_1 в м.
Шостка.

Всього на загальну суму 54 750,00 грн.

Виділити їй, ОСОБА_5:

- мікрохвильову піч, 2005 року, вартістю -
600,00 грн.,

- музичний центр, 2005 року, вартістю -
1200,00 грн.,

- комп'ютер, принтер, сканер, 2006 року,
вартістю - 1500,00 грн.,

- кухонне приладдя - посуд «Бергнер»,
вартістю - 3000,00 грн.,

- транспортний засіб - ВАЗ 21043, 2004 року
випуску, кузов НОМЕР_10, двигун № НОМЕР_3,
синього кольору, державний номер
НОМЕР_4, свідоцтво про реєстрацію
НОМЕР_11 від 06.01.2005 року, який позивач
оцінює на суму 25 000,00 грн.;

- торгівельний павільйон
«ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1 в м. Шостка.

Всього на загальну суму 31 300,00грн.

Моторолер «Geely 125», д.н НОМЕР_5,
зареєстрований за ОСОБА_2, залишити у
спільній частковій власності,
виділивши ОСОБА_2 1/2 частку спільного
майна та ОСОБА_5 1/2 частку спільного
майна, припинивши право власності
ОСОБА_2 на 1/2 частини моторолера «Geely 125»,
д.н НОМЕР_5.

Причеп - кіоск пг-02і держномер НОМЕР_6
та причеп - кіоск пг-02і держномер
НОМЕР_7, залишити у спільній сумісній
власності.

Стягнути з ОСОБА_2 на її користь суму
депозитного вкладу в Шосткинському
відділенні банку «Надра», знятого
ОСОБА_6 в 2012 році, вже після розірвання
шлюбу, в розмірі 1/2 частині, а саме 5 000,00
євро, що еквівалентно 50 000,00 грн. згідно
курсу НБУ станом на час зняття коштів з
депозиту ОСОБА_6 в грудні 2012 року, та
суму депозитного вкладу в
Шосткинському відділенні ПАТ КБ
«ПриватБанк», в розмірі 1/2 частини від
знятого 05.06.2012 року в розмірі 5000,00 євро,
що еквівалентно 50 000,00 грн. згідно курсу
НБУ станом на час зняття коштів з
депозиту ОСОБА_6

Свої вимоги мотивувала тим, що
вказане майно є їх спільною сумісною
власністю з відповідачем, нажите за час
перебування в шлюбі.

Також відмовилась від компенсації
за різницю у вартості майна.

Крім того просить стягнути на її
користь з ОСОБА_2 понесені нею витрати в
сумі 957,20 грн. судового збору та витрати
на правову допомогу в сумі 600 грн.

24 квітня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
Шосткинського міськрайонного суду з
зустрічним позовом до ОСОБА_4 про поділ
спільного майна подружжя, який також
неодноразово уточнював. Остаточні
позовні вимоги (а.с.245-247, т.1) мотивував
тим, що за час перебування у шлюбі з
ОСОБА_4 ними було нажите наступне майно
:

- торгівельний павільйон
«ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_2
(вартість 40 тис. грн);

- торгівельний павільйон за адресою:
АДРЕСА_3 (вартість 40 тис. грн);

- торгівельний кіоск за адресою:
АДРЕСА_4 (вартість 20 тис. грн.);

- моторолер «Джиллі» 125, держ. номер
НОМЕР_5, вартістю 786 грн.;

- причеп-кіоск пг-02і держномер НОМЕР_6,
вартість 20 000 грн.;

- причеп-кіоск пг-02і держномер НОМЕР_7,
вартість 20 000 грн.;

- депозитний вклад в банку на ОСОБА_5 в
сумі еквівалентній 210 000 грн ;

- депозитний вклад в банку на ОСОБА_5 в
сумі еквівалентній 10 500 грн.;

- автомобіль ВАЗ-21043, 2004 р.в., який ОСОБА_5
оцінює в 25 000 грн.;

- автомобіль «РЕUGОЕОТ J15», 1987 р.в., який
ОСОБА_4 оцінює в 25 000 грн.;

- грошові заощадження в сумі
еквівалентній 90 000 грн., які ОСОБА_5
внесла в якості передоплати на
придбання двокімнатної квартири за
адресою АДРЕСА_5

- пральна машина «Ел джі» 2003 р.в. ;

- пральна машина «Самсунг», яку ОСОБА_5
оцінює в 3 500 грн. ;

- холодильник «Самсунг» 2009 р.в., який
ОСОБА_4 оцінює в 2500 грн. ;

- микрохвильова піч «Ел джі» 2005 р.в , яку
ОСОБА_4 оцінює в 600 грн. ;

- комп'ютер, принтер, сканер 2004 р.в., які
ОСОБА_7 оцінює в 1 500 грн. ;

- кухонний гарнітур 2004 р.в. , який ОСОБА_5
оцінює в 2000 грн.;

- кухонне приладдя «Бергер», яке ОСОБА_5
оцінює в 3000 грн.;

- м'який куточок на кухні «Париж», який
ОСОБА_4 оцінює в 1 800 грн.

- комп'ютерний стіл темно- коричневого
кольору, який ОСОБА_5 оцінює в 650 грн.;

- спальний гарнітур 2004 р.в., вартістю 2 000
грн.;

- музичний центр «Панасонік» 2004 р.в.,
вартістю799 грн.;

- телевізор «Самсунг» 2006 р.в., вартістю
700 грн. ;

- газова плита «Норд» коричневого
кольору, яку ОСОБА_4 оцінює в 1700 грн. ;

- розкладний диван-трансформер
коричневого кольору, вартістю 1500 грн.;

- ДВД - плеєр «Ббк», 2007 р.в., вартість 500
грн.;

- пилосос вишневого кольору, вартість 300
грн.;

- електросоковижималка жовтого
кольору, вартість 300 грн.;

- кухонний комбайн «Вітек», вартість 310
грн.;

- кутовий шкаф коричневого кольору,
вартість 800 грн.;

- електром'ясорубка білого кольору,
вартість 700 грн.;

- фотоапарат «Олімпус» , вартість 1000
грн.

Окрім цього ОСОБА_2 зазначає , що в
нього залишилися боргові зобов'язання
перед ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в сумі 16 тис дол.
США.

Просить відмовити в задоволенні
позову ОСОБА_4 та прийняти рішення, яким
визнати за ним (ОСОБА_2 ) наступне майно:

- вбудованний кухонний гарнітур 2004 року
випуску (2000 грн);

- моторолер «Джиллі»125 д. н. НОМЕР_12, 2006
р.в.(786 грн);

- торгівельний кіоск за адресою
АДРЕСА_1, встановлений ОСОБА_6 згідно
рішення виконкому міської ради № 248
від 21.08.2003 року (20 000 грн);

- мікрохвильову піч «єл джі» 2005 року
випуску (600 грн);

- телевізор «Самсунг» 2006 р.в. (700 грн);

- музичний центр «Панасонік» 2004 р.в. (799
грн)

- торгівельний павільйон «ІНФОРМАЦІЯ_1»
за адресою: АДРЕСА_1 (вартість 40 000 грн);

- автомобіль ВАЗ-21043 2004 р.в. який ОСОБА_5
оцінює в 25 000 грн.;

- спальний гарнітур 2004 р.в., вартістю 2000
грн.

Разом на суму 91 885 гривень 00 копійок.

Визнати за ОСОБА_5 наступне майно:

- торгівельний павільйон за адресою:
АДРЕСА_6 (вартість 40 000 грн) ;

- причеп-кіоск пг-02і держномер НОМЕР_6,
вартість 20 000 грн.;

- причеп-кіоск пг-02і держномер НОМЕР_7,
вартість 20 000 грн.;

- автомобіль «РЕUGОЕОТ J15» 1987 р.в., який
ОСОБА_5 оцінює в 25 000 грн. (оскільки його
перереєстрація на іншу особу
неможлива, тому що номер кузова
пошкоджений корозією);

- пральну машину «Ел джі» 2003 р.в.;

- пральну машину «Самсунг», яку ОСОБА_5
оцінює в 3 500грн. (оскільки вона в даний
час користується нею);

- комп'ютер, принтер, сканер 2004 р.в., які
ОСОБА_5 оцінює в 1 500 грн.;

- кухонне приладдя «Бергер», яке ОСОБА_5
оцінює в 3 000 грн.

- м'який куточок на кухні «Париж», який
ОСОБА_5 оцінює 1 800 грн.;

- холодильник «Самсунг» 2009 р.в., який
ОСОБА_5 оцінює в 2 500 грн.;

- комп'ютерний стіл темно- коричневого
кольору, який ОСОБА_5 оцінює в 650 грн.
(оскільки вона в даний час користується
ним);

- газова плита «Норд» коричневого
кольору, яку ОСОБА_4 оцінює 1700 грн.;

- розкладний диван-трансформер
коричневого кольору, вартістю 1 500 грн.
(оскільки ОСОБА_4 в даний час
користується ним);

- Двд плеєр «Ббк» 2007 р.в., вартістю 500 грн.
(оскільки ОСОБА_4 в даний час
користується ним);

- пилосос вишневого кольору, вартістю 300
грн. (оскільки в даний час відповідачка
користується ним);

- електросоковижималка жовтого
кольору, вартістю 300 грн. (оскільки
відповідачка в даний час користується
нею);

- кухонний комбайн «Вітек», вартістю 310
грн. (оскільки ОСОБА_4 в даний час
користується ним);

- кутовий шкаф коричневого кольору,
вартістю 800 грн. (оскільки ОСОБА_4 в
даний час користується ним);

- електром'ясорубка білого кольору,
вартістю 700 грн. (оскільки ОСОБА_4 в
даний час користується нею);

- фотоапарат «Олімпус», вартістю 1000 грн.
(оскільки відповідачка в даний час
користується ним).

Разом на суму 125 060 гривень 00
копійок.

Також просив покласти на ОСОБА_4
судові витрати по справі.

В судовому засіданні представник
позивачки вимоги підтримала у повному
обсязі. Позовні вимоги ОСОБА_2 не
визнала, зазначивши, що торгівельні
павільйони належать фізичній особі -
підприємцю ОСОБА_4, а тому не
включаються до спільного майна
подружжя і поділу не підлягають.

Відповідач (позивач за зустрічним
позовом) ОСОБА_2 в судовому засіданні
наполягав на задоволенні його позовних
вимог, зазначив, що торгівельні
павільйони були збудовані на кошти, які
він позичав саме з цією метою у своїх
знайомих, і відповідачка про це добре
обізнана. ОСОБА_4 не могла позичити
гроші у своєї матері, бо вони
перебували в напружених стосунках, про
що свідчать листи, які ОСОБА_10 (мати
позивачки) писала ОСОБА_4 Тому ці
павільйони є спільною сумісною
власністю і підлягають поділу. Щодо
грошових вкладів у ПАТ КБ «Надра Банк»
та ПТ КБ «Приватбанк», то грошовий
вклад у ПАТ КБ «Надра Банк» на суму 10 000
євро - це його частка спільно нажитих
коштів, а саме: ОСОБА_4 мала вклад в
«Надра Банк» на суму 20 000 євро;
дізнавшись про цей вклад, він наполіг
на розподілі вказаних коштів між ними.
Депозит же в ПАТ КБ «Приватбанк» - це
кошти його матері, а не спільно нажите
майно.

Представник ОСОБА_2 в судовому
засіданні позовні вимоги свого
довірителя підтримав.

Суд, заслухавши сторони,
представників, свідків, дослідивши
матеріали справи, прийшов до
наступного.

В судовому засіданні встановлено,
що сторони перебували в
зареєструваному шлюбі з 04 серпня 2000
року ( а.с. 13) по 30 квітня 2011 р. ( а.с. 14).

Допитана в судовому засіданні
свідок ОСОБА_10, пояснила, що є матір'ю
ОСОБА_4, яка перебувала в шлюбі з ОСОБА_6
13 років. Після розлучення з ОСОБА_6
донька повернулась до неї «в чому
була», взявши з собою лише «учбовий»
стіл для дитини, більше ніяких речей
донька не привозила, бо вона (свідок)
проживає в однокімнатній квартирі,
куди і повернулася донька і онука, тому
в цю кімнату неможливо перевезти та
поставити речі. Крім того ОСОБА_2 змінив
замки в будинку, де вони проживали
сім'єю, і донька не могла туди
потрапити. До зятя вона ставиться
негативно, бо він не давав їй
спілкуватись з донькою, внаслідок
цього вона дійсно ображалась на доньку
та писала їй листи, але це було у 1999
році, коли донька вже співмешкала з
ОСОБА_2 Після того стосунки у них
налагодилися і вона позичала своїй
доньці кошти на будівництво
павільйонів, які донька ще не
повернула. Щодо того як і коли
придбавалось майно, свідок не знає, але
зазначила, що коли зять і донька почали
жити окремо, вона (свідок) допомагала
клеїти шпалери доньці в зовсім пустих
кімнатах.

Допитана в судовому засіданні
свідок ОСОБА_11, пояснила, що є матір'ю
ОСОБА_2 Її син з ОСОБА_4 проживав в шлюбі
з серпня 2000 року, навесні 2011 року вони
шлюб розірвали, але ще жили разом до
листопада 2011 року. У жовтні 2011 року
ОСОБА_4 підігнала до будинку вантажний
автомобіль і забрала наступні речі:
пральну машинку, стіл, високу шафу та 3
сумки з речами, її син допомагав все це
вантажити. Також зазначила, що вона
(свідок) деякий час була підприємцем і
мала певні заощадження, так у листопаді
2008 році вона дала своєму сину більше 80
000 грн., котрі син повернув їй в грудні
2012 року. Пояснила, що син з невісткою
проживали разом з нею (свідком) та її
чоловіком в одному будинку за однією
адресою, але вказаний будинок
розділений і має два входи. У дворі
будинку на даний час є автомобіль
«Жигулі» жовтого кольору та
автомобіль білого кольору, схожий на
автобус.

Статтею 60 Сімейного кодексу України
передбачено, що майно, набуте подружжям
за час шлюбу, належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної
власності незалежно від того, що один з
них не мав з поважної причини (навчання,
ведення домашнього господарства,
догляд за дітьми, хвороба тощо)
самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Пунктом 29 Постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя" № 11 від 21.12.2007 року ( далі -
Постанова) визначено, що майно
приватного підприємства чи фізичної
особи - підприємця не є об'єктом
спільної сумісної власності подружжя.

Матеріалами справи: заявою ОСОБА_4,
як приватного підприємця (а.с. 167 т. 1),
містобудівним паспортом від 14.03.2002
року № 25 ( а.с. 168 т. 1), випискою з
протоколу та витягом з рішення
виконкому ( а.с.169-171 т. 1), а також
дозволом за № 25 від 14.03.2002 р. на
розміщення малої архітектурної форми (
а.с. 172 т. 1), висновком на початок роботи (
а.с. 173 т. 1) підтверджується, що
торгівельний павільйон (який має на
даний час назву «ІНФОРМАЦІЯ_1» ( а.с. 53, т.
1)), розташований в районі будинку
АДРЕСА_1 в м. Шостка, належить ОСОБА_4 як
фізичній особі - підприємцю, а отже не є
об'єктом спільної сумісної власності.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_4, як фізичній особі -підприємцю,
належав також торгівельний павільйон,
розташований в районі будинку АДРЕСА_3
м. Шостка ( а.с. 177-182 т. 1). Відповідно до
договору дарування від 14.12.2012 року
ОСОБА_4, фізична особа-підприємець,
подарувала зазначений павільйон
ОСОБА_12 (а.с. 23 -25, т. 2), а земельна
ділянка за вказаною адресою надана
ОСОБА_12, на підставі укладеного з
Шосткинською міською радою договору
встановлення особистого строкового
сервітуту щодо земельної ділянки під
розміщення тимчасової споруди для
провадження підприємницької
діяльності від 18.03.2013 р. ( а.с. 129, т. 1)

Посилання ОСОБА_2 на те, що вказані
павільйони були збудовані за кошти, які
він позичав з цією метою у ОСОБА_8 та
ОСОБА_9 не враховуються судом, зважаючи
на наступне.

Допитана в судовому засіданні в
якості свідка ОСОБА_8, показала, що знає
ОСОБА_2 з дитинства, вони виросли в
одному дворі; 10 квітня 2005 року він
приїхав до неї у м. Донецьк (бо вона там
навчалась), та попрохав позичити 8 000
доларів США на будівництво
торгівельного павільйону. Вона
погодилась, бо мала такі кошти, та
позичила йому вказану суму строком на 10
років, про що ними був складений
договір позики в одному екземплярі.
Договір укладався та кошти були
передані в гуртожитку, де вона мешкала.
Суд критично ставиться до цих показів
свідка, оскільки вона не змогла
пояснити суду звідки у неї, студентки
на той час, з'явилась така значна сума
коштів. Також свідок зазначила, що
ОСОБА_4 вона взагалі не знає.

З наданих копій договорів позики
вбачається, що 07 жовтня 2002 року ОСОБА_2
та ОСОБА_9 уклали договір, згідно якого
ОСОБА_2 взяв у позику в ОСОБА_9 8 000
доларів США для будівництва та
відкриття торгівельного павільйону
спільно з ОСОБА_4 біля будинку АДРЕСА_3
строком на 10 років без відсотків та
пені. (а. с. 176, т. 1); а 10 квітня 2005 року на
таких же умовах ОСОБА_2 позичив 8 000
доларів США у ОСОБА_8 на будівництво та
відкриття спільно з ОСОБА_4
торгівельного павільйону в районі
будинку № АДРЕСА_1 м. Шостка.( а.с. 175, т.1)

Разом з тим в судовому засіданні
ОСОБА_4 пояснила, що про наявність
вказаних договорів вона не обізнана,
згоди на їх укладення не надавала, і
коштів їй ОСОБА_13 на будівництво
павільйонів не давав, а вона позичала у
своєї матері.

Як вбачається з договору позики від
02 січня 2002 року ОСОБА_10 позичила ОСОБА_4
на невизначений термін гроші в сумі 40
000 грн. на будування торгівельних
кіосків (а.с. 29, т.2)

Посилання ОСОБА_2, що ОСОБА_10 не
могла позичити кошти ОСОБА_4, оскільки
між ними напружені стосунки, що
підтверджується образливими листами
ОСОБА_10 та наданою ним роздруківкою
смс-повідомлень ОСОБА_4, не
враховуються судом, так як на вказаних
листах (а.с. 50-52, т.1) відсутня дата їх
написання, а ОСОБА_14 в судовому
засіданні показала, що писала їх в 1999
році, коли донька почала співмешкати з
ОСОБА_2, а потім з донькою примирилася.

Надані ж ОСОБА_2 роздруківки
смс-повідомлень ( а.с. 187-197, т.1) судом як
доказ не приймаються і оголошенню не
підлягають, оскільки ОСОБА_4 дозволу на
їх оголошення не надавала, тому
дослідження цього смс-листування буде
порушенням, гарантованої статтею 31
Конституції України таємниці
листування та втручанням в особисте
життя ОСОБА_4 в порушення ст. 32
Конституції України.

Відповідно до ст. 65 СК України при
укладенні договору одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя. Для укладення одним
із подружжя договорів стосовно цінного
майна згода другого з подружжя має бути
подана письмово. Договір, укладений
одним із подружжя в інтересах сім'ї,
створює обов'язки для другого з
подружжя, якщо майно, одержане за
договором, використане в інтересах
сім'ї.

Як зазначено у висновках Верховного
Суду України, викладених у рішеннях,
прийнятих за результатами розгляду
заяв про перегляд судового рішення з
підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК
України, за перше півріччя 2013 р.: у
процесі розгляду спору факт
використання одержаного за договором
на потреби сім'ї підлягає доказуванню
заінтересованою стороною, а наявність
наданої в письмовій формі згоди
другого з подружжя - з'ясуванню судом
(постанова Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України від 20
лютого 2013 р. у справі № 6-163цс12).

В судовому засіданні встановлено, що
письмової згоди ОСОБА_4 на укладення
договорів позик не надавала, а
пояснення ОСОБА_2, що ОСОБА_4 навмисно
відмовилась надавати згоду не
підтверджено жодним доказом. Також
суду не надано доказів, що позичені
кошти ОСОБА_2 передав ОСОБА_4 або сам
витратив саме на потреби сім'ї.

Також, зважаючи на зазначене, боргові
зобов'язання ОСОБА_2 за вказаними
договорами позик, не підлягають
врахуванню при поділі майна.

Посилання ОСОБА_2 на те, що ОСОБА_4 в
порушення умов договору оренди,
укладеного між ними 29.04.2011 р. (а.с. 40-42,
т.1), подарувала торгівельний павільйон
по АДРЕСА_3 в м. Шостка - судом не
враховуються, оскільки вказані
правовідносини між сторонами не є
предметом розгляду в даній справі.

Зважаючи на викладене, належний
ОСОБА_4 як фізичній особі-підприємцю
торгівельний павільйон «ІНФОРМАЦІЯ_1»
та торгівельний павільйон по АДРЕСА_3,
який належав їй як фізичній
особі-підприємцю, торгівельний кіоск
по АДРЕСА_1, належний ОСОБА_2, як
фізичній особі-підприємцю до складу
спільного майна подружжя не
включаються і поділу не підлягають.

Вказуючи в якості спільно
нажитого майна грошові заощадження у
сумі 90 000 грн, внесені ОСОБА_4 за
обопільною згодою з відповідачем, в
якості передоплати за квартиру ( а.с. 100,
т.1), ОСОБА_2 разом з тим жодних вимог
щодо цих коштів не заявив ( а.с.245-247, т.1),
тому суд цю суму не враховує при поділі
майна подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Відповідно до ст. 71 СК України майно,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі.

Згідно з п. 24 Постанови до складу
майна, що підлягає поділу включається
загальне майно подружжя, наявне у нього
на час розгляду справи, та те, що
знаходиться у третіх осіб, при цьому
вартість майна, що підлягає поділу,
визначається за погодженням між
подружжям, а при недосягненні згоди -
виходячи з дійсної вартості на час
розгляду справи.

Сторонами не досягнуто згоди щодо
вартості частини майна, не надано
доказів щодо його дійсної вартості, та
не заявлено клопотань щодо призначення
відповідних експертиз, не зважаючи на
неодноразові роз'яснення суду.

Так, згідно даних Шосткинського МРЕВ
ДАІ УМВС України в Сумській області за
ОСОБА_4 зареєстровані причепи ПГ 02 д.н.
НОМЕР_6, та ПГ 02И, д.н. НОМЕР_7 (а.с. 120, т. 1),
набуті в шлюбі з відповідачем.

Оскільки сторонами не досягнуто
згоди щодо їх вартості та не надано
суду доказів щодо дійсної вартості
вказаних причепів, а надані ОСОБА_2
довідки не можуть бути враховані
судом, оскільки з них не зрозуміло, чим
керувалась директор ТОВ МП «Завод
автопричепів, запчастин», визначаючи
вартість причепів у 20 000 грн. кожний, чи
було враховано рік випуску причепів, їх
технічний стан на дату оцінки (а.с. 248,
249, т. 1), тим більше, що вказані причепи,
згідно пояснень сторін, перебувають у
користуванні третіх осіб - суд
приходить до висновку про необхідність
задоволення позовних вимог ОСОБА_4 щодо
залишення вказаних причепів у спільній
частковій власності ОСОБА_4 та ОСОБА_2,
визнавши за кожним право власності на
1/2 частину кожного причепу, та
відмовити ОСОБА_2 у відділенні вказаних
причепів у власність ОСОБА_4

Також сторонами не досягнуто
згоди та не надано суду доказів щодо
вартості:

- спального гарнітуру, який ОСОБА_4
оцінює у 5 500 грн., а ОСОБА_2 у 2 000 грн.;

- телевізору «Самсунг», який ОСОБА_4
оцінює у 1 700 грн., а ОСОБА_2 у 700 грн.;

- газової плити «Норд», яку ОСОБА_4
оцінює у 1 700 грн., але згідно Акту опису
і арешту майна (а.с. 186, т.1) та пояснень
ОСОБА_2, плита перебуває у неробочому
стані;

- пральної машини «LG», яка перебуває в
неробочому стані (а.с.186,. т. 1), тому суд
приходить до висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог сторін щодо
виділення вказаного майна у власність
одного з них та вважає за необхідне
залишити зазначене майно у спільній
часткові власності сторін, визнавши за
кожним право власності на 1/2 частку
вказаного майна.

Як зазначалось, до складу майна, що
підлягає поділу, включається спільне
майно подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб.

Ні з пояснень сторін, ні з показів
свідків, оскільки вони є протилежними,
ні з матеріалів справи, зокрема акту
опису та арешту майна від 09 квітня 2013
р.(а.с.186, т.1), неможливо встановити
наявність у ОСОБА_2 або ОСОБА_4
наступного майна: пральної машини
«Самсунг», трьох шаф довжиною 2 м кожна,
гарнітуру дитячого, телевізору «Акай»,
шаф та 2 столів в «робочій» кімнаті,
розкладного дивану, DVD-плеєру «BBK»,
пилососу вишневого кольору,
електросоковижималки,
електром'ясорубки, оскільки ОСОБА_2
зазначає, що всі зазначені шафи та два
письмові столи є власністю його
батьків, а решту переліченого майна
ОСОБА_4 забрала (а. с. 32, т.1); ОСОБА_4
зазначила, що забрала лише комп'ютерний
стіл та куточок 1,8 м х 0,3 м (а.с.106, т.1);
свідок ОСОБА_10 показала, що донька
привезла лише стіл, а свідок ОСОБА_11 -
що ОСОБА_4 забрала пральну машину, стіл
та високу шафу.

Також сторонами не надано суду
доказів, що вказане майно відчужене або
приховане, тому суд не може враховувати
ці речі і їх вартість при розгляді
позовних вимог сторін.

З врахуванням наявного на час
розгляду справи майна, щодо вартості
якого сторони дійшли згоди в судовому
засіданні, виходячи з засад рівності
часток, суд приходить до висновку про
розподіл майна між сторонами
наступним чином :

- виділити у власність ОСОБА_2
транспортний засіб PEUGEOT J5, 1987 року
випуску, кузов № НОМЕР_8, білого
кольору, державний номер НОМЕР_2 (який
перебуває в його користуванні)
кухонний гарнітур (вбудований), м'який
куточок на кухні, холодильник
«Самсунг» загальною вартістю 31 300 грн.
(задовольнивши таким чином частково
вимоги ОСОБА_4.) та, частково
задовольнивши вимоги ОСОБА_2, - музичний
центр «Панасонік» вартістю 799 грн. ( а.с.
49, т.1), а разом на суму 32 099 грн.

- виділити у власність ОСОБА_4
транспортний засіб ВАЗ 21043, 2004 року
випуску, кузов НОМЕР_10, двигун № НОМЕР_3,
синього кольору, державний номер
НОМЕР_4 (який перебуває в її
користуванні), комп'ютер, принтер,
сканер, кухонне приладдя «Бергнер»,
мікрохвильову піч «LG» загальною
вартістю 30 100 грн., задовольнивши
частково її вимоги щодо поділу майна
та, в задоволення вимог ОСОБА_2,:
комп'ютерний стіл, кухонний комбайн
«Вітек», фотоапарат «Олімпус»
загальною вартістю 1 960 грн., а разом на
суму 32 060 грн.

Пояснення ОСОБА_2 щодо
неможливості користування автомобілем
PEUGEOT J5 в зв'язку з його непридатним
станом, спростовуються його ж власними
поясненнями в судовому засіданні, що
він цим автомобілем перевозив речі
після пожежі, яка сталася 04 жовтня 2013
року в торгівельному кіоску,
розташованому в районі АДРЕСА_1, що
належить йому як фізичній
особі-підприємцю ( а.с. 59, т. 2).

Не враховуються судом також
пояснення ОСОБА_2 щодо неможливості
перереєстрації автомобіля PEUGEOT J5 в
зв'язку з частковим пошкодженням
корозією номера кузова, оскільки п. 15
Постанови Кабінету Міністрів України
«Про затвердження Порядку державної
реєстрації (перереєстрації), зняття з
обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів» від 7 вересня 1998 р. N
1388 передбачає можливість
перереєстрації транспортного засобу
після експертного підтвердження
справжності ідентифікаційного номера.

Не можуть бути враховані судом
пояснення ОСОБА_4, що кухонний комбайн
«Вітек» та фотоапарат «Олімпус» є
подарунками їй на 08 березня та День
народження, оскільки доказів цього
суду не надано, а ОСОБА_2 в судовому
засіданні вказане заперечив,
зазначивши, що ці речі були придбані як
спільне майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 СК України
неподільні речі присуджуються одному з
подружжя, якщо інше не визначено
домовленістю між ними.

Частиною 4 та ч. 5 ст. 71 СК України
визначено, що присудження одному з
подружжя грошової компенсації замість
його частки у праві спільної сумісної
власності на майно, зокрема на
житловий будинок, квартиру, земельну
ділянку, допускається лише за його
згодою, крім випадків, передбачених
Цивільним кодексом України, за умови
попереднього внесення другим з
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.

Пленум Верховного Суду України
роз'яснив в пункті 25 Постанови № 11 від
21.12.2007 року "Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" (далі -
Постанова), що вирішуючи питання про
поділ майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
зокрема неподільної речі, суди мають
застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71
СК щодо обов'язкової згоди одного з
подружжя на отримання грошової
компенсації та попереднього внесення
другим із подружжя відповідної
грошової суми на депозитний рахунок
суду. За відсутності такої згоди
присудження грошової компенсації може
мати місце з підстав, передбачених ст.
365 ЦК, за умови звернення подружжя
(одного з них) до суду з таким позовом
(ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на
депозитний рахунок суду відповідної
грошової суми.

Відповідно до ст. 365 ЦК України
право особи на частку у спільному
майні може бути припинене за рішенням
суду на підставі позову інших
співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути
виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування
майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть
істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї.

Відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦК України
суд постановляє рішення про
припинення права особи на частку у
спільному майні за умови попереднього
внесення позивачем вартості цієї
частки на депозитний рахунок суду.

Вказане виключає можливість
задоволення вимоги ОСОБА_2 про
виділення йому у власність мопеду,
оскільки враховуючи, що мопед «Джиллі»,
державний номер НОМЕР_5( а.с. 184, т.1) є
неподільною річчю та враховуючи
відсутність згоди ОСОБА_4 на отримання
грошової компенсації, ОСОБА_2 вимоги
про припинення її частки у спільному
майні відповідно до ст. 365 ЦК України не
заявив, грошову компенсацію на
депозитний рахунок суду не вніс.

Тому суд приходить до висновку про
задоволення вимоги позивачки про
залишення вказаного мопеду у спільній
частковій власності, визнавши право
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на 1/2 частку
зазначеного мопеду за кожним.

Відповідно до п. 21 Постанови вклади,
незалежно від їх виду та від того, на
чиє ім'я з подружжя вони внесені,
відповідно до ст. 61 СК є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Рівність прав кожного із подружжя
на володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності
(якщо інше не встановлено домовленістю
між ними) та необхідність взаємної
згоди подружжя на розпорядження
майном, що є об'єктом права його
спільної сумісної власності,
передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК
України.

Відповідно до абз. 3 п. 28 Постанови у
разі використання одним із подружжя
спільних коштів всупереч ст. 65 СК інший
із подружжя має право на компенсацію
вартості його частки.

Договором строкового банківського
вкладу «Мій вибір» № 216116 від 22.11.2007 р.
підтверджується, що на ім'я ОСОБА_4 був
відкритий вкладний (депозитний)
рахунок, сума вкладу - 20 000 євро.; дата
повернення вкладу - 22 листопада 2008
року, повернення коштів здійснюється
шляхом перерахування коштів на
поточний рахунок № НОМЕР_13. ( а.с. 37, 147
т.1). 24 листопада 2008 року ОСОБА_4
звернулася в банк з заявою про видачу
готівки з вказаного рахунку у сумі 11 815,
56 євро (а.с. 149, т.1).

В судовому засіданні ОСОБА_4
пояснювала, що між нею та відповідачем
виникла сварка з приводу цих коштів, а
тому вона їх зняла і віддала всю суму - 20
000 євро з відсотками ОСОБА_2, який
відкрив на своє ім'я вкладні рахунки у
«Приватбанк» та «Надра Банк» і вказані
кошти розмістив на цих рахунках. ОСОБА_2
заперечував, що дружина давала йому
кошти. Згодом сторони визнали, що
дійсно вони розділили цей вклад між
собою. Отримання коштів ОСОБА_6
підтверджується, також відповіддю ПАТ
КБ «Надра Банк» від 03.07.2013 р., якої
вбачається, що на ім'я ОСОБА_2 24
листопада 2008 року був відкритий
депозитний рахунок на суму 10 000 євро (а.
с. 198, т.1)

Оскільки в судовому засіданні
встановлено, що кошти, які зберігались
на рахунку ОСОБА_2 в ПАТ КБ «Надра Банк»
це його частка - вимога ОСОБА_4 про
стягнення на її користь 1/2 частини
цього вкладу - задоволенню не підлягає.

Також ОСОБА_2 мав вкладний рахунок в
ПАТ КБ «Приватбанк», що
підтверджується відповіддю банку (а.с.
46, т.2). З даного листа вбачається, що на
ім'я ОСОБА_2 було відкрито рахунок 25
листопада 2010 р. (дата закриття 26.11.2010 р.),
26.11.2010 р. (дата закриття 28.11.2011 р.) та
01.02.2011 р. (дата закриття 05.06.2012 р.).

В судовому засіданні ОСОБА_2
пояснив, що кошти на цих рахунках - це
гроші, які належать його матері ОСОБА_11,
а не спільне сумісне майно з ОСОБА_4, а
тому поділу не підлягають.

Суд критично ставиться до цих
пояснень ОСОБА_2 та наданого ним
договору позики від 11 листопада 2008
року, укладеного між ним та його
матір'ю, (а. с. 183 , т. 1), оскільки
відповідач в ході розгляду справи
спочатку зазначав, що мати дала йому ці
кошти на зберігання, згодом почав
наполягати, що він позичив у матері ці
кошти, потім знову пояснив, що ці кошти
були у нього на збереженні.

Допитана в судовому засіданні 29
квітня 2013 року свідок ОСОБА_11 також
пояснювала, що це вона дала (а не
позичила ) кошти сину. Крім того, суд
звертає увагу, що договір позики був
наданий ОСОБА_6 в якості доказу 05 липня
2013 року вже після допиту його матері в
якості свідка.

Тому суд приходить до висновку, що
вказані кошти, які знаходились на
рахунках в ПАТ КБ «Приватбанк» є
спільною сумісною власністю сторін, а
пояснення ОСОБА_2 та наданий договір
позики суд розцінює як спробу
останнього приховати вказане майно від
розподілу.

Пунктом 30 Постанови визначено, що у
випадку коли при розгляді вимоги про
поділ спільного сумісного майна
подружжя буде встановлено, що один із
них здійснив його відчуження чи
використав його на свій розсуд проти
волі іншого з подружжя і не в інтересах
сім'ї чи не на її потреби або приховав
його, таке майно або його вартість
враховується при поділі.

Як вбачається з пояснень ОСОБА_2 та
не заперечується іншою стороною на
останньому рахунку в ПАТ КБ
«Приватбанк» знаходилось 80 000 грн., тому
до стягнення з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_4 підлягає 1/2 вказаних коштів, а
саме 40 000 грн., які знаходились на
рахунку НОМЕР_14 у ПАТ КБ «Приватбанк»
згідно договору SAMDN9575 до 05.06.2012
року.

Керуючись ст. 3, 10, 11, 57, 60, 88, 212, 213-215
ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 - задовольнити
частково.

Виділити у власність ОСОБА_2:
транспортний засіб PEUGEOT J5, 1987 року
випуску, кузов № НОМЕР_8, білого
кольору, державний номер НОМЕР_2,
кухонний гарнітур (вбудований), м'який
куточок на кухні, холодильник
«Самсунг» загальною вартістю 31 300 грн.

Виділити у власність ОСОБА_4:
транспортний засіб ВАЗ 21043, 2004 року
випуску, кузов НОМЕР_10, двигун № НОМЕР_3,
синього кольору, державний номер
НОМЕР_4, комп'ютер, принтер, сканер,
кухонне приладдя «Бергнер»,
мікрохвильову піч «LG» загальною
вартістю 30 100 грн.

Залишити у спільній часткові
власності ОСОБА_4 та ОСОБА_2 моторолер
«Джиллі» державний номер НОМЕР_5,
причеп пг 02, державний номер НОМЕР_6,
причеп 02и, державний номер НОМЕР_7,
визнавши за кожним право власності на
1/2 частину вказаного майна.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_4 1/2 частину грошових коштів, які
знаходились на рахунку НОМЕР_14 у ПАТ КБ
«Приватбанк» згідно договору
SAMDN9575 до 05.06.2012 року, а саме 40 000
(сорок тисяч) гривень.

В задоволенні решти позовних
вимог - відмовити.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 - задовольнити
частково.

Виділити у власність ОСОБА_2: музичний
центр «Панасонік» вартістю 799 грн.

Виділити у власність ОСОБА_4:
комп'ютерний стіл, кухонний комбайн
«Вітек», фотоапарат «Олімпус»
загальною вартістю 1 960 грн.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в
Апеляційний суд Сумської області через
Шосткинський міськрайонний суд
Сумської області шляхом подання
протягом 10 днів з дня його проголошення
апеляційної скарги, а особами, які не
були присутніми під час проголошення
рішення суду, протягом цього строку з
дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Суддя Шосткинського
міськрайонного суду

Сумської області
О. В. Прачук