АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22ц/791/3587/13
Головуючий в суді 1
інстанції: Чирський Г.М.
Доповідач: Склярська І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2013 року грудня місяця 23 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі :

Головуючого: Склярської І.В.

Суддів: Цуканової І.В.

Вейтас І.В.

При секретарі: Сікора О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Херсоні цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Новокаховського міського суду
Херсонської області від 26 вересня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про стягнення боргу за
договором позики, процентів за
користування позикою, інфляційних
виплат, 3% річних та неустойки в виді
пені за договором позики, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2011 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з вказаною позовною заявою,
посилаючись на те, що 26.12.2009 року між
сторонами укладено договір позики, у
формі письмової розписки, відповідно
до якого позивач передала 48400,00 грн., а
відповідач зобов'язалась повернути
позивачу суму позики до 01.02.2010 року та
сплати проценти в розмірі 10 відсотків
від суми боргу починаючи від дня
отримання по день фактичного
повернення всієї суми. Враховуючи те,
що відповідач взяті на себе
зобов'язання за договором позики не
виконала, ухиляється від повернення
суми позики та процентів за її
користування, просила стягнути з
відповідача на її користь 184500,80 грн., з
яких основний борг - 48400,00 грн., проценти
за користування позикою за період з
26.12.2009 року по 14.12.2011 рік у розмірі 113740,00
грн., індексація в зв'язку з інфляцією
за період з 01.02.2010 року по 30.10.2011 рік у
розмірі 5662,80 грн., 3% річних за період з
01.02.2010 року по 14.12.2011 рік в сумі 2538,02 грн.,
неустойку в виді пені відповідно до
ст.ст. 1,3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
за період з 11.10.2010 року по 20.12.2011 рік у
розмірі 14159,98 грн.

Рішенням Новокаховського міського
суду Херсонської області від 26 вересня
2013 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
суму основного боргу за договором
позики у розмірі 48400 грн., процентів за
користування позикою у розмірі 113740
грн., інфляційних виплат у розмірі 5662
грн. 80 коп., 3% річних в розмірі 2538 грн. 02
коп., судовий збір в розмірі 1703 грн. 41
коп., а всього на загальну суму 172044 грн.
23 коп., в решті позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
посилаючись на невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, порушення судом норм
матеріального права, просить рішення
суду скасувати.

В письмових запереченнях ОСОБА_4 доводи
апеляційної скарги не визнає, вважає
рішення законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, осіб, які
з'явилися в судове засідання,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст.303 ЦПК України, колегія
суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, з таких підстав.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції виходив з підстав
доведеності отримання відповідачем
суми позики у розмірі 48400 грн., а також
наявності підстав для стягнення
процентів за користування грошовими
коштами та стягнення з відповідача 3%
річних за прострочення грошового
зобов'язання та інфляційних виплат.

Відповідно зі ст. 526 ЦК України
зобов`язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу України,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Зокрема, статями 1046-1047 ЦК України
встановлено ознаки і форма договору
позики, на підтвердження укладення
якого та його умов закон допускає
пред'явлення розписки позичальника або
іншого документа, що посвідчує
передання позикодавцем визначеної
суми грошей або кількості речей, а на
позичальника покладений обов'язок
повернути позикодавцеві позику у строк
та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до положень ч.1 ст. 1049 ЦК
України позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були
передані йому позикодавцем) у строк та
в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором не встановлений строк
повернення позики або цей строк
визначений моментом пред'явлення
вимоги, позика має бути повернена
позичальником протягом тридцяти днів
від дня пред'явлення позикодавцем
вимоги про це, якщо інше не встановлено
договором. Позика, надана за договором
безпроцентної позики, може бути
повернена позичальником достроково,
якщо інше не встановлено договором.

За своєю суттю розписка про отримання в
борг грошових коштів є документом, який
видається боржником кредитору за
договором позики, підтверджуючи як
його укладення, так і умови договору, а
також засвідчуючи отримання боржником
від кредитора певної грошової суми або
речей.

З матеріалів справи вбачається і це
встановлено судом, відповідно до
розписки, 26.12.2009 року ОСОБА_3 взяла в
борг грошові кошти у ОСОБА_4 в сумі 48400
грн. та зобов'язалась їх повернути до
01.02.2010 року та сплатити 10% від суми боргу
починаючи з дня отримання по день
фактичного повернення всієї суми (а.с.4).

Відповідно до ст.1051 ЦК України,
позичальник має право оспорити договір
позики на тій підставі, що грошові
кошти або речі насправді не були
одержані ним від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 не виконала
своїх боргових зобов'язань належним
чином, суд першої інстанції
обґрунтовано стягнув з неї на користь
ОСОБА_4 суму боргу в розмірі 48400 грн.

Окрім цього, відповідно до розписки від
26.12.2009 року відповідач зобов'язалась
сплачувати 10% від суми боргу починаючи
з дня отримання по день фактичного
повернення всієї суми (а.с.4).

За положеннями ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України. У
разі відсутності іншої домовленості
сторін проценти виплачуються щомісяця
до дня повернення позики.

За правовою позицією Верховного Суду
України по справі №6-79цс12 від 18 липня
2012року (застосування якої відповідно
до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим)
договір позики, як загальна
конструкція є підставою для
виникнення правовідносин, учасниками
яких є будь-які фізичні або юридичні
особі, оскільки ЦК України не містить
жодного виключення як щодо суб'єктного
складу, так і щодо права на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, розмір яких і порядок їх
одержання встановлюється договором (
ч.1 ст.1048 ЦК України). Таким чином, слід
дійти висновку, що Закон України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
є спеціальним нормативним актом, який
регулює відносини спеціальних
суб'єктів - учасників ринку фінансових
послуг, і не поширюється на всіх інших
юридичних і фізичних осіб - суб'єктів
договору позики, правовідносини яких
регулюються нормами ст..ст.1046-1048 ЦК
України.

Виходячи з викладеного, колегія суддів
вважає правильним висновок суду про
стягнення процентів від суми позики
виходячи з умов договору та норми ст..
1048 ЦК України.

Доводи представника апелянта, наведені
в ході судового засідання суду
апеляційної інстанції, про відсутність
правових підстав для стягнення
відсотків за користування коштами
після закінчення договору позики,
колегія суддів не приймає до уваги,
оскільки сторони з урахуванням ст..6 ЦК
України визначилися з порядком і
строком нарахування та одержання
процентів, розмір і порядок їх
одержання встановили договором ( ч.1
ст.1048 ЦК України), сплата 10 відсотків
від суми боргу починаючи від дня
отримання коштів по день фактичного
повернення всієї суми передбачена
умовами договору.

Колегія суддів не приймає до уваги
доводи апеляційної скарги про
незастосування судом першої інстанції
при стягненні процентів вимог Закону
України «Про фінансові послуги та
держане регулювання ринків фінансових
послуг», оскільки вони не ґрунтуються
на законі і не спростовують
мотивованих висновків суду.

Колегія суддів вважає, правильним
висновок суду про стягнення з
відповідача заборгованості з
урахуванням індексу інфляції та 3%
річних за період прострочення
грошового зобов'язання, оскільки він
ґрунтується на положеннях ст..625 ЦК
України.

Доводи апеляційної скарги про те, що
нарахований позивачем борг виник ще з
початку 2007 року, а розписка від 26.12.2009
року свідчить про нарахування ОСОБА_4
відсотків за користування її коштами у
сумі 950 доларів США, що підтверджують
розрахунки нарахування 10 відсотків за
кожен місяць користування її коштами, з
січня по грудень 2007 року, до уваги
колегією суддів не приймаються
оскільки, вони не ґрунтуються на
належних та допустимих доказах. Наявні
в матеріалах справи розрахунки (а.с.140),
не свідчать про не отримання
відповідачем грошових коштів у розмірі
48400 грн. відповідно до розписки від
26.12.2009 року (а.с.4).

Доводи апеляційної скарги в частині
пропуску позивачем строку позовної
давності до уваги колегії суддів не
беруться, оскільки вони не ґрунтуються
на вимогах закону, зокрема ч.5 ст. 261 ЦК
України, відповідно до якої за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання та спростовуються наявними в
матеріалах справи доказами.

Зокрема, зі змісту розписки вбачається,
що строк виконання встановлений до
01.02.2010 року (а.с.4). Позивач звернулась до
суду 20.12.2011 року, тобто в межах строку
позовної давності.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що рішення ухвалено судом
з додержанням норм матеріального та
процесуального права і підстави для
його скасування та ухвалення нового
про відмову в задоволенні позовних
вимог відсутні.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.308, ст. 315
ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Новокаховського міського суду
Херсонської області від 26 вересня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього ж часу може
бути оскаржена в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: