Справа №1519/6268/2012
Провадження №2/521/639/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2013 року

місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси
в складі:

головуючого судді -
Плавича І.В.,

при секретарі -
Бабаєвій З.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
в особі Одеської обласної дирекції АТ
«Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду наразі знаходиться
на розгляді цивільна справа за позовом
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі
Одеської обласної дирекції АТ
«Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

В обґрунтування позову та пояснюючи
підстави звернення до суду повноважний
представник сторони позивача вказує,
що 10 серпня 2006 року між АППБ «Аваль» - з
одної сторони, та ОСОБА_3 - з іншої
сторони, було укладено кредитний
договір №014/0077/74/62635, відповідно до умов
якого банк надає позичальникові
споживчий кредит у розмірі 60000,00
доларів США строком до 10 серпня 2026 року
під 11,5% річних з погашенням кредиту та
процентів за користування кредитом
щомісячно згідно із відповідним
графіком, а останній в свою чергу -
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти за користування
кредитними коштами в строки та в
порядку, що встановлені кредитним
договором.

На забезпечення виконання основного
зобов'язання між сторонами було
укладено низку договорів забезпечення:
іпотеки, поруки.

Однак не зважаючи на взяті на себе
зобов'язання, боржник в порушення умов
укладених договорів суму кредиту не
повертає та проценти не сплачує, у
зв'язку з чим банк звернувся з даним
позовом до суду, в якому остаточно
просив суд стягнути з відповідача суму
заборгованості станом на 10 жовтня 2013
року в загальному розмірі 662376,41
гривень.

Представник банку у відкрите судове
засідання не з'явилась, але від особи
надійшла заява про підтримання
заявлених вимог із клопотанням про
розгляд справи за відсутності сторони
в порядку ст. 158 ЦПК України.

ОСОБА_3 у відкрите судове засідання не
з'явився, повідомлявся судом про
розгляд даної цивільної справи,
причини неявки суду не відомі.

ОСОБА_2 у відкрите судове засідання не
з'явився, повідомлявся судом про
розгляд даної цивільної справи, але від
представника особи надійшла заява про
розгляд справи за відсутності сторони
в порядку ст. 158 ЦПК України.

Вивчивши наявні матеріали справи у їх
сукупності, прийнявши до уваги
пояснення сторін, дослідивши письмові
докази, які були представлені суду,
надавши правовідносинам, що виникли
між сторонами по справі, належну
правову оцінку, проаналізувавши
відповідні арифметичні розрахунки, суд
приходить до висновку про часткове
задоволення заявленого позову -
виходячи з наступного.

Під час розгляду справи судом було
встановлено, що 10 серпня 2006 року між
АППБ «Аваль» (в теперішній час - ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль») - з одної
сторони, та ОСОБА_3 - з іншої сторони,
було укладено кредитний договір
№014/0077/74/62635, відповідно до умов якого
банк надає позичальникові споживчий
кредит у розмірі 60000,00 доларів США
строком до 10 серпня 2026 року під 11,5%
річних з погашенням кредиту та
процентів за користування кредитом
щомісячно згідно із відповідним
графіком, а останній в свою чергу -
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти за користування
кредитними коштами в строки та в
порядку, що встановлені кредитним
договором.

10 серпня 2006 року між АППБ «Аваль» - з
однієї сторони, та ОСОБА_3 - з іншої
сторони, був укладений договір іпотеки,
відповідно до умов якого боржник надає
в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1.

Разом з тим 10 серпня 2006 року між АППБ
«Аваль» - з однієї сторони, та ОСОБА_2 - з
іншої сторони, було укладено договір
поруки, згідно якого поручитель бере на
себе прямі зобов'язання відповідати
перед кредитором по зобов'язанням
боржника ОСОБА_3

Проте як свідчив представник позивача,
в порушення вимог кредитного договору,
відповідач ОСОБА_2 умови договору не
виконує, кредит не повертає, проценти
не сплачує.

Надаючи виниклим між сторонами по
справі належну правову оцінку, судом
досліджено зміст ст. 509 ч.ч.1,2 ЦК
України, за якою зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку. При
цьому, зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Згідно ст. 11 ч.1, ч.2 п.1 ЦК України,
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Як встановлює ст. 626 ч.1 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Щодо ст. 629
ЦК України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

В силу ст. 1054 ч.ч.1,2 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору. Згідно ст. 1055 ч.ч.1,2
ЦК України, кредитний договір
укладається у письмовій формі.

Відповідно до положень ст. 1054 ч.2 ЦК
України, судом звернуто увагу на
наступне. Згідно ст. 1046 ч.1 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики). Договір позики є
укладеним з моменту передання грошей
або інших речей, визначених родовими
ознаками.

З урахуванням даних норм закону, а
також на підставі встановлених фактів
по справі, суд прийшов до висновку, що
між сторонами виникли кредитні
правовідносини, що підтверджується
змістом кредитного договору та
договору забезпечення. Однак
відповідач ОСОБА_3 не виконує
відповідного грошового зобов'язання.

Згідно положень ст. 1049 ч.ч.1,3 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Позика
вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок.

Відповідно до ст. 525 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Як вказує ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Дійсно, згідно ст. 530 ч.1 ЦК України, якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Виходячи з положень кредитного
договору, боржник ОСОБА_3 отримав
відповідну суму кредитних коштів в
користування до 10 серпня 2026 року. Однак
як погодили сторони в умовах договору,
кредитор зокрема має право на
дострокове стягнення заборгованості
за кредитом у випадках невиконання
умов договору позичальником (п. 6.5.
кредитного договору).

В силу ст. 536 ч.ч.1,2 ЦК України, за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти, якщо інше не встановлено
договором між фізичними особами.
Розмір процентів за користування
чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: 1)
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору; 2) зміна умов
зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4)
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Як наводить ст. 612 ч.1 ЦК України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом. А відповідно до ст. 614 ч.1 ЦК
України, особа, яка порушила
зобов'язання, несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.

На підставі викладеного, суд приходить
до обґрунтованого висновку, що
позичальник ОСОБА_3 прострочив
виконання зобов'язання з повернення
суми кредиту та процентів за
правочином.

Згідно ст. 625 ч.ч.1,2 ЦК України, боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідно до положень ст. 546 ч.ч.1,2 ЦК
України, виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Договором або законом
можуть бути встановлені інші види
забезпечення виконання зобов'язання.

Матеріали справи свідчать, що належне
виконання позичальником ОСОБА_3
грошового зобов'язання за кредитним
договором було забезпечено іпотекою,
порукою та пенею.

В силу ст. 533 ч.ч.1,2 ЦК України, грошове
зобов'язання має бути виконане у
гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено
грошовий еквівалент в іноземній
валюті, сума, що підлягає сплаті у
гривнях, визначається за офіційним
курсом відповідної валюти на день
платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.

Як наводить ст. 534 ч.1 ЦК України, у разі
недостатності суми проведеного
платежу для виконання грошового
зобов'язання у повному обсязі ця сума
погашає вимоги кредитора у такій
черговості, якщо інше не встановлено
договором: 1) у першу чергу
відшкодовуються витрати кредитора,
пов'язані з одержанням виконання; 2) у
другу чергу сплачуються проценти і
неустойка; 3) у третю чергу сплачується
основна сума боргу.

Тобто зважаючи на таку регламентацію
правовідносин, що виникли між
сторонами по справі, і виходячи із умов
кредитного договору, суд прийшов до
наступного висновку.

Заявляючи та обґрунтовуючи позовні
вимоги, сторона позивача виходить з
розрахунку заборгованості станом на 03
квітня 2012 року, згідно якого
заборгованість по кредитному договору
складає 662376,41 гривень.

Але при цьому згідно додаткової угоди
№014/0077/74/62635/2 до договору поруки №б/н
від 10 серпня 2006 року до кредитного
договору №014/0077/74/62635 від 10 серпня 2006
року, АТ «Райффайзен Банк Аваль» та
ОСОБА_2 погодили дострокове розірвання
договору поруки від 10 серпня 2006 року з 05
липня 2013 року.

З приведеного вище аналізу досліджених
судом відомостей сукупно випливає, що
існує законне підґрунтя для часткового
задоволення вимог банку, оскільки
порука ОСОБА_2 припинена, та за даним
спором стягненню з відповідача ОСОБА_3
підлягає вказана грошова сума.

Відповідно до ст. 88 ч.1 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Таким чином суд вважає обґрунтованим
стягнути з відповідача ОСОБА_3 на
користь банку суму оплаченого судового
збору в загальному розмірі 3219,00
гривень.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57, 60, 79, 88, 208, 209, 212,
213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в
особі Одеської обласної дирекції АТ
«Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Одеської обласної дирекції АТ
«Райффайзен Банк Аваль» суму
заборгованості по кредитному договору
№014/0077/74/62635 від 10 серпня 2006 року з
урахуванням процентів та штрафних
санкцій в загальному розмірі 662376,41
гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Одеської обласної дирекції АТ
«Райффайзен Банк Аваль» суму
оплаченого судового збору в загальному
розмірі 3219,00 гривень.

В задоволенні вимог ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» в особі Одеської обласної
дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

13.11.2013

Головуючий: