Сколівський районний суд Львівської
Справа № 453/1279/13-ц
№ провадження
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2013 року Сколівський
районний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді
Микитина В.Я.;

з участю секретаря Корнута
Т.Б.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Сколе
Львівської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до ОСОБА_8, що
діє також у інтересах малолітніх
ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11, з участю
третьої особи - Органу опіки і
піклування Сколівської районної
державної адміністрації Львівської
області про визнання осіб такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 15.08.2013
року звернулися в суд із позовною
заявою, в якій просять визнати
відповідача ОСОБА_8 разом із її трьома
малолітніми дітьми ОСОБА_11,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 та
ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням - квартирою АДРЕСА_1
Львівської області. В обґрунтування
позовних вимог посилаються на те, що їм
на праві спільної часткової власності
у рівних долях належить вказана вище
квартира, у якій, окрім них, ще
зареєстровані і відповідач ОСОБА_8
разом із її трьома малолітніми дітьми.
Останні вже впродовж тривалого часу за
зазначеною адресою не проживають,
вибули на постійне місце проживання у
іншу місцевість, а саме до батьків
відповідача у с. Нижнє Синьовидне
Сколівського району Львівської
області. Оскільки відповідач ОСОБА_8
добровільно відмовляється знятися з
реєстрації за вказаною вище адресою, а
також зняти з реєстрації трьох
малолітніх дітей, тому вони були
змушені звертатися до суду із даним
позовом. Наголошують також на
порушенні своїх прав як власників
зазначеної квартири, вільно володіти,
користуватися та розпоряджатися нею.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні
позовні вимоги підтримав у повному
обсязі з підстав, викладених у позовній
заяві (а. с. 3-4), просив позов
задовольнити.

Позивач ОСОБА_8, яка також є належно
уповноваженим представником позивача
ОСОБА_3, у судовому засіданні позовні
вимоги підтримала у повному обсязі з
підстав, викладених у позовній заяві (а.
с. 3-4), просила позов задовольнити.

Позивач ОСОБА_4 у судове засідання не
з'явилася, однак подала на адресу суду
заяву вх. № 4767 від 25.10.2013 року (а. с. 22), в
якій просила суд проводити розгляд
справи у її відсутності, а позовні
вимоги підтримала у повному обсязі,
просила їх задовольнити.

Позивач ОСОБА_5 у судове засідання не
з'явився, однак подав на адресу суду
заяву вх. № 4768 від 25.10.2013 року (а. с. 24), в
якій просив суд проводити розгляд
справи у його відсутності, а позовні
вимоги підтримав у повному обсязі,
просив їх задовольнити.

Позивач ОСОБА_6 у судове засідання не
з'явився, однак подав на адресу суду
заяву вх. № 4769 від 25.10.2013 року (а. с. 26), в
якій просив суд проводити розгляд
справи у його відсутності, а позовні
вимоги підтримав у повному обсязі,
просив їх задовольнити.

Позивач ОСОБА_7 у судове засідання не
з'явився, однак подав на адресу суду
заяву вх. № 4770 від 25.10.2013 року (а. с. 28), в
якій просив суд проводити розгляд
справи у його відсутності, а позовні
вимоги підтримав у повному обсязі,
просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_8, що діє у своїх
інтересах та інтересах малолітніх
ОСОБА_11, ОСОБА_10 та ОСОБА_11, у судовому
засіданні проти задоволення позовних
вимог заперечила, посилаючись на ту
обставину, що вона була членом сім'ї
одного із власників спірної квартири, а
саме позивача ОСОБА_3, однак через
неприязні відносини з ним та іншими
власниками квартири була змушена
переїхати на фактичне місце проживання
до своїх батьків у АДРЕСА_2 Синьовидне
Сколівського району Львівської
області, забравши із собою їх трьох
спільних дітей. Однак добровільно вона
цього не мала наміру робити, а такі дії
вчинити її змусили негативні
обставини. Вважає, що позивачі
безпідставно хочуть позбавити її права
на користування спірною квартирою, так
як вона і троє малолітніх дітей
вселились туди свого часу за згодою
всіх власників житла, вела спільне
господарство з ними. Відтак, просила у
задоволенні позовних вимог відмовити у
повному обсязі.

Належним чином уповноважений
представник третьої особи без
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача Органу опіки та
піклування Сколівської районної
державної адміністрації Львівської
області - заступник начальника Служби у
справах дітей Урдей О.І. у судовому
засіданні при вирішенні спору
поклалася на розсуд суду, однак
висловила пропозицію щодо можливості
визнання відповідача ОСОБА_8 такою, що
втратила право користування спірною
квартирою, без визнання такими трьох
малолітніх її дітей, залишивши таких
зареєстрованими у спірній квартирі,
тобто за місцем реєстрації та
фактичного проживання їх батька -
одного із позивачів ОСОБА_3.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін, що
з'явились у судове засідання, давши
належну оцінку письмовим доказам по
справі, суд вважає, що у задоволенні
позовних вимог слід відмовити у
повному обсязі з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що
позивачам ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на
праві спільної часткової власності
належить квартира АДРЕСА_1 на підставі
свідоцтва про право власності на
квартиру від 10.12.1997 року (а. с. 8), що було
видане Сколівською міською радою
Львівської області у зв'язку з
приватизацією згідно з Законом України
«Про приватизацію державного
житлового фонду». Позивачі ОСОБА_1,
ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
та ОСОБА_7 зареєстровані у вказаній
квартирі, що підтверджується копіями
паспортів серії НОМЕР_1, виданого 11.10.1996
року Сколівським РВ УМВС України у
Львівській області (а. с. 6), серії
НОМЕР_2, виданого 26.06.1997 року
Сколівським РВ УМВС України у
Львівській області (а. с. 7), серії
НОМЕР_3, виданого 22.05.1997 року
Сколівським РВ УМВС України у
Львівській області (а. с. 23), серії
НОМЕР_4, виданого 11.05.1996 року
Сколівським РВ УМВС України у
Львівській області (а. с. 25), серії
НОМЕР_5, виданого 29.06.2011 року
Сколівським РВ ГУМВС України у
Львівській області (а. с. 27), серії
НОМЕР_6, виданого 27.03.2009 року
Сколівським РВ ГУМВС України у
Львівській області (а. с. 29), а також
копією будинкової книги для прописки
громадян, що проживають у АДРЕСА_1 (а. с.
9-16).

Судом також встановлено, що у вказаній
вище квартирі зареєстровані
відповідач ОСОБА_8 з трьома малолітніми
дітьми - ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_10,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_3, що
підтверджується копією паспорта серії
НОМЕР_7, виданого 14.10.2005 року
Сколівським РВ УМВС України у
Львівській області (а. с. 31), а також
копією згаданої вище будинкової книги
для прописки громадян, що проживають у
АДРЕСА_1 (а. с. 9-16) та інформацією
Сколівського районного сектора ГУ ДМС
України у Львівській області про місце
реєстрації відповідача з дітьми вх. №
3811 від 21.08.2013 року (а. с. 19). Відповідач
ОСОБА_8 та один із співвласників
спірної квартири - позивач ОСОБА_3
перебували у зареєстрованому шлюбі з
12.04.2005 року, який було розірвано заочним
рішенням Сколівського районного суду
Львівської області, ухваленим 04.11.2013
року у справі № 453/1447/13-ц. (провадження №
2/453/525/13 р.) (а. с. 38-39). Відомості про
набрання вказаним рішенням суду
законної сили у матеріалах справи
відсутні.

Користування жилими приміщеннями у
будинках (квартирах) приватного
житлового фонду врегульоване главою 6
ЖК України. Так, відповідно до ст. 150 ЖК
України громадяни, які мають у
приватній власності будинок, квартиру,
користуються ним (нею) для особистого
проживання і проживання членів їх
сімей та мають право розпоряджатися
цією власністю на свій розсуд. Згідно з
положеннями ч. 1, 2, 4 ст. 156 вказаного
Кодексу члени сім'ї власника жилого
будинку (квартири), які проживають
разом з ним у будинку (квартирі), що йому
належить, користуються жилим
приміщенням нарівні з власником
будинку (квартири), якщо при їх вселенні
не було іншої угоди про порядок
користування цим приміщенням. За
згодою власника будинку (квартири)
член його сім'ї вправі вселяти в
займане ним жиле приміщення інших
членів сім'ї. На вселення до батьків
їх неповнолітніх дітей згоди власника
не потрібно. Припинення сімейних
відносин з власником будинку (квартири)
не позбавляє їх права користування
займаним приміщенням. У разі
відсутності угоди між власником
будинку (квартири) і колишнім членом
його сім'ї про безоплатне користування
жилим приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені
статтею 162 ЖК України.

Як випливає із змісту позовних вимог
та наданих пояснень у судовому
засіданні, позивачі, як власники
житлового приміщення - квартири
АДРЕСА_1, ставлять питання про визнання
відповідача ОСОБА_8 з трьома
малолітніми дітьми, як наймача і членів
її сім'ї, такими, що втратили право
користування вказаним житловим
приміщенням, посилаючись на зміст ст.
ст. 71 та 72 ЖК України. При цьому,
позивачами проігноровано норми ЖК
України, які регулюють порядок зміни чи
розірвання, а також припинення
договору найму жилого приміщення у
будинку (квартирі), що належить
громадянинові (ст. ст. 166-170 ЖК України).
Не ставиться позивачами і вимога про
усунення перешкоду у користуванні
власністю, тощо (ст. ст. 16, 316, 317, 319, 321, 386,
387 та 391 ЦК України), хоча безпідставні
посилання на такі норми також
містяться у пред'явленому позові.

За змістом ст. ст. 71 та 72 глави 2 ЖК
України, такі регулюють відносини,
пов'язані із збереженням житлового
приміщення за тимчасово відсутніми
громадянами та визнанням осіб такими,
що втратили право користування жилим
приміщенням у будинках державного і
громадського житлового фонду, а не у
будинках (квартирах) приватного
житлового фонду.

Натомість, як встановлено судом,
спірна квартира АДРЕСА_1 є приватною
власністю, а, відтак, положення ст. ст. 71
та 72 ЖК України у даному випадку
застосовуватись не можуть. Посилання
на інші норми ЖК України, які
врегульовують порядок втрати права
користування житлом, що перебуває у
приватній власності, у позовній заві
відсутні. Не посилалися на такі норми
позивачі і у судовому засіданні. Більше
того, позивачам у судовому засіданні
роз'яснювалось право щодо можливості
усунення зазначених протиріч шляхом
подання заяви про зміну підстав позову,
або ж заяви про уточнення позовних
вимог, однак останні зазначеним правом
не скористались, надалі посилаючись на
викладені у позовній заяві підстави та
обставини.

З огляду на вказане, суд прийшов до
висновку про необхідність відмови у
задоволенні заявлених позовних вимог у
повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10-11, 62, 64, 79, 88, 209, 212-215,
218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
та ОСОБА_7 до ОСОБА_8, що діє також у
інтересах малолітніх ОСОБА_14, ОСОБА_10
та ОСОБА_11, з участю третьої особи -
Органу опіки і піклування Сколівської
районної державної адміністрації
Львівської області про визнання осіб
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням - квартирою
АДРЕСА_1 Львівської області відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку шляхом подання до
апеляційного суду Львівської області
через Сколівський районний суд
Львівської області апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення або десяти днів з дня
отримання копії цього рішення особами,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
його проголошення.

Суддя
В.Я. Микитин