Справа №2/1519/6899/11
Провадження №2/521/238/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2013 року

місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси
в складі:

головуючого судді -
Плавича І.В.,

при секретарі -
Бабаєвій З.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ТОВ «Кредекс Фінанс» до
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду наразі знаходиться
на розгляді цивільна справа за позовом
ТОВ «Кредекс Фінанс» до ОСОБА_1, ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

В обґрунтування позову та підстав
звернення до суду повноважний
представник сторони позивача вказує,
що 18 травня 2007 року між АКІБ
«Укрсиббанк» - з однієї сторони, та
ОСОБА_1 - з іншої сторони, був укладений
договір про надання споживчого кредиту
№0, відповідно до умов якого банк
надає позичальникові кредит у розмірі
35000,00 доларів США строком до 18 травня 2011
року під 13,7% річних з погашенням
кредиту та процентів за користування
кредитом щомісячно згідно із
відповідним графіком, а останній в свою
чергу - зобов'язується повернути кредит
та сплатити проценти за користування
кредитними коштами в строки та в
порядку, встановлені кредитним
договором.

На забезпечення виконання основного
зобов'язання між банком та ОСОБА_1,
ОСОБА_2 укладались договори застави,
поруки.

Однак не зважаючи на взяті на себе
зобов'язання, боржник в порушення умов
укладеного договору суму кредиту не
повертає та проценти не сплачує, у
зв'язку з чим банк звернувся з даним
позовом до суду.

В подальшому ПАТ «Укрсиббанк» -
правонаступник АКІБ «Укрсиббанк» -
відступив на користь ТОВ «Кредекс
Фінанс» права вимоги за низкою
кредитних договорів та договорів
забезпечення, в тому числі - договору з
ОСОБА_1

Відтак, сторона позивача, уточнивши
заявлені вимоги, остаточно просила суд
стягнути солідарно з відповідачів суму
заборгованості у загальному розмірі
419938,27 гривень.

Представник ТОВ «Кредекс Фінанс» у
відкрите судове засідання з'явився,
заявлені вимоги підтримав, просив суд
позов задовольнити.

ОСОБА_1 у відкрите судове засідання не
з'явився, повідомлявся судом про
розгляд даної цивільної справи,
причини неявки суду не відомі.

ОСОБА_2 у відкрите судове засідання
з'явився, заявлені вимоги не визнав,
просив суд в задоволенні позову
відмовити.

Вивчивши наявні матеріали справи у їх
сукупності, прийнявши до уваги
пояснення сторін, дослідивши письмові
докази, які були представлені суду,
надавши правовідносинам, що виникли
між сторонами по справі, належну
правову оцінку, проаналізувавши
відповідні арифметичні розрахунки, суд
приходить до висновку про часткове
задоволення заявленого позову -
виходячи з наступного.

Під час розгляду справи судом було
встановлено, що 18 травня 2007 року між
АКІБ «Укрсиббанк» - з однієї сторони, та
ОСОБА_1 - з іншої сторони, був укладений
договір про надання споживчого кредиту
№0, відповідно до умов якого банк
надає позичальникові кредит у розмірі
35000,00 доларів США строком до 18 травня 2011
року під 13,7% річних з погашенням
кредиту та процентів за користування
кредитом щомісячно згідно із
відповідним графіком, а останній в свою
чергу - зобов'язується повернути кредит
та сплатити проценти за користування
кредитними коштами в строки та в
порядку, встановлені кредитним
договором.

В якості забезпечення виконання
зобов'язання, 18 травня 2007 року між АКІБ
«УкрСиббанк» - з однієї сторони, та
ОСОБА_1 - з іншої сторони, був укладений
договір застави, відповідно до умов
якого боржник надає в заставу банку
транспортний засіб - мікроавтобус
марки ХАЗ, 2007 року виготовлення,
реєстраційний номер НОМЕР_1.

При цьому 18 травня 2007 року між АКІБ
«Укрсиббанк» - з однієї сторони, та
ОСОБА_2 - з іншої сторони, було укладено
договір поруки, згідно якого
поручитель бере на себе прямі
зобов'язання відповідати перед
кредитором по зобов'язанням боржника
ОСОБА_1

20 квітня 2012 року між ТОВ «Кредекс
Фінанс» та ПАТ «Укрсиббанк» -
правонаступником АКІБ «Урксиббанк»
був укладений договір факторингу №05/12,
в силу якого банк відступив право
вимоги до боржників з повернення
заборгованості за низкою кредитних
договорів, в тому числі - договору з
ОСОБА_1

Проте як свідчив представник позивача,
в порушення вимог кредитного договору,
позичальник умови договору не виконує,
кредит не повертає, проценти не
сплачує.

Надаючи виниклим між сторонами по
справі належну правову оцінку, судом
досліджено зміст ст. 509 ч.ч.1,2 ЦК
України, за якою зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку. При
цьому, зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Згідно ст. 11 ч.1, ч.2 п.1 ЦК України,
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Як встановлює ст. 626 ч.1 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Щодо ст. 629
ЦК України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

В силу ст. 1054 ч.ч.1,2 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору. Згідно ст. 1055 ч.ч.1,2
ЦК України, кредитний договір
укладається у письмовій формі.

Відповідно до положень ст. 1054 ч.2 ЦК
України, судом звернуто увагу на
наступне. Згідно ст. 1046 ч.1 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики). Договір позики є
укладеним з моменту передання грошей
або інших речей, визначених родовими
ознаками.

З урахуванням даних норм закону, а
також на підставі встановлених фактів
по справі, суд прийшов до висновку, що
між сторонами виникли кредитні
правовідносини, що підтверджується
змістом кредитного договору, договорів
забезпечення. Однак відповідач ОСОБА_1
не виконує відповідного грошового
зобов'язання.

Згідно положень ст. 1049 ч.ч.1,3 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Позика
вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок.

Відповідно до ст. 525 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Як вказує ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ч.1 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Виходячи з положень кредитного
договору, боржник ОСОБА_1 отримав
відповідну суму кредитних коштів в
користування до 18 травня 2011 року.

В силу ст. 536 ч.ч.1,2 ЦК України, за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти, якщо інше не встановлено
договором між фізичними особами.
Розмір процентів за користування
чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: 1)
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору; 2) зміна умов
зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4)
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Як наводить ст. 612 ч.1 ЦК України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом. А відповідно до ст. 614 ч.1 ЦК
України, особа, яка порушила
зобов'язання, несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.

На підставі викладеного, суд приходить
до обґрунтованого висновку, що
позичальник ОСОБА_1 прострочив
виконання зобов'язання з повернення
суми кредиту та процентів за
правочином.

Згідно ст. 625 ч.ч.1,2 ЦК України, боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідно до положень ст. 546 ч.ч.1,2 ЦК
України, виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Договором або законом
можуть бути встановлені інші види
забезпечення виконання зобов'язання.

Матеріали справи свідчать, що належне
виконання позичальником ОСОБА_1
грошового зобов'язання за кредитним
договором було забезпечено заставою,
порукою та пенею.

В силу ст. 533 ч.ч.1,2 ЦК України, грошове
зобов'язання має бути виконане у
гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено
грошовий еквівалент в іноземній
валюті, сума, що підлягає сплаті у
гривнях, визначається за офіційним
курсом відповідної валюти на день
платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.

Згідно п.12 Постанова Пленуму вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин,
у разі якщо кредит правомірно наданий в
іноземній валюті та кредитодавець
(позивач) просить стягнути кошти в
іноземній валюті, суд у резолютивній
частині рішення зазначає про стягнення
таких коштів саме в іноземній валюті,
що відповідає вимогам частини третьої
статті 533 ЦК. Разом із тим як за
пред'явлення позову, так і при його
вирішенні судом, ціна якого
визначається в іноземній валюті,
судовий збір сплачується позивачем або
стягується судом у гривнях із
урахуванням офіційного курсу гривні до
іноземної валюти, встановленого
Національним банком України на день
сплати.

Як наводить ст. 534 ч.1 ЦК України, у разі
недостатності суми проведеного
платежу для виконання грошового
зобов'язання у повному обсязі ця сума
погашає вимоги кредитора у такій
черговості, якщо інше не встановлено
договором: 1) у першу чергу
відшкодовуються витрати кредитора,
пов'язані з одержанням виконання; 2) у
другу чергу сплачуються проценти і
неустойка; 3) у третю чергу сплачується
основна сума боргу.

Тобто зважаючи на таку регламентацію
правовідносин, що виникли між
сторонами по справі, і виходячи із умов
кредитного договору, суд прийшов до
наступного висновку.

Заявляючи та обґрунтовуючи позовні
вимоги, сторона позивача виходить з
розрахунку заборгованості по
кредитному договору станом на 16 серпня
2011 року, за яким загальна
заборгованість ОСОБА_1 складає 419938,00
гривень.

Як зобов'язує процесуальний закон, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням особи, виключно в межах
заявлених вимог та не вправі на власний
розсуд виходи за рамки цих вимог чи
змінювати осіб, до яких такі вимоги
заявлено (ст.ст. 11, 33 ЦПК України).

Дійсно, згідно ст. 16 ЦК України, кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу. Однак
як чітко зобов'язує ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Суд звернув увагу на ті обставини, що
згідно договору поруки від 18 травня 2007
року, сторони погодили, що договір
набуває чинності з моменту його
підписання сторонами та діє до повного
припинення всіх зобов'язань боржника
за основним договором (п.3.1.).

В силу ст. 559 ч.4 ЦК України, порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя. Якщо строк основного
зобов'язання не встановлений або
встановлений моментом пред'явлення
вимоги, порука припиняється, якщо
кредитор не пред'явить позову до
поручителя протягом одного року від
дня укладення договору поруки.

Як роз'яснено в п. 24 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
відповідно до частини четвертої статті
559 ЦК порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя. При вирішенні
таких спорів суд має враховувати, що
згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору. Отже, якщо
кредитним договором не визначено інші
умови виконання основного
зобов'язання, то у разі неналежного
виконання позичальником своїх
зобов'язань за цим договором строк
пред'явлення кредитором до поручителя
вимоги про повернення отриманих у
кредит коштів має обчислюватися з
моменту настання строку погашення
зобов'язання згідно з такими умовами,
тобто з моменту настання строку
виконання зобов'язання у повному
обсязі або у зв'язку із застосуванням
права на повернення кредиту
достроково. Таким строком не може бути
лише несплата чергового платежу.
Пред'явленням вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову. При цьому в разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання. При
цьому сама по собі умова договору про
дію поруки до повного виконання
позичальником зобов'язання перед
кредитодавцем або до повного виконання
поручителем взятих на себе зобов'язань
не може розглядатися як установлення
строку дії поруки, оскільки це не
відповідає вимогам статті 252 ЦК
України, згідно з якою строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами. Термін
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати.

Виходячи з положень Кредитного
договору та враховуючи той факт, що
банк скористався правом дострокової
вимоги повернення кредиту, суд
приходить до висновку в даному випадку
строк основного зобов'язання слід
розцінювати як такий, що встановлений
моментом пред'явлення вимоги. У зв'язку
з цим, кредитором пропущений
встановлений законом річний строк
звернення з вимогами до поручителя
боржника (ст. 559 ч.4 ЦК України).

Виходячи з викладеного, суд приходить
до висновку про відмову в задоволенні
вимог, що заявлені до поручителя
боржника - ОСОБА_2

З приведеного вище аналізу досліджених
судом відомостей сукупно випливає, що
існує законне підґрунтя для
задоволення вимог позивача та за даним
спором стягненню з відповідача ОСОБА_1
підлягає вказана грошова сума.

Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Таким чином, суд вважає обґрунтованим
стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ
«Кредекс Фінанс» суму оплаченого
судового збору у розмірі 1700,00 гривень,
суму оплачених витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу у розмірі 120,00 гривень.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57, 60, 79, 88, 208, 209, 212,
213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ТОВ «Кредекс Фінанс» до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ
«Кредекс Фінанс» суму заборгованості
за договором про надання споживчого
кредиту №0 від 18 травня 2007 року з
урахуванням процентів та штрафних
санкцій - у загальному розмірі 419938,00
гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ
«Кредекс Фінанс» суму оплаченого
судового збору - у розмірі 1700,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ
«Кредекс Фінанс» суму оплачених витрат
на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу - у розмірі 120,00
гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий: