Справа № 335/9422/13-ц 2/335/2527/2013
22 жовтня 2013 року м.Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі
головуючого судді Апаллонової Ю.В.
при секретарі Франчук Г.В.
за участю представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 Запорізької міської ради, про визнання права власності,-
У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання права власності.
У позовній заяві зазначав, що з 1980 року по теперішній час проживає в квартирі АДРЕСА_1
На теперішній час право власності на зазначену квартиру оформлено на померлих батьків - ОСОБА_6 та ОСОБА_7, рідну сестру - ОСОБА_3 та племінницю - ОСОБА_5 на підставі свідоцтва № 1809 про право власності на житло, виданого Орджонікідзевською районною Радою 22.09.1994 року.
Мати ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року. Батько ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року .
Сестра ОСОБА_3 з племінницею ОСОБА_5 не проживають в зазначеній квартирі з 1994 року та зняті з реєстрації місця проживання в зв'язку з переїздом на постійне проживання на територію Російської Федерації. З моменту їх від'їзду до теперішнього часу позивач не має жодних відомостей про їх місцезнаходження, жодного разу їх не бачив.
Посилаючись на норми ст. 344 ЦК України, просив суд визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1.
У судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі на підставах викладених у позовній заяві.
Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_5 до судового засідання не з'явилися, причину неявки суду не сповістили, про час та місце розгляду справи завчасно повідомлялися, у встановленому законом порядку, про що свідчить наявний в матеріалах справи поштовий конверт, який повернуто до суду з відміткою „за закінченням терміну зберігання", повідомлялися також через газету шляхом оголошення, заперечень до позовної заяви не надали, тому, зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України.
Представник відповідача ЗМР в судове засідання не з'явився, суду надав письмові пояснення, в яких просив суд проводити розгляд справи без його участі.
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9 кожний окремо, підтвердили факт проживання позивача ОСОБА_2 у в квартирі АДРЕСА_1 з 1980 року, зазначили, що їм відомо про те, що батьки позивача померли, а сестра позивача та її дочка у 1994 році виїхали у Россію, м.Архангельск, а позивач дбає про квартиру, робить поточні ремонти, сплачує послуги.
Заслухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Підстави набуття права власності визначені Главою 24 ЦК України. Відповідно до норм ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
При цьому, слід враховувати, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випаду при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності слід виходити з того, що задоволення таких вимог можливе лише за наявності необхідних умов, а саме: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.
Крім того, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.
Відкритість володіння означає, що особа не приховує свого статусу від інших осіб, не приховує факту, що вона не є власником майна, але володіє і користується таким майном як власник. Тривалість володіння означає, що для виникнення права власності на нерухоме майно особа повинна ним проволодіти протягом 10 років.
Судом встановлено, що з 1980 року по теперішній час в квартирі АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_2 Право власності на зазначену квартиру оформлено на померлих батьків - ОСОБА_6 та ОСОБА_7, рідну сестру - ОСОБА_3 та племінницю - ОСОБА_5 на підставі свідоцтва № 1809 про право власності на житло, виданого Орджонікідзевської районною Радою 22.09.1994 року, що вбачається із технічного паспорту на вказану квартиру(а.с.8-10)
Мати ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року (а.с.6) Батько ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року (а.с.7) .
Сестра позивача ОСОБА_3 з племінницею ОСОБА_5 не проживають в зазначеній квартирі з 1994 року та зняті з реєстрації місця проживання в зв'язку з переїздом на постійне проживання на територію Російської Федерації, що підтверджується відповіддю УДМС України в Запорізькій області про те, що у Запорізькій області відомості про реєстрацію даних осіб відсутні, актом МКП «Основаніє», довідкою МКП «Основаніє» від 27.08.2013 року про те, що за даною адресою прописані : позивач, ОСОБА_6 1967 р.н.- дружина, ОСОБА_6 - син.(а.с.4,5)
З моменту їх від'їзду до теперішнього часу позивач не має жодних відомостей про їх місцезнаходження, жодного разу їх не бачив.
Крім того сам позивач, є спадкоємцем за законом ? частки майна після смерті батька та мати та фактично прийняв спадщину після смерті батьків, тому як був зареєстрований та фактично мешкав разом із ними на день їх смерті у спірній квартирі.
Відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_5 у вказаному будинку не зареєстровані, з 1994 року фактично в ньому не проживають, не здійснюють витрати по його утриманню, не цікавляться квартирою та не сплачують комунальні послуги.
Всі витрати по утриманню та догляду за вказаною квартирою здійснює позивач та його дружина, що підтверджується квитанціями по сплаті комунальних послуг.
Тобто позивач фактично відкрито та безперервно володіє цим нерухомим майном, не порушуючи права та інтереси будь-яких інших осіб. Окрім того, протягом всього цього часу він здійснював обслуговування квартири.
При цьому в п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.
Оскільки ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року, норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, а отже, визнати право власності за набувальною давністю суд може не раніше 1 січня 2011 року.
Чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.
Таким чином, як поясненнями свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9 так і вищенаведеними матеріалами справи встановлено факт тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння позивачем домоволодінням більш як десять років, як своїм власним майном, без певного юридичного титулу.
Враховуючи, що ОСОБА_2 з 1994 року добросовісно володів квартирою АДРЕСА_1 що належить ОСОБА_3, ОСОБА_5 відкрито, безперервно здійснюючи обслуговування квартири, доглядаючи за нею, суд вважає за можливе, відповідно до чинного законодавства України, визнати за позивачем право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку набувальної давності.
Визнання за позивачем права власності на квартиру за набувальною давністю не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.
Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 27, 57-60, 61, 209, 212 -218,224-226 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, Запорізької міської ради про визнання права власності задовольнити.
Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, право власності на квартиру АДРЕСА_1
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії
Суддя: Ю.В. Апаллонова