Справа № 274/1058/13-ц Провадження № 2/0274/1061/13
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2013 р.м. Бердичів

Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В., за участю секретаря судового засідання Жмурко В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовомОСОБА_1, представником якої є ОСОБА_2,
доОСОБА_3
прозахист честі й гідності, відшкодування моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась з вказаним позовом (а. с. 144 - 146, 185, 299), у якому просить визнати дії ОСОБА_3 щодо поширення інформації наступного змісту: "Декілька років тому медсестра ОСОБА_1 мені за гроші пропонувала оформити групу інвалідності фіктивно по ногам", "Подумав, вона сама собі організувала інвалідність через своїх знайомих медиків в м. Бердичеві та м. Житомирі… Я прошу медсестрі ОСОБА_1 призначити незалежну медичну комісію у м. Києві та її капітально по повній програмі перевірити. Медсестра ОСОБА_1 гарна актриса, я це давно помітив, але думаю, на незалежну комісію її сльози та інші артистичні витонченості в оману не введуть", "Я знаю, що вона зловживає своїм службовим становищем як медсестра, яка сидить на видачі путівок на лікування до Бердичівського військового госпіталю", "Їй зробили спочатку 1994 р. ІІІ групу інвалідності по бронхіальній астмі, а з 1999 р. вже ІІ групу інвалідності по тому ж захворюванню", викладені у листі від 29.04.2010 р. на адресу Генеральної прокуратури України, Міністерства охорони здоров'я України, Контрольно-ревізійного управління в Житомирській області, Бердичівської центральної міської лікарні, Бердичівського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області, Президента України, Прем'єр-міністра України, Бердичівського міського голови ОСОБА_4, Верховної Ради України, Міського комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства № 7, такими, що принижують її честь, гідність та ділову репутацію, стягнути на її користь з ОСОБА_3 у якості відшкодування моральної шкоди 3 000,00 грн.

Від ОСОБА_3 надійшло декілька заперечень проти позову (а. с. 31 - 34, 175 - 178, 213 - 215), з яких випливає, що він проти позову заперечує, посилаючись на те, що обставини, на які посилається ОСОБА_1 у позовній заяві, є неправдивими, а лист від 29.04.2010 р., писав не він, а ОСОБА_5. При цьому зі змісту заперечень також випливає, що певні листи щодо ОСОБА_1 він писав.

Судом з'ясовано, що у листі від 29.04.2010 р., який адресовано Генеральній прокуратурі України, Міністерству охорони здоров'я України, Контрольно-ревізійному управлінні в Житомирській області, Бердичівській центральній міській лікарні, Бердичівському міському відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області, Президенту України, Прем'єр-міністру України, Бердичівському міському голові ОСОБА_4, Верховної Ради України, Міському комунальному виробничому житловому ремонтно-експлуатаційному підприємству № 7, та у якому зазначено, що його підписано ОСОБА_5, містяться речення наступного змісту:

"Декілька років тому медсестра ОСОБА_1 мені за гроші пропонувала оформити групу інвалідності фіктивно по ногам", "Подумав, вона сама собі організувала інвалідність через своїх знайомих медиків в м. Бердичеві та м. Житомирі… Я прошу медсестрі ОСОБА_1 призначити незалежну медичну комісію у м. Києві та її капітально по повній програмі перевірити. Медсестра ОСОБА_1 гарна актриса, я це давно помітив, але думаю, на незалежну комісію її сльози та інші артистичні витонченості в оману не введуть", "Я знаю, що вона зловживає своїм службовим становищем як медсестра, яка сидить на видачі путівок на лікування до Бердичівського військового госпіталю", "Їй зробили спочатку 1994 р. ІІІ групу інвалідності по бронхіальній астмі, а з 1999 р. вже ІІ групу інвалідності по тому ж захворюванню". (а. с. 9, зворотній бік а. с. 10).

Свідок ОСОБА_6 дала показання про те, що з 1989 р. ОСОБА_1 хворіла, у неї була астма. Як приїхала до Бердичева, ОСОБА_7 почав пити, ображати ОСОБА_1, у якої були інсульти. ОСОБА_3 з 2010 р почав писати листи. У листі від 29.04.2010 р. ОСОБА_7 писав неправду. Вона (свідок) цей лист отримала. Були інші листи. ОСОБА_7 писав, що ОСОБА_1 групу інвалідності дали неправильно. Це неправда, у 2009 р. була комісія, групу інвалідності підтвердили. Про зловживання службовим становищем - теж неправда, оскільки до повноважень ОСОБА_1 це не належить. Ускладнення здоров'я ОСОБА_1 почались, коли ОСОБА_3 почав пити і неадекватно себе поводити. З 2010 р. ОСОБА_1 постійно нервувала, попадала у лікарні через дії ОСОБА_3, який старається чим тільки можна їй досадити.

Свідок ОСОБА_8 дала показання про те, що отримала багато листів з 2009 р, року які писав особисто ОСОБА_3. У листах було багато погано написано про ОСОБА_1, що вона обманщиця, що інвалідність зробила собі сама, а не лікарі поставили, що вона брудна жінка, пліткарка. ОСОБА_3 просив, щоб вона (свідок) не дружила з ОСОБА_1. ОСОБА_3 довів ОСОБА_1 до хвороби. В одному з листів ОСОБА_3 писав, що доконає ОСОБА_1.

Свідок ОСОБА_9 дала показання про те, що ОСОБА_3 засипав листами сусідів та знайомих. У листах ОСОБА_3 писав, що її (свідка) чоловік ходив до ОСОБА_1, і що вона (свідок) про це не знає. Писав, що ОСОБА_1 групу інвалідності купила (зробила неправдивим шляхом), батьків до госпіталю поклала. Вона (свідок) отримувала листи від ОСОБА_3 поштою. У який період часу були листи - не пам'ятає. Лист від 29.04.2010 р., який є у матеріалах справи (а. с. 9, зворотній бік а. с. 10), отримувала (це показання свідок дав після огляду листа), цей лист написано ОСОБА_3, хоча підписано ОСОБА_5, на конверті, у якому був цей лист, було прізвище Федоров.

Свідок ОСОБА_10 дала показання про те, що отримала від ОСОБА_3 за останні півтора роки п'ять листів, у цих листах компрометується добропорядність ОСОБА_1, сестри та мами останньої. Згідно листів ОСОБА_1 має фіктивну групу інвалідності, она (свідок) користується послугами ОСОБА_1 щодо надання лікарняних листів (отримує фальшиві лікарняні листи). Група інвалідності у ОСОБА_1 не фіктивна, у неї було два інсульті. Допомоги з отримання лікарняних листів ОСОБА_1 їй (свідку) не надавала. Лист зі змістом, аналогічним листу від 29.04.2010 р. отримувала (це показання свідок дав після огляду листа від 29.04.2010 р.).

Свідок ОСОБА_5 дав показання про те, що він точно не підписував листа від 29.04.2009 р., хто підписав цього листа - не знає.

Враховуюче викладене, суд приходить до висновку, що автором листа від 29.04.2010 р. є ОСОБА_3.

Між тим, будь-яких доказів, що ОСОБА_3 направляв цей лист до на адресу Генеральної прокуратури України, Міністерства охорони здоров'я України, Контрольно-ревізійного управління в Житомирській області, Бердичівської центральної міської лікарні, Бердичівського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області, Президента України, Прем'єр-міністра України, Бердичівського міського голови ОСОБА_4, Верховної Ради України, Міського комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства № 7, не подано.

Разом з тим, з показань свідків ОСОБА_6, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вбачається, що вони лист від 29.04.2010 р. або аналогічний за змістом отримували від ОСОБА_3.

Відповідно до абзаців другого та шостого пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Таким чином, ОСОБА_3 було поширено інформацію щодо ОСОБА_1, при цьому така інформація у частині твердження про те, що "Декілька років тому медсестра ОСОБА_1 мені за гроші пропонувала оформити групу інвалідності фіктивно по ногам" та "вона зловживає своїм службовим становищем як медсестра, яка сидить на видачі путівок на лікування до Бердичівського військового госпіталю" є негативною.

В іншій частині, а саме: "Подумав, вона сама собі організувала інвалідність через своїх знайомих медиків в м. Бердичеві та м. Житомирі… Я прошу медсестрі ОСОБА_1 призначити незалежну медичну комісію у м. Києві та її капітально по повній програмі перевірити. Медсестра ОСОБА_1 гарна актриса, я це давно помітив, але думаю, на незалежну комісію її сльози та інші артистичні витонченості в оману не введуть", "Їй зробили спочатку 1994 р. ІІІ групу інвалідності по бронхіальній астмі, а з 1999 р. вже ІІ групу інвалідності по тому ж захворюванню" вказана інформація не є негативною, оскільки в одній частині вона не носить стверджувального характеру, а є лише думкою ОСОБА_3, в другій частині - містить прохання ОСОБА_3, а в третій - взагалі не містить тверджень про порушення ОСОБА_1 законодавства України або вчинення нею інших дій, які б її негативно характеризували.

Суд зазначає, що ОСОБА_1 є медичним працівником - працює в Бердичівській центральній міській лікарні, а відтак поширення щодо неї інформації про те, що вона за гроші пропонувала оформити групу інвалідності фіктивно та зловживає своїм службовим становищем як медсестра, яка видає путівки на лікування до Бердичівського військового госпіталю, порушує її честь, гідність та ділову репутацію (Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин - абзац другий пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи").

Відповідно до частини третьої статті 277 Цивільного кодексу України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

ОСОБА_3 не довів (не подав доказів того), що інформація про те, що ОСОБА_1 за гроші пропонувала оформити групу інвалідності фіктивно та про те, що вона зловживає своїм службовим становищем як медсестра, яка видає путівки на лікування до Бердичівського військового госпіталю, є достовірною, а відтак ця інформація вважається недостовірною.

Згідно з частиною першою статті 277 Цивільного кодексу України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Однак у позовній заяві ОСОБА_1 не міститься вимоги про право на відповідь або про спростування недостовірної інформації, поширеної ОСОБА_3 у листі від 29.04.2010 р., а суд, зважаючи на зміст частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, розглядає справу у межах позовних вимог.

В абзаці ж першому пункту 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" зазначено, що способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі.

Позовна ж вимога ОСОБА_1 про визнання дій ОСОБА_3 щодо поширення інформації, такими, що принижують її честь, гідність та ділову репутацію, не відповідає способу захисту, передбаченому статтею 277 Цивільного кодексу України та іншим способам захисту цивільних прав, передбачених статтею 16 Цивільного кодексу України.

Статтею ж 4 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Таким чином, у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині вимоги про визнання дій ОСОБА_3 щодо поширення інформації, такими, що принижують її честь, гідність та ділову репутацію, необхідно відмовити.

При цьому суд вважає за необхідне роз'яснити, що ОСОБА_1 має право звернутись з позовом до ОСОБА_3 з вимогою про право на відповідь або про спростування недостовірної інформації.

Між тим, як зазначалось вище, поширення ОСОБА_3 інформації щодо ОСОБА_1 про те, що вона за гроші пропонувала оформити групу інвалідності фіктивно та що вона зловживає своїм службовим становищем як медсестра, яка видає путівки на лікування до Бердичівського військового госпіталю, порушує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1.

Частиною першою, пунктом 4 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною третьою статті 23 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи характер правопорушення, вчиненого ОСОБА_3, глибину душевних страждань ОСОБА_1, ступень вини ОСОБА_3, вік та стан здоров'я ОСОБА_1 (інвалід ІІ групи, а. с. 5, 6), а також виходячи із засад розумності, виваженості, добросовісності та справедливості, суд визначає, що розмір відшкодування моральної шкоди має становити 2 000,00 грн.

Таким чином, позов ОСОБА_1 в частині вимоги про стягнення з ОСОБА_3 у якості відшкодування моральної шкоди 3 000,00 грн. підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 1 - 4, 7, 8, 10, 11, 15, 18, 57 - 60, 61 - 64, 208, 209, 212 - 215 Цивільного процесуального кодексу України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_3 у якості відшкодування моральної шкоди 2 000,00 грн.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Роз'яснити, що:

- рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано;

- у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом;

- апеляційна скарга на рішення може бути подана до Апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення;

- особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя В.В. Корбут

Повне рішення складено 08.11.2013 р.