Справа № 1324/1229/12
Головуючий у 1 інстанції: Марчук В.І.
Провадження № 22-ц/783/7406/13
Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2013 року Судова колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Львівської
області у складі: головуючого судді:
Ванівського О.М.,

суддів: Богонюка
М.Я., Приколоти Т.І.,

при секретарі: Цар
М.М.,

за участю: позивача - ОСОБА_2
та її представника - адвоката ОСОБА_3,

представника відповідача -
Смук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Трускавецького міського суду
Львівської області від 27 листопада 2012
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Закритого акціонерного товариства
лікувально-оздоровчих закладів
«Трускавецькурорт» про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої неправомірними діями та
рішеннями адміністрації підприємства,
-

в с т а н о в и л а:

22 травня 2012 року ОСОБА_2 звернулась в
Трускавецький міський суд Львівської
області із позовною заявою до
Закритого акціонерного товариства
лікувально-оздоровчих закладів
«Трускавецькурорт» про стягнення
матеріальної шкоди, а саме: премії в
сумі 234,51 грн., коштів за лікування - 700,00
грн., коштів за санаторно-курортне
лікування - 919,00 грн., витрат на правову
допомогу (послуги адвоката) - 3000,00 грн.,
транспортних витрат - 200,00 грн., витрат
за інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи - 40,00 грн., вихідної
допомоги - 4203,84 грн., одноразової
грошової допомоги - 8255,00 грн. та
моральної шкоди в сумі 100000,00 грн., а
всього - 117552,35 грн..

Рішенням Трускавецького міського суду
Львівської області від 27 листопада 2012
року позов ОСОБА_2 задоволено частково,
а саме: стягнено із ЗАТ ЛОЗ
«Трускавецькурорт» на користь ОСОБА_2
невиплачену премію в розмірі 234,51 грн.
та 214,60 грн. судового збору на користь
держави. В задоволенні решти позовних
вимог - відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Львівської
області від 25 квітня 2013 року апеляційну
скаргу ОСОБА_2 задоволено частково,
рішення Трускавецького міського суду в
частині відмови у стягненні судових
витрат скасовано та ухвалено в цій
частині нове рішення, яким відмовлено в
задоволенні цієї позовної вимоги у
зв'язку із відсутністю доказів, що
обґрунтовують таку позовну вимогу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 12 вересня 2013
року зазначене рішення Апеляційного
суду Львівської області в частині
позовних вимог ОСОБА_2 про
відшкодування моральної шкоди та
витрат на правову допомогу скасовано,
справу в частині цих позовних вимог
направлено на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
покликається на те, що тримісячний
строк звернення до суду з позовною
вимогою про стягнення моральної шкоди
вона не пропустила так як
адміністрація ЗАТ ЛОЗ
«Трускавецькурорт» будь-якими
способами затягували видачу довідки
про стан заборгованості по виплаті
заробітної плати. Зазначає, що
звернутися із позовом про стягнення
моральної шкоди до ЗАТ ЛОЗ
«Трускавецькурорт» вона не могла
оскільки довідку про розмір
заборгованої відповідачем заробітної
плати вона отримала лише 23.03.2012 року і
рішення суду щодо стягнення
невиплаченої премії набрало законної
сили тільки після розгляду справи за її
апеляційною скаргою Апеляційним судом
Львівської області. Вважає, що
тримісячний строк на звернення до суду
почав спливати після ухвалення
Апеляційним судом Львівської області
свого рішення у справі, а тому такий
строк вона не пропустила. Щодо відмови
у задоволенні позовної вимоги про
стягнення з відповідача на її користь
судових витрат зазначає, що судом
першої інстанції не враховано доказів
про те, що вона понесла такі витрати,
відтак порушено норми процесуального
права.

Зважаючи на вказане, просить згадане
рішення в оскаржуваній частині
скасувати та ухвалити в цій частині
нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
про стягнення моральної шкоди та
витрат на правову допомогу в межах
доводів апеляційної скарги та тієї
частини позовних вимог, які є предметом
оскарження та розгляду в апеляційній
інстанції на підставі ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 02 жовтня 2013 року, колегія
суддів приходить до наступного.

Встановлено, що позивач перебувала у
трудових відносинах із ЗАТ ЛОЗ
«Трускавецькурорт» на посаді лікаря
функціональної діагностики і наказом
№ 1569-к від 09.09.2011 року її звільнено з
роботи за власним бажанням у зв'язку з
виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України
(т.1 а.с.50-52).

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що позивачем подано позов суду з
вимогою про відшкодування моральної
шкоди з пропуском встановленого ст.233
КЗпП України тримісячного строку
звернення до суду з заявою про
вирішення трудового спору, а
представником відповідача подано
клопотання про застосування позовної
давності, а відтак відмовив у
задоволенні цієї позовної вимоги.

Проте, з таким висновком суду першої
інстанції погодитись не можна з
наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Як вбачається із матеріалів справи,
станом на 09.09.2011 року ОСОБА_2 не
виплачено премії за липень 2010 року у
розмірі 234,51 грн., що серед іншого
підтверджується довідкою ЗАТ ЛОЗ
«Трускавецькурорт» від 23 березня 2012
року (т.1 а.с.13).

Крім того, Вищим спеціалізованим судом
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ ухвалою від 02
жовтня 2013 року встановлено, що на
момент розгляду справи за позовом
ОСОБА_2 до ЗАТ ЛОЗ «Трускавецькурорт»
про стягнення матеріальної та
моральної шкоди відповідачем не
виплачено позивачу всіх належних сум.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Рішенням Конституційного Суду України
№4-рп/2012 від 22.02.2012 року у справі за
конституційним зверненням громадянина
ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення
положень статті 233 КЗпП України у
взаємозв'язку з положеннями статей 117,
237-1 цього кодексу роз'яснено, що в
абзаці 10 п.2.3 мотивувальної частини, що
звільнений працівник, якому з вини
власника або уповноваженого ним органу
несвоєчасно виплатили належні при
звільненні суми, має право вимагати
відшкодування завданої при цьому
моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України
працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

Вказану норму, у своєму рішенні №4-рп/2012
від 22.02.2012 року у справі за
конституційним зверненням громадянина
ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення
положень статті 233 КЗпП України у
взаємозв'язку з положеннями статей 117,
237-1 цього кодексу, роз'яснив
Конституційний Суд України.

Зокрема в абзаці 1 резолютивної частини
зазначеного рішення зазначено, що
положення частини першої ст.233 КЗпП
України у взаємозв'язку з положеннями
статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід
розуміти так, що для звернення
працівника до суду з заявою про
вирішення трудового спору щодо
стягнення середнього заробітку за весь
час затримки по день фактичного
розрахунку при звільненні та про
відшкодування завданої при цьому
моральної шкоди встановлено
тримісячний строк, перебіг якого
розпочинається з дня, коли звільнений
працівник дізнався або повинен був
дізнатися про те, що власник або
уповноважений ним орган, з вини якого
сталася затримка виплати всіх належних
при звільненні сум, фактично з ним
розрахувався.

Таким чином, зважаючи на те, що
відповідач фактично з позивачем не
розрахувався, колегія суддів приходить
до переконання, що судом першої
інстанції безпідставно відмовлено у
задоволенні позовної вимоги про
стягнення з ЗАТ ЛОЗ «Трускавецькурорт»
на користь ОСОБА_2 моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Позивач у позовній заяві та
апеляційній скарзі посилається на те,
що в результаті невиплати належних їй
при звільненні сум заборгованості,
було порушено її звичний життєвий
уклад у зв'язку із необхідністю захисту
своїх прав в суді, на що вона витрачала
багато часу, зусиль та коштів. Крім
того, у зв'язку із протиправними діями
відповідача вона зазнала значних
емоційних та душевних страждань та
хвилювань. Вважає також, що вимушене
звільнення та тривала судова тяганина
щодо відшкодування належних їй при
звільненні грошових сум принизили її
честь, гідність та завдали шкоди її
діловій репутації, як лікаря.

Колегія суддів погоджується з тим
фактом, що в результаті протиправних
дій відповідача, зокрема невиплати при
звільненні з його вини позивачу у
встановлений строк заборгованості
позивач зазнав моральних страждань,
порушення звичного життєвого укладу,
частково втратила нормальні життєві
зв'язки та через тривалий розгляд
справи змушена була докладати
додаткові зусилля для організації
свого життя.

Згідно ч.1 ст.237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Відповідно до ч.3 ст.23ЦК України
моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в інший спосіб.
Частиною четвертою цієї ж статті
моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.

Згідно абз.2 ч.3 ст.23 ЦК України розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст.60 ЦПК України доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши матеріали справи, виходячи
із вимог розумності і справедливості,
зважаючи на обставини невиплати
позивачу заборгованості за
невиплаченою премією при звільненні,
враховуючи характер та об'єм фізичних,
душевних, психічних страждань
внаслідок такої невиплати, тривалості
розгляд спору, що виник у зв'язку з
невиплатою, що потребувало від
позивача додаткових зусиль для
організації свого життя, приймаючи до
уваги покликання позивача, колегія
суддів приходить до переконання, що є
всі підстави для відшкодування
моральної шкоди, однак сума 100000,00 грн.,
яка заявлена позивачем є завищеною та
необґрунтованою, а тому така вимога
підлягає частковому задоволенню.

Щодо відмови суду першої інстанції в
задоволенні позовної вимоги про
стягнення витрат на правову допомогу
колегія суддів приходить до наступного
висновку.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Як вбачається із матеріалів справи,
позивач понесла судові витрати на
правову допомогу у розмірі 3000,00 грн., що
підтверджується договором про надання
правової допомоги, довідкою про
виплату винагороди адвокату (т.1 а.с.84;
180) та наданих до початку розгляду
апеляційної скарги акту розрахунку
оплати послуг адвоката згідно договору
№651/2 від 06.08.2012 року і квитанції до
прибуткового касового ордера №2 від
06.08.2012 року.

Відтак, посилання суду першої
інстанції на те, що витрати на правову
допомогу були понесені позивачем при
розгляді іншої справи є безпідставним,
а такий висновок - хибним.

Зважаючи на вказане, з врахуванням
вимог ч.1 ст.88 ЦПК України щодо
пропорційності задоволених позовних
вимог присудженим судовим витратам,
колегія суддів приходить до
переконання, що вимога про стягнення
витрат на правову допомогу, понесених
позивачем підлягає частковому
задоволенню, пропорційно до
задоволених вимог про стягнення
невиплаченої премії та моральної
шкоди.

Керуючись 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст.309, 313,
ч.2 ст. 314, ст.ст.316, 317 ЦПК України, колегія
суддів, -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Трускавецького міського суду
Львівської області від 27 листопада 2012
року в частині відмови у задоволенні
позовних вимог про стягнення моральної
шкоди та витрат на правову допомогу -
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позов ОСОБА_2 в цій частині -
задовольнити частково.

Стягнути із Закритого акціонерного
товариства лікувально-оздоровчих
закладів «Трускавецькурорт» на
користь ОСОБА_2 моральну шкоду в
розмірі 250,00 грн..

Стягнути із Закритого акціонерного
товариства лікувально-оздоровчих
закладів «Трускавецькурорт» на
користь ОСОБА_2 витрати на правову
допомогу пропорційно до задоволених
позовних вимог у розмірі 13,00 грн..

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подання касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
рішенням апеляційного суду законної
сили.

Головуючий:
О.М.Ванівський

Судді:
М.Я.Богонюк

Т.І.Приколота