НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-41/11
№ 2/183/13/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.10.2013 року

Новомосковський міськрайонний суд
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Городецького Д.І.

секретаря Кравченко О.О.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Новомосковську цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
ОСОБА_6, треті особи - Новомосковська
районна державна нотаріальна контора,
Новомосковське районне комунальне
бюро технічної інвентаризації про
усунення порушень прав власника,
визнання недійсним свідоцтва про право
на спадщину за законом, визнання
договору купівлі-продажу частково
недійсним в частині покупця, визнання
права власності на житловий будинок,

В С Т А Н О В И В:

14.05.2007 року ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_6, третя особа -
Новомосковська районна державна
нотаріальна контора про усунення
порушень прав власника, визнання
договору купівлі-продажу недійсним.

Позивач неодноразово уточнювала
позовні вимоги, 18.05.2012 року звернулася
до суду з уточненим позовом до ОСОБА_3,
ОСОБА_6, треті особи - Новомосковська
районна державна нотаріальна контора,
Новомосковське районне комунальне
бюро технічної інвентаризації про
усунення порушень прав власника,
визнання недійсним свідоцтва про право
на спадщину за законом, визнання
договору купівлі-продажу частково
недійсним в частині покупця, визнання
права власності на житловий будинок.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилалася на те, що у відповідності до
рішення Новомосковського районного
суду Дніпропетровської області від
04.04.1991 року, між нею та ОСОБА_6 був
проведений поділ в натурі житлового
будинку з господарськими будівлями та
спорудами, який розташований по
АДРЕСА_1, за нею ОСОБА_1 було визнане
право власності та виділене в натурі 23
частини зазначеного нерухомого майна,
за ОСОБА_6 було визнане право власності
та виділене в натурі 13 частини спірного
майна.

На підставі рішення суду було
проведене переобладнання житлового
будинку, які зареєстровані в органах
БТІ.

ОСОБА_6 помер у ІНФОРМАЦІЯ_1, після його
смерті відповідач ОСОБА_6 отримав
свідоцтво про право на спадщину за
законом від 02.12.1999 року на 13 частину
житлового будинку з господарськими
будівлями та спорудами, який
розташований по АДРЕСА_1.

Але, відповідно до зазначеного
свідоцтва, всупереч рішення суду від
04.04.1991 року, за ОСОБА_6 визнане право
власності в порядку спадкування на 13
ідеальну частку домоволодіння, без
урахування реального розподілу.

10.01.2007 року ОСОБА_6 уклав договір
купівлі-продажу, відповідно до якого,
продав ОСОБА_3 13 частину спірного
житлового будинку.

Позивач зазначила, що свідоцтво про
право на спадщину від 02.12.1999 року та
договір купівлі-продажу від 10.01.2007 року
не відповідають вимогам закону і
порушують її законні права.

Крім того, у відповідності дж ост. 362 ЦК
України, вона, як співвласник у
спільній частковій власності, має
переважне перед іншими особами право
купівлі частини домоволодіння.

При укладанні договору купівлі-продажу
її переважне право на купівлю було
порушене, вона не була повідомлена про
укладення договору купівлі-продажу.

В зв'язку з наведеним, в позовній заяві
ОСОБА_1 просила суд усунути порушення
її прав власника, визнати недійсним
свідоцтво про право на спадщину за
законом від 02.12.1999 року, видане на ім'я
ОСОБА_6 Новомосковською районною
державною нотаріальною конторою,
визнати договір купівлі-продажу від
10.01.2007 року, укладений між ОСОБА_6 і
ОСОБА_3 частково недійсним в частині
покупця, перевести на неї права та
обов'язки покупця та визнати за нею
право власності на житловий будинок з
господарськими будівлями та спорудами,
який розташований по АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
її представник підтримали позовні
вимоги в повному обсязі, посилалися на
підстави звернення до суду, викладені в
позовній заяві, просили суд
задовольнити вимоги.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник
в судовому засідання позов визнали
частково, не заперечували проти
задоволенні вимог щодо визнання
свідоцтва про право на спадщину
частково недійсним, в іншій частині
вимог просили відмовити.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання
не з'явився, про місце, дату і час
розгляду справи належним чином
повідомлений.

Новомосковська районна державна
нотаріальна контора в своєму листі
просила суд розглянути справу без
участі її представника.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступного.

Судом встановлено, що у відповідності
до рішення Новомосковського районного
суду Дніпропетровської області від 04
квітня 1991 року, за ОСОБА_1 було визнане
право власності на 23 частин
домоволодіння, розташованого по
АДРЕСА_1 та виділено в натурі зазначену
частину домоволодіння, а саме:
приміщення 1-1, 1-2, 1-3; сарай - літ.В;
погріб, 12 частину огорожі; калитку;
ворота.

Зазначеним рішенням за ОСОБА_6 було
визнане право власності на 13 частин
домоволодіння, розташованого по
АДРЕСА_1 та виділено в натурі зазначену
частину домоволодіння, а саме:
приміщення 1-4, 1-5; частину літньої кухні
(6,2х2,45); 12 частину огорожі № 2.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_6 помер.

02 грудня 1999 року Новомосковською
районною державною нотаріальною
конторою ОСОБА_6 було видане свідоцтво
про право на спадщину за законом після
смерті батька - ОСОБА_6, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно якого за ним
визнане право власності на 13 частин
житлового будинку та господарських
будівель та споруд, розташованих по
АДРЕСА_1, а саме, на 13 частки житлового
будинку літ. А житловою площею 36,4 кв.м.,
загальною площею 61,8 кв.м. з відповідною
частиною надвірних побудов, що в цілому
складається з: літньої кухні-сараю -
літ.Б; сараю - літ.В; вбиральні - літ.Г;
колодязя - № 1; огорожі №2-4.

Суд приходить до переконання, що
вищезазначене свідоцтво про право на
спадщину було видане без урахування
рішення суду від 04 квітня 1991 року,
фактично, у власність ОСОБА_6 було
передане нерухоме майно, яке належало
ОСОБА_1.

Судом також встановлено, що 10 січня 2007
року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 був укладений
договір купівлі-продажу, відповідно до
якого ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_3 купив за 21
784 грн. 13 частину житлового будинку та
господарських будівель та споруд,
розташованих по АДРЕСА_1, а саме, на 13
частки житлового будинку літ. А
житловою площею 36,4 кв.м., загальною
площею 61,8 кв.м. з відповідною частиною
надвірних побудов, що в цілому
складається з: літньої кухні-сараю -
літ.Б; сараю - літ.В; вбиральні - літ.Г;
колодязя - № 1; огорожі №2-4.

Суд приходить до переконання, що
договір купівлі-продажу також був
укладений без урахування рішення суду
від 04 квітня 1991 року, фактично, продане
нерухоме майно, яке належало ОСОБА_1.

У відповідності до вимог Законодавства
України, власник володіє,
розпоряджується своїм майном на
власний розсуд, держава забезпечує
захист прав власника.

У відповідності до п.1 ст. 203 ЦК України,
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Згідно до ст. 215 ЦК України, підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 117 ЦК України,
недійсність окремої частини правочину
не має наслідком недійсності інших
його частин і правочину в цілому, якщо
можна припустити, що правочин був би
вчинений і без включення до нього
недійсної частини.

Оскільки, як зазначалося вище,
свідоцтво про право на спадщину за
законом було видане без урахування
рішення суду від 04 квітня 1991 року і у
власність ОСОБА_6 було передане
нерухоме майно, яке належало ОСОБА_1,
договір купівлі-продажу спірного майна
також був укладений без урахування
рішення суду від 04 квітня 1991 року, право
власності ОСОБА_1 підлягає захисту,
тому, свідоцтво про право на спадщину
та договір купівлі-продажу в
зазначеній частині належить визнати
недійсними.

Стосовно вимог ОСОБА_1 про визнання
договору купівлі-продажу частково
недійсним в частині покупця,
переведення на неї прав та обов'язків
покупця, суд приходить до наступного.

Як зазначалося вище, позивачу ОСОБА_1
належало 23 частин спірного житлового
будинку, відповідачу ОСОБА_6 - 13 частин
житлового будинку, тобто, сторони були
власниками майна на праві спільної
часткової власності.

У відповідності до ст. 362 ЦК України, у
разі продажу частки у праві спільної
часткової власності співвласник має
переважне право перед іншими особами
на її купівлю за ціною, оголошеною для
продажу, та на інших рівних умовах, крім
випадку продажу з публічних торгів.
Продавець частки у праві спільної
часткової власності зобов'язаний
письмово повідомити інших
співвласників про намір продати свою
частку, вказавши ціну та інші умови, на
яких він її продає. Якщо інші
співвласники відмовилися від
здійснення переважного права купівлі
чи не здійснять цього права щодо
нерухомого майна протягом одного
місяця, а щодо рухомого майна - протягом
десяти днів від дня отримання ними
повідомлення, продавець має право
продати свою частку іншій особі. У разі
продажу частки у праві спільної
часткової власності з порушенням
переважного права купівлі співвласник
може пред'явити до суду позов про
переведення на нього прав та обов'язків
покупця. Одночасно позивач
зобов'язаний внести на депозитний
рахунок суду грошову суму, яку за
договором повинен сплатити покупець.

В обґрунтування своїх вимог позивач
ОСОБА_1 посилалася на те, що вона не була
повідомлена про продаж частки
нерухомого майна.

У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на обґрунтування своїх вимог, але,
позивач не надала суду доказів, які
підтверджували її вимоги.

Так, у відповідності до матеріалів
нотаріальної справи, 05.12.2006 року
нотаріус направив ОСОБА_1 повідомлення
про намір ОСОБА_6 продати належну йому
частину будинку та про необхідність у
місячний термін повідомити про своє
бажання або відмову від придбання
зазначеної частини будинку.

Згідно до поштового повідомлення,
ОСОБА_1 отримала лист нотаріуса 07.12.2006
року, але, до нотаріальної контори не
звернулася.

Оскільки ОСОБА_1 не використала свого
переважного право купівлі частки майна
протягом одного місяця, суд приходить
до переконання, що у відповідності до
ст. 362 ЦК України, ОСОБА_6 мав право
продати свою частку іншій особі.

Крім того, при зверненні до суду з
позовом про переведення прав покупця, в
порушення вимог ст. 362 ЦК України,
позивач ОСОБА_1 не внесла на депозитний
рахунок суду грошову суму, яку за
договором повинен сплатити покупець.

Враховуючи наведене, в задоволенні
позовних вимог в частині переведення
на прав та обов'язків покупця, визнання
права власності на 13 частину спірного
нерухомого майна належить відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
10, 60, 88, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 203, 215, 319,
362, 386 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Визнати частково недійсним свідоцтво
про право на спадщину за законом на 13
частину житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами,
який розташованого по АДРЕСА_1, після
ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, видане 02
грудня 1999 року Новомосковською
районною державною нотаріальною
конторою ОСОБА_6, в частині права
власності на сарай - літ.В.

Визнати частково недійсним договір
купівлі продажу, укладений 10 січня 2007
року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, відповідно
до якого ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_3 купив 13
частину житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами,
який розташованого по АДРЕСА_1 в
частині купівлі-продажу сараю - літ.В.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

СУДДЯ
Д.І.
Городецький