АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Шахова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2013 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів - Головачова Я.В., Поливач Л.Д.

при секретарі - Боярській І.І., Охневській Т.В.

розглянула в відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 липня 2013 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з зазначеним позовом тавказував, що 21 вересня 1998 року ОСОБА_2 взяв у нього в борг гроші в сумі 137 000 доларів США, про що написав розписку та зобов,язався повернути гроші з місячною ставкою 7%. Оскільки гроші та відсотки ОСОБА_2 не повернуто,позивач просив стягнути з нього 1 095 041 грн. боргу та понесені ним судові витрати у зв,язку з зверненням до суду,а саме судового збору в сумі 3 441 грн. та 114 грн.70 коп. за подання заяви про забезпечення позову.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18 липня 2013 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики у розмірі 1 095 041 грн.

Не погодившись з рішенням суду представник ОСОБА_5 - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу та посилаючись на порушення процесуального та не вірне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове яким відмовити ОСОБА_4 в задоволені позову.

На обґрунтування своїх доводів зазначає, зокрема, що розглянувши справу у відсутності відповідача, судом допущена суттєва неповнота в з,ясуванні обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та не було перевірено, чи була розписка про отримання грошових коштів, в якій немає жодних посилань на час їх повернення, видана саме ОСОБА_2 Крім цього, вважає апелянт, розписка видавалася від імені юридичної особи ТОВ ЗТ «Оскол», а не ОСОБА_2,який завірив розписку як посадова особа вказаного товариства. Гроші в сумі 137 000 доларів США були передані ОСОБА_2 за договором,укладеним між ним та фондом «Світовіт»,а не по розписці, наданій позивачем. Окрім того суд, мав застосувати до даних правовідносин норми ЦК 1963 року, під час дії яких виникли дані правовідносини, а вказавши в рішенні посилання про часткове задоволення позовних вимоги ОСОБА_4,суд фактично задовольнив їх в повному обсязі та стягнув на користь позивача 1 095 041 грн.,про що він відповідно і просив позивач в своєму позові.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечував та просив залишити рішення суду без змін.

Заслухавши доповідь судді Шахової О.В., пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 суд першої інстанції встановив, що 21 вересня 1998 року відповідачем отримано від позивача позику в сумі 137 000 дол. США про що ним було складено письмову розписку і відповідно до якої він зобов,язався сплачувати 7% за кожний місяць користування коштами. Оскільки відповідач гроші позивачу не повернув, суд вважав,що таким чином, він свої зобов,язання за договором позики він не виконав, та стягнув з ОСОБА_2 на користь позивача борг в сумі 1 095 041 грн.

Проте таких висновків суд дійшов без належного з,ясування обставин справи, надавши невірну оцінку доказам,які містяться в матеріалах справи, що призвело до порушення норм матеріального права та з огляду на що рішення суду не можна визнати законним та обґрунтованим,з огляду на таке.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України однією з підстав виникнення прав та обов,язків є договори та інші правочини.

Згідно ч.1 ст.202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов,язків.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК договором є домовленість двох,або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов,язків.

Відповідно до ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками,а позичальник зобов,язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики),або таку ж кількість речей того ж самого роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей,визначених родовими ознаками.

Згідно ст.638 ЦК договір є укладеним,якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, які є необхідними для договорів даного виду,а також всі ті умови,щодо яких за заявою хоча б однієї з сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст.203 ЦК зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу,іншим актам цивільного законодавства,а також інтересам держави та суспільства,його моральним засадам.

Звернувшись до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_2 боргу, позивач ОСОБА_4 на підтвердження своїх доводів та вимог надав письмову розписку,складену 21 вересня 1998 року ОСОБА_2,в якій останній зазначив, що він зобов,язується повернути взятий кредит з місячною ставкою 7% з квітня 1998 року у ОСОБА_4, ОСОБА_6 в сумі 43 000 дол. США,які з 22.09. 98 року становлять 137 000 дол.,відповідно до договору між фондом «Світовіт» президентом Михайловим В.Г. та ним від 23 листопада 1996 року.

В розумінні ст.203 ЦК,зміст правочину включає в себе зазначення учасників правочину, їх права та обов,язки, про набуття,зміну, або припинення яких вони домовилися. Незазначення в змісті правочину його учасників (учасника) або зазначення їх всупереч законодавству означає,що зміст правочину суперечить актам цивільного законодавства. Зазначені вимоги кореспондується з вимогами ст. 626 ЦК,якою також встановлено, що договором є не дія,а домовленість сторін,спрямована на набуття,зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Надана позивачем письмова розписка,на підтвердження існування між ним та відповідачем договору позики, зазначеним вимогам закону не відповідає, оскільки з її змісту не можливо встановити сторони. Як вбачається, крім позивача та відповідача, з боку позикодавця, виступила ще одна особа - ОСОБА_6 (встановлено що ця особа є батьком позивача, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 а.с.12), але його прізвище в розписці не вказано. На розписці стоїть штамп Акціонерного товариства закритого типу «Оскол», а круглою печаткою цього товариства посвідчено підпис ОСОБА_2,але пояснити яке відношення зазначене товариство має до договору укладеного з ОСОБА_2 позивач переконливо не зміг. Як не зміг надати також пояснень та доказів того, що отримані ОСОБА_2 гроші 43 000 дол. складають з урахуванням комісійних втрат 137 000 дол., в той час як в розписці є посилання ОСОБА_2 що зазначена сума пов'язана з договором між фірмою «Світовіт», президентом Михайловим В.Г. та ним від 23.11.1996 року.

Окрім цього та не дивлячись на посилання позивача на ч.2 ст.530 ЦК, з розписки не можливо чітко встановити, що сторони дійшли домовленості та згоди з усіх істотних умов договору, зокрема, строку виконання зобов'язання та повернення відповідачем грошей. Так позивач посилається на те, що договір було укладено строком на 14 років,але не пізніше листопада 2012 року,але така умова в письмовій розписці ОСОБА_2 відсутня, в той час як останній надав ксерокопії листів матері позивача (яка можливо після смерті чоловіка і мала право вимоги за даним договором),в яких вона пише про те, що гроші були передані ОСОБА_2 на три місяці (а.с.85). Ці доводи позивачем в установленому законом порядку не спростовані,як не спростовано ним також факт, згідно його письмової розписки, про отримання ним від ОСОБА_2 ще 21 березня 1998 року грошей в сумі 7 000 дол. (а.с.70).

Відповідно до вимог закону щодо форми договору позики,сама по собі розписка є, безумовно, переконливим доказом укладання позики у спорі між його сторонами,проте за своїм змістом вона має відповідати вимогам закону та. відповідно до ст.212 ЦПК підлягає належній оцінці у взаємозв'язку з іншими доказами у справі

Проте на вимогу ст. 60 ЦПК України, позивач не надав доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог про передачу ОСОБА_2 грошей в сумі саме 137 000 дол. США, розрахунків заборгованості та доказів невиконання останнім своїх зобов'язань.

Зазначене залишилось поза увагою суду першої інстанції, у зв'язку з чим прийняте ним рішення не відповідає вимогам ст.ю213,214 ЦПК та відповідно до ст. 309 ЦПК підлягає скасуванню та ухваленню по справі нового рішення про відмову ОСОБА_4 в задоволені позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313- 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 липня 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення,яким відмовити ОСОБА_4 в задоволені позову до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді: