У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2013 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,

суддів: Амеліна В.І.,
Гончара В.П.,

Євтушенко О.І.,
Карпенко С.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_4 про
визнання таким, що втратив право
користування жилим приміщенням, зняття
з реєстраційного обліку, виселення та
вселення, за зустрічним позовом ОСОБА_4
до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання
договору купівлі-продажу недійсним,
визнання права власності на квартиру,
усунення перешкод у користуванні
квартирою, за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Свердловського
міського суду Луганської області від 02
серпня 2011 року та рішення апеляційного
суду Луганської області від 13 жовтня 2011
року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2008 року ОСОБА_4 звернулась до
суду із вищезазначеним позовом та
просила визнати ОСОБА_4 таким, що
втратив право користування квартирою
АДРЕСА_1, яка належить їй на праві
власності на підставі договору
купівлі-продажу від 20 лютого 2006 року,
укладеного між нею та ОСОБА_5, ОСОБА_6,
зняти його з реєстрації за цією адресою
та виселити з квартири. На
обґрунтування позовних вимог
посилалась на те, що ОСОБА_4 зловживає
спиртними напоями, створює нестерпні
умови для життя, тобто порушує правила
спільного проживання.

ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним
позовом про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 від 20 лютого 2006 року,
укладеного між ОСОБА_4 (ОСОБА_7) та
ОСОБА_5, ОСОБА_6 Посилався на те, що з 29
квітня 2006 року перебуває з ОСОБА_4 у
зареєстрованому шлюбі. У 2004 році він
домовився із ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про
придбання у них квартири,
зареєструвався в ній та протягом 2004
року частинами віддав їм гроші за
квартиру, проте під час укладення у 2006
році спірного договору
купівлі-продажу ОСОБА_4 (ОСОБА_7)
безпідставно зазначила себе покупцем
квартири, стверджуючи при цьому, що
оскільки вони мешкають разом, то
не має значення хто буде зазначений
покупцем квартири.
Оскільки через деякий час відносини
між ними погіршились і
ОСОБА_4 стала чинити йому перешкоди у
користуванні квартирою,
просив визнати недійсним договір
купівлі-продажу від 20 лютого
2006 року в частині покупця квартири,
визнати його покупцем квартири,
визнати за ним право власності на
спірну квартиру, зобов'язати ОСОБА_4 не
чинити йому перешкоди у користуванні
квартирою.

Рішенням Свердловського міського суду
Луганської області від 02
серпня 2011 року в задоволенні позову
ОСОБА_4 відмовлено.

Позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано договір купівлі-продажу від 20
лютого 2006 року, укладений між ОСОБА_4
(ОСОБА_7) та ОСОБА_5, ОСОБА_6 недійсним,
визнано право власності ОСОБА_4 на
спірну квартиру.

Зобов'язано ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_4
перешкоди у користуванні спірною
квартирою.

Рішенням апеляційного суду Луганської
області від 13
жовтня 2011 року апеляційну скаргу
ОСОБА_4 задоволено частково, рішення
суду першої інстанції скасовано в
частині визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартири від 20 лютого
2006 року.

Визнано договір купівлі-продажу від 20
лютого 2006 року, укладений між ОСОБА_4
(ОСОБА_7) та ОСОБА_5, ОСОБА_6 частково
недійсним та визнано покупцем за
договором купівлі-продажу ОСОБА_4

У решті рішення суду першої інстанції
залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати оскаржувані судові рішення
та ухвалити нове рішення про
задоволення її позовних вимог,
мотивуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

За змістом рішення суду апеляційної
інстанції повинно відповідати вимогам
ст. 316 ЦПК України.

Зокрема, у ньому повинні бути зазначені
мотиви зміни рішення, скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення; встановлені
судом першої інстанції та не оспорені
обставини, а також обставини,
встановлені апеляційним судом, і
визначені відповідно до них
правовідносини; чи були і ким порушені,
невизнані або оспорені права, свободи
чи інтереси, за захистом яких особа
звернулася до суду; назви, статті, її
частини, абзацу, пункту, підпункту
закону, на підставі якого вирішено
справу, а також процесуального закону,
яким суд керувався.

Проте, зазначеним вимогам рішення суду
апеляційної інстанції не відповідає.
Суд належним чином не перевірив
доводів апеляційної скарги; не
перевірив законність і
обґрунтованість ухваленого судом
першої інстанції рішення; не навів
достатніх мотивів прийнятого ним
рішення; не зазначив обставини, якими б
спростовувались доводи апеляційної
скарги.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідно до
свідоцтва про шлюб ОСОБА_4 та ОСОБА_7
зареєстрували шлюб 29 квітня 2006 року у
відділі реєстрації актів цивільного
стану Свердловського міського
управління юстиції Луганської області.
Прізвище дружини після реєстрації -
ОСОБА_4 (а.с. 18).

Відповідно до договору купівлі-продажу
квартири від 20 лютого
2006 року ОСОБА_8, діючи на підставі
довіреності, посвідченої 13 лютого 2006
року секретарем Бірюковської селищної
ради ОСОБА_9 за № 33 від імені ОСОБА_6, та
довіреності, посвідченої 13 лютого 2006
року секретарем Бірюковської селищної
ради ОСОБА_9 за № 32 від імені ОСОБА_5,
продала, а ОСОБА_7 купила квартиру
АДРЕСА_1, яка складається з трьох кімнат
жилою площею 38,5 кв. м, загальною площею
66,7 кв. м. Зазначена квартира належить
продавцям на підставі договору
купівлі-продажу, посвідченого 4 червня
1998 року приватним нотаріусом
Свердловського районного
нотаріального округу ОСОБА_11 за № 902,
зареєстрованого в БТІ м. Свердловська в
реєстровій книзі № 69 за реєстровим №
19574. Продаж квартири за домовленістю
сторін вчинено за 5 000 грн, які, як
вказано в третьому пункті даного
договору, отримані представником
продавців від покупця до оформлення
цього договору. Даний договір
посвідчено приватним нотаріусом
Свердловського міського нотаріального
округу Луганської області ОСОБА_12 та
зареєстровано в реєстрі за № 730 (а.с. 19).

Згідно з витягом про реєстрацію права
власності на нерухоме майно
комунальним підприємством
Свердловське міжрайонне бюро
технічної інвентаризації 20 березня 2006
року зареєстровано право власності на
вищезазначену квартиру за ОСОБА_7 (а.с.
21).

Судами також встановлено, що у
розписці, написаній власноруч ОСОБА_5,
вказано, що ОСОБА_5, яка проживає за
адресою АДРЕСА_1, отримала від ОСОБА_4,
який мешкав по АДРЕСА_2, 1 060 грн за
квартиру за адресою АДРЕСА_1. Після
отримання повної вартості квартири
вона зобов'язується переоформити на
ОСОБА_4 квартиру протягом 15 днів. У
подальшому згідно з даною розпискою
ОСОБА_5 отримала від ОСОБА_4 за спірну
квартиру гроші у розмірі: 400 грн, 300 грн,
600 грн - 30 жовтня 2004 року, 200 грн та
520 грн - 28 жовтня 2004 року, 530 грн - 28
листопада 2004 року, 500 грн - 28 грудня 2004
року, що в загальній сумі склало 4 110 грн
(т. 1 а.с. 55).

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Стаття 657 ЦК України вимагає укладення
договору купівлі-продажу земельної
ділянки, єдиного майнового комплексу,
житлового будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна у письмовій формі та
його нотаріального посвідчення і
державної реєстрації.

За змістом ст. 640 ЦК України договір,
який підлягає нотаріальному
посвідченню і державній реєстрації, є
укладеним з моменту його державної
реєстрації.

Статтею 204 ЦК України встановлена
презумпція правомірності правочину,
тобто правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Згідно з ч. 4 ст. 202 ЦК України дво - чи
багатостороннім правочином є
погоджена дія двох або більше сторін.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено,
що підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин
має бути спрямований на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ним.

Разом з тим, оскільки в силу положень
ст. 655 ЦК України договір
купівлі-продажу спрямований на перехід
права власності на майно від однієї
особи до іншої за певну грошову суму,
визнання договору недійсним на
підставі ч. 5 ст. 203 ЦК України вимагає
доведення відсутності настання
реальних наслідків.

Суд апеляційної інстанції, ухвалюючи
рішення про часткове визнання
недійсним договору купівлі-продажу
спірної квартири в частині покупця та
визнаючи покупцем ОСОБА_4, у порушення
вимог ст. ст. 212-214, 303, 309, 316
ЦПК України на вищезазначені положення
закону уваги не звернув, доводи і
заперечення сторін належним чином не
перевірив, у достатньому обсязі не
визначився з характером спірних
правовідносин, не уточнив позовних
вимог та не з'ясував, з яких правових
підстав заявлені вимоги про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
спірної квартири та які норми
матеріального права потрібно
застосовувати до спірних
правовідносин.

З огляду на зазначене, рішення суду
апеляційної інстанції не відповідає
вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України щодо
законності й обґрунтованості,
зазначені вище порушення призвели до
неправильного вирішення спору. За
таких обставин колегія суддів вважає,
що апеляційний суд не виконав своїх
обов'язків, визначених законом, а тому
рішення підлягає скасуванню з
передачею справи на новий апеляційний
розгляд з підстав, передбачених ч. ч. 2, 3
ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Луганської
області від 13
жовтня 2011 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий А.С. ОлійникГоловуючий
Судді:В.І. Амелін В.П. Гончар О.І.
Євтушенко С.О. Карпенко Судді: В.І.
Амелін