АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1633/13 Справа № 2/401/4296/12 Головуючий у 1 й інстанції - Руденко В.В. Доповідач - Демченко Е.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2013 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Басуєвої Т.А.

при секретарі - Солод О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 20 листопада 2012 року по справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»), третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг»), про визнання кредитних договорів недійсними, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду з уточненим позовом до ПАТ «ОТП Банк» про визнання кредитних договорів недійсними, мотивуючи тим, що 06 лютого 2007 року між ним та ПАТ «ОТП Банк» був укладений кредитний договір №ML-302/031/2007 та 26 листопада 2007 року між ним та ПАТ «ОТП Банк» був укладений кредитний договір №ML-302/419/2007. Зазначені договори укладались з метою використання грошових коштів для придбання житла. Вважає, що дані кредитні договори повинні бути визнані недійсними у зв'язку з тим, що суперечать чинному законодавству, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики з боку відповідача, умови договорів є несправедливими та такими, що укладені під впливом обману (помилки).

Рішенням Амур-Нижгьодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 20 листопада 2012 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмолено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 20 листопада 2012 року та ухвалення нового рішення, яким задовольнити його позов, зазначаючи, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального й процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, що 06 лютого 2007 року між ОСОБА_2 та ПАТ «ОТП Банк» був укладений кредитний договір №ML-302/031/2007, за умовами якого банк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 55.250.доларів США для придбання нерухомого майна з умовою повернення зазначеної суми грошових коштів частинами до 06 лютого 2027 року та сплатою процентів за користування кредитом.

26 листопада 2007 року між ОСОБА_2 та ПАТ «ОТП Банк» був укладений кредитний договір №ML-302/419/2007, за умовами якого банк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 228.000 доларів США для придбання нерухомого майна з умовою повернення зазначеної суми грошових коштів частинами до 26 листопада 2027 року та сплатою процентів за користування кредитом.

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.14 постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року №5, при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215,1048-1052,1054-1055), статті 18-19 Закону України "Про захист прав споживачів".

Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними".

Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536,638,1056-1 ЦК).

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою визнання недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною 1-3,5 ст.203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити вимогам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати внутрішній волі, а також правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені.

Частиною 1 ст.230 ЦК України встановлено, якщо одна із сторін правочину навмисно вела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення у відповідності до ст.229 ЦК України, такий правочин визнається судом недійсним.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні вимог правильно зазначив, що при укладенні кредитних договорів з позивачем було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, які обумовлені згодою сторін, як узгоджені сторонами, так і прийняті ними, про що свідчить його підпис під договорами та анкетами-заявами, а також дотримані вимоги щодо форми договору, порядку та форми його зміни.

Висновок суду першої інстанції, про те, що при укладанні вказаних договорів обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі не спростовується матеріалами справи та доводами апеляційної скарги.

Щодо посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що укладені кредитні договори здійснені з використанням нечесної підприємницької практики з боку банку, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Закон України «Про захист споживачів» установив недійсність правочинів, здійснених з використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема у введені в обману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми.

У разі якщо споживач сплачував кошти не за сам товар, а за можливість одержання права на купівлю товару, а суб'єкт підприємницької діяльності без залучення власних коштів формував групи клієнтів, за рахунок коштів яких здійснювалась передача права на купівлю товару одному з учасників групи, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи, залучених до умов діяльності відповідної системи, укладений між сторонами договір не є угодою про посередницьку діяльність; діяльність підприємця з реалізації такої системи є такою, що вводить споживача в оману.

Таким чином, відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції правильно визначився зі змістом спірних правовідносин та обґрунтовано дійшов висновку про відсутність законних підстав для задоволення заявлених вимог.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 20 листопада 2012 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: