Сколівський районний суд Львівської
Справа № 453/952/13-ц
№ провадження
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2013 року Сколівський
районний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді
Микитина В.Я.;

при секретарі Трембач
М.М.;

з участю адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Сколе
Львівської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 19.06.2013 року звернувся в
суд із позовною заявою, в якій просить
стягнути з відповідача ОСОБА_3 у свою
користь 48000 грн. основного боргу за
договором позики, три проценти річних
за період прострочення у розмірі 1440
грн., а також судові витрати у справі у
розмірі 494 грн. 40 коп.. В обґрунтування
позовних вимог посилається на те, що
18.07.2011 року між ним та відповідачем
ОСОБА_3 укладено договір безпроцентної
позики грошей терміном до 01.06.2012 року,
за умовами якого останній взяв у нього
у борг 48000 грн., які зобов'язувався
повернути у визначений строк. Однак,
відповідач ОСОБА_3 до цього часу суми
позики не повернув, добровільно це
зробити відмовляється, уникає
зустрічей та не відповідає на
телефонні дзвінки, у зв'язку з чим він
був змушений звернутись до суду із
даним позовом.

Позивач ОСОБА_2 та його представник -
адвокат ОСОБА_1 у судовому засіданні
позовні вимоги підтримали у повному
обсязі, просять поданий позов
задовольнити з підстав, викладених у
позовній заяві (а. с. 3).

Відповідач ОСОБА_3 у судовому
засіданні проти задоволення позовних
вимог заперечив у повному обсязі та
надав пояснення, згідно з якими договір
безпроцентної позики грошей від 18.07.2011
року він дійсно підписав власноручно,
як і розписку про одержання грошей,
однак такі у борг не брав. Він був
вимушений піти на такі дії (підписання
договору позики та надання розписки за
ним), так як позивач ОСОБА_2 шляхом
шантажу відібрав у нього, як
землевпорядника Славської селищної
ради Сколівського району Львівської
області зазначену розписку, яку
обіцяв повернути після отримання у
власність земельної ділянки у смт.
Славське Сколівського району
Львівської області, зокрема після
прийняття селищною радою відповідного
рішення з вказаного приводу. Вважає, що
фактично договір не був укладений, так
як він гроші у сумі 48000 грн. у позивача
ОСОБА_2 не брав. З огляду на вказане,
вважає позовні вимоги безпідставними.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін, давши
належну оцінку доказам по справі, суд
вважає, що позовні вимоги є підставними
та підлягають до задоволення з
наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 18.07.2011 року
сторони уклали між собою договір
безпроцентної позики грошей (а. с. 18),
згідно з яким позивач ОСОБА_2 надав, а
відповідач ОСОБА_3 прийняв у борг
грошові кошти у розмірі 48000 грн., які
зобов'язувався повернути до 01.06.2012 року.
Вказаний договір позивач ОСОБА_2 та
відповідач ОСОБА_3 підписали
власноручно, що не заперечувалося
останніми у судовому засіданні. Цього ж
дня, виходячи із положень договору
позики, відповідач ОСОБА_3 отримав у
позивача ОСОБА_2 обумовлені договором
48000 грн., про що ще додатково
власноручно написав розписку (а. с. 18,
тильна сторона). Зазначені обставини
також підтвердила у судовому засіданні
допита у якості свідка ОСОБА_4, що була
присутньою під час укладення вказаного
вище договору та передачі грошей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику, у даному випадку
грошові кошти, у строки та у порядку, що
встановлені договором. Відповідно до ч.
1 ст. 1050 зазначеного Кодексу, якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК
України, тобто з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо інші
проценти річних не встановлені у
договорі.

Відповідач ОСОБА_3, який виступає у
вказаному вище договорі позичальником,
грошові кошти у розмірі 48000 грн. у
визначеному порядку та у встановлений
договором строк - до 01.06.2012 року не
повернув, а тому повинен на відповідну
вимогу кредитора, яким виступає
позивач ОСОБА_2, сплатити грошову суму з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, оскільки інші
проценти річних у договорі не вказані.

Позивач ОСОБА_2 ставить вимогу про
повернення йому основної суми боргу -
грошових коштів у розмірі 48000 грн., а
також три проценти річних від
простроченої суми за період
прострочення, яка становить 1440 грн.. З
огляду на вказане, позовні вимоги про
стягнення з відповідача ОСОБА_3
основного боргу у розмірі 48000 грн.,
ґрунтуються на нормах чинного
законодавства, є підставними та
обґрунтованими. Стягнення основної
суми боргу із врахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення позивач ОСОБА_2 не
просить, а, відтак, така підлягає
стягненню без інфляційних нарахувань.
Оскільки договором безпроцентної
позики грошей від 18.07.2011 року не
визначено розмір процентів річних від
простроченої суми, тому за
прострочення виконання грошового
зобов'язання за таким договором з
відповідача ОСОБА_3 у користь позивача
ОСОБА_2 підлягають також сплаті три
проценти річних від простроченої суми
за період позовних вимог, як це
зазначено у ч. 2 ст. 625 ЦК України. Сума
трьох процентів річних за договором
становить 1440 грн..

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1051 ЦК України
позичальник має право оспорити договір
позики на тій підставі, що грошові
кошти або речі насправді не були
одержані ним від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором. Однак, якщо
договір укладений у письмовій формі, то
рішення суду не може ґрунтуватися на
свідченнях свідків для підтвердження
того, що гроші або речі насправді не
були одержані позичальником від
позикодавця або були одержані у меншій
кількості, ніж встановлено договором.
Це положення не застосовується до
випадків, коли договір був укладений
під впливом обману, насильства,
зловмисної домовленості представника
позичальника з позикодавцем або під
впливом тяжкої обставини.

Відповідач ОСОБА_3 договір
безпроцентної позики грошей від 18.07.2011
року не оспорював, зокрема не подав у
процесі розгляду справи зустрічний
позов про визнання договору
безпроцентної позики грошей недійсним,
як і не заперечував того факту, що
власноручно підписав його та
власноручно написав розписку про
одержання грошових коштів. У судовому
засіданні не здобуто також жодних
доказів на підтвердження того, що
договір безпроцентної позики грошей
18.07.2011 року був укладений сторонами під
впливом обману, насильства, зловмисної
домовленості представника
позичальника з позикодавцем або під
впливом тяжкої обставини, а ті
обставини, на які посилається
відповідач ОСОБА_3 у своїх усних
запереченнях проти позову, не
відносяться до жодної із перелічених
умов у розумінні змісту ст. ст. 230, 231, 232
та 233 ЦК України. Також, виходячи із
положень ст. 1051 ЦК України, суд не може
брати до уваги лише пояснення
відповідача ОСОБА_3 з приводу
неодержання ним у борг грошових коштів,
як і не міг-би брати до уваги покази
свідків на підтвердження вказаного
факту у разі оспорювання відповідачем
ОСОБА_3 договору позики.

Таким чином, суд приходить до висновку
про необхідність застосування
наслідків, передбачених ч. 1 ст. 1050 та ст.
625 ЦК України, зокрема відповідач
ОСОБА_3 повинен сплатити позивачу
ОСОБА_2 48000 основного боргу за договором
безпроцентної позики грошей від 18.07.2011
року та 1440 грн. - три проценти річних від
суми боргу за весь період прострочення.

У зв'язку із задоволенням позовних
вимог у повному обсязі з відповідача
ОСОБА_3 у користь позивача ОСОБА_2
підлягають також стягненню і всі
документально підтверджені судові
витрати у справі, зокрема 494 грн. 40 коп.
судового збору за подання позовної
заяви згідно квитанції № 32 від 19.06.2013
року (а. с. 2) та 1500 грн. коштів за
отримання правової допомоги згідно
квитанції до прибуткового касового
ордера № 16 від 19.06.2013 року (а. с. 8).

Таким чином, з відповідача ОСОБА_3 у
користь позивача ОСОБА_2 підлягає до
стягнення 51434 грн. 40 коп. (48000 грн.
основний борг + 1440 грн. три проценти
річних + 1994 грн. 40 коп. судові витрати =
51434 грн. 40 коп.).

Керуючись ст. ст. 10-11, 62-64, 79, 88, 209, 212-215, 218
ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 у користь ОСОБА_2 51434
(п'ятдесят одну тисячу чотириста
тридцять чотири) грн. 40 коп..

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку шляхом подання до
апеляційного суду Львівської області
через Сколівський районний суд
Львівської області апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення або десяти днів з дня
отримання копії цього рішення особами,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
його проголошення.

Суддя
В.Я. Микитин