Справа
№ 363/3961/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2013 року Вишгородський
районний суд Київської області в
складі:

головуючого судді Підкурганного
В.В.

при секретарі Подшибякіній
О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Вишгороді
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2013 року позивачка звернулася
до суду із позовом у якому просила
стягнути з відповідача на її користь
інфляційні витрати та 3 % річних на суму
12 016 грн. 59 коп. та витрати по сплаті
судового збору у розмірі 229 грн. 40 коп., а
всього стягнути 12 245 грн. 99 коп.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 16
серпня 2010 року Оболонським районним
судом міста Києва винесено рішення по
цивільній справі № 2-4324/10 за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про примусове
стягнення заборгованості за договором
позики у сумі 68 220 грн. 00 коп., витрат по
сплаті судового збору в розмірі 682 грн.
20 коп. та 120 грн. 00 коп. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення.

Зазначене рішення суду набрало
законної сили 27.08.2010 року. Однак на
даний час не виконане. Після набрання
рішенням законної сили протягом трьох
років в рахунок погашення
заборгованості боржник зробив лише
одну сплату в розмірі 2 000 грн. 00 коп. 11
лютого 2011 року.

У зв'язку з чим вона має право на
стягнення інфляційних збитків та 3 %
річних починаючи з 27 серпня 2013 року.

У судовому засіданні представник
позивача позов підтримав та поросив
про його задоволення.

Відповідач у судове засідання не
прибув. Про місце, день та час розгляду
справи повідомлявся у встановленому
законом порядку, причини неявки суду не
відомі. Заперечення ( пояснення ) щодо
заявлених позовних вимог від
відповідача на адресу суду не
надходили.

Відповідно до частини 4 статті 169 ЦПК
України, у разі повторної неявки у
судове засідання відповідача
повідомленого належним чином, суд
вирішує справу на підставі наявних в
ній даних чи доказів (постановляє
заочне рішення).

Відповідно до статті 224 ЦПК України,
зокрема, у разі неявки у судове
засідання відповідача, який належним
чином повідомлений і від якого не
надійшло зави про розгляд справи за
його відсутності, суд може ухвалити
заочне рішення на підставі наявних у
справі доказів, якщо позивач не
заперечує проти такого вирішення
справи.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши письмові
матеріали справи, суд дійшов
наступного.

Так, судом встановлено, що рішенням
Оболонського районного суду м. Києва
від 16 серпня 2010 року, яке набрало
законної сили 27 серпня 2010 року,
стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 68 220
грн. заборгованості за договором
позики, 682 грн. 20 коп. витрат по сплаті
судового збору в розмірі та 120 грн. 00
коп. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення (а.с. 30).

З огляду на встановлені обставини
судом зазначається наступне.

Відповідно до статті 1 ЦПК України,
завданням цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Так, законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Статтею 599 ЦК України визначено, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до частини 1 статті 625 ЦК
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно частини 2 статті 625 цього
Кодексу, що боржник який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно статті 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Згідно роз'яснення Вищого
Спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Щодо застосування окремих норм
цивільного законодавства» від 13 квітня
2011 року, наявність судового рішення про
задоволення вимог кредитора, яке не
виконано боржником, не припиняє
правовідносин сторін договору, не
звільняє останнього від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених частиною другою статті 625
Цивільного кодексу України, оскільки
належним виконанням зобов'язання є
виконання, у результаті якого
припиняються права та обов'язки сторін
зобов'язання (ст. 599 ЦК України)
(постанова від 20.12.2010 р. № 3-57гс10).

Аналіз статті 625 ЦК України вказує на
те, що наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та 3 % річних не є санкціями, а
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів унаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника та незалежно від сплати ним
неустойки (пені) за порушення виконання
зобов'язання.

Зав таких обставин та враховуючи те, що
рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 16 серпня 2010 року про
стягнення з відповідача
заборгованості за договором позики,
останнім не виконане, суд приходить до
висновку про те, що позов підлягає
задоволенню, а порушене право позивача
- захисту.

Згідно частини 1 статті 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Таким чином, з відповідача по справі на
користь позивача підлягає до стягнення
сума витрат понесених позивачем при
подачі позову до суду, а саме: витрати
по сплаті судового збору у розмірі 229
грн. 40 коп.

Керуючись статтями 209-215 ЦПК України,
суд,

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
інфляційні витрати та 3 % річних у
розмірі 12 016 грн. 59 коп. та судові
витрати по сплаті судового збору у
розмірі 229 грн. 40 коп., а всього стягнути
12 245 (дванадцять тисяч двісті сорок
п'ять) грн. 99 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте
Вишгородським районним судом
Київської області за письмовою заявою
відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом 10 днів з дня отримання його
копії.

Заочне рішення набирає законної сили
відповідно до загального порядку,
встановленого ЦПК України.

Суддя