Центрально-Міський районний суд
буд.111 м. м. Макіївка Донецька область
Справа № 270/31/13- ц
Провадження № 2/270/456/2013
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2013 року Центрально-Міський
районний суд м. Макіївки Донецької
області у складі головуючого судді
Яременко І.В.

при секретарі Чугуй Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в місті Макіївці
цивільну справу за позовом
ОСОБА_1

до ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4

про розділ нерухомого майна, що
перебуває у спільній власності, в
натурі,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 14.01.2013 року звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
розділ нерухомого майна, що перебуває у
спільній власності, в натурі. ОСОБА_4
мотивує позовні вимоги наступним.
Сторони є власниками квартити
розташованої за адресою: АДРЕСА_1, яка
належить їм на праві спільної
часткової власності згідно свідоцтва
про право власності на вказану
квартиру. Частка позивача ОСОБА_1 у
праві спільної часткової власності на
квартиру складає ? частину. Однак
користуватись своїм правом на частину
квартири він не має можливості,
оскільки відповідачі перешкоджають
цьому, а саме: замінили замки на вхідні
двері та впустили проживати у спільну
квартиру квартирантів. Особисто
відповідачі не проживають у спірній
квартирі, тому що мають іншу жилу площу.
Позивач не має доступу до квартири,
разом з тим є інвалідом 2-ї групи,
обмежений у коштах та не в змозі
знімати інше житло. Згода про розподіл
спірної квартири між ним та
відповідачами не досягнута, тому
просив розділити квартиру, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, між
співвласниками та виділити йому ОСОБА_1
в натурі у власність її ? частку.

17.06.2013 року позивач ОСОБА_1 надав заяву
про уточнення позовних вимог, згідно
якої зазначив, що вартість такої
квартири, як спірна, тобто двокімнатної
в районі сел. Бажанова м.Макіївки
складає 96 000 грн., в зв'язку з чим просив
зобов'язати відповідачів сплатити йому
вартість ? частки квартири,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1, в
розмірі 24 000 грн. (арк.с.28)

01.08.2013 року позивач ОСОБА_1 надав заяву
про уточнення позовних вимог, згідно
якої зазначив, що у добровільному
порядку не є можливим вирішити спір з
відповідачами, а тому просив ухвалити
рішення про примусовий продаж
квартири, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1, з метою, щоб після її
реалізації, кожна зі сторін отримала ?
частку від її загальної вартості (арк.с.
58)

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 в
обґрунтування позовних вимог надав
пояснення аналогічні обставинам
викладеним в позовній заяві, просив
позов задовольнити, ухвалити рішення
про примусовий продаж квартири,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1,
зобов'язати відповідачів сплатити йому
вартість ? частки квартири в сумі 24 000
грн., виходячи із загальної вартості
спірної квартири 96 000 гривень.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
проти позовних вимог ОСОБА_1
заперечувала та суду пояснила, що
позивач це її колишній чоловік,
відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 їхні з
позивачем сумісні діти. Всім їм
чотирьом на праві спільної часткової
власності належить квартира за
адресою: АДРЕСА_1, але у спірній
квартирі ніхто із співвласників не
проживає, тому вона дійсно впустила
туди квартирантів. Вважають, що
квартиру можливо продати тільки зі
згоди всіх співвласників. Однак
квартира їм потрібна і тому ні вона, ні
діти не бажають її продавати. Не
заперечувала, що дійсно позивачеві
належить на праві власності ? частка
квартири, однак ним не надано жодних
доказів на підтвердження того, що
вартість квартири складає 96 000 гривень.
Разом з тим вона та інші відповідачі
вважають, що вартість спірної квартири
набагато дешевше, тому просила у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відмовити у повному обсязі за
недоведеністю.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в
судовому засіданні позовні вимоги
ОСОБА_1 не визнали, в обґрунтування
заперечень підтримали пояснення
відповідачки ОСОБА_2, просили у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відмовити в повному обсязі за їх
необґрунтованістю.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно
свідоцтва про право власності на житло
№ 160 виданого 24 січня 1996 року Комісією
по приватизації житлового фонду ВО
«Макіїввугілля» на підставі наказу № 3,
квартира загальною площею 46,0 кв.м.
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
належить на праві спільної сумісної
власності ОСОБА_1 та членам його сім'ї
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 без визначення
часток. Право власності зареєстроване
у встановленому законом порядку в КП
«БТІ» м. Макіївки /а.с. 74/.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 8 Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду» передача займаних
квартир (будинків) здійснюється у
спільну сумісну або часткову власність
за письмовою згодою всіх повнолітніх
членів сім'ї, які постійно мешкають у
цій квартирі, у тому числі тих, хто
тимчасово відсутній, за якими
зберігається право на житло, з
обов'язковим визначенням
уповноваженого власника квартири. У
зв'язку з тим, що нормами вказаного
закону не визначено умов, за якими один
з членів родини матиме більшу або
меншу частку у приватизованому
житловому приміщенні, то частка
кожного з співвласників є рівною.

Відповідно з вимогами ст. 368 ЦК України,
спільна власність двох або більше осіб
без визначення часток кожного з них в
праві власності є спільною сумісною
власністю.

Відповідно з вимогами ст. 370 ЦК України
співвласники мають право на виділ у
натурі частки з майна, що є у спільній
сумісній власності. У разі виділу
частки із майна, що є у спільній
сумісній власності, вважається, що
частки кожного із співвласників у
праві спільної сумісної власності є
рівними. Виділ частки із майна, що є у
спільній сумісній власності
здійснюється у порядку , встановленому
ст. 364 ЦК України.

Таким чином, виходячи з наведених норм
у суду є достатньо підстав вважати і ця
обставина визнана сторонами в судовому
засіданні, що розмір частки кожного із
співвласників ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 в праві спільної сумісної
власності на квартиру загальною площею
46,0 кв.м. розташовану за адресою:
АДРЕСА_1, складає ?.

Відповідно з вимогами ч.2 ст. 364 ЦК
України, співвласник, який бажає виділу
у натурі частки із спільного майна, має
право на одержання від інших
співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації його частки.

Отже, позивач ОСОБА_1 у розумінні ч.2 ст.
364 ЦК України має право на одержання від
відповідачів грошової або іншої
матеріальної компенсації його частки.
Разом з тим, ч.2 ст. 369 ЦК України
передбачено, що розпорядження майном,
що є у спільній сумісній власності,
здійснюється за згодою всіх
співвласників.

Як встановлено судом, відповідачі
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заперечують
проти продажу спірної квартири, а
діючим законодавством України не
передбачений такий захист права як
примусовий продаж майна, що перебуває у
спільній власності, з метою його
розподілу. Вказані обставини приводять
суд до висновку, що позивачем ОСОБА_1
неправильно обраний спосіб захисту
порушеного права, в зв'язку з чим його
позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_1, суд враховує, що позивач ОСОБА_1
у відповідності ч.2 ст. 364 ЦК України має
право на одержання від відповідачів
грошової або іншої матеріальної
компенсації його частки у спірній
квартирі, між тим сторонами не
досягнуто згоду про вартість спірного
майна.

Відповідно з вимогами ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 11
ЦПК України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень. Суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб , які
беруть участь у справі.

Відповідно з вимогами ст.60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень, доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

Всупереч наведеним нормам позивачем
ОСОБА_1 при заявленні позовних вимог
про зобов'язання відповідачів сплатити
йому вартість ? частки квартири в сумі 24
000 грн., виходячи із загальної вартості
спірної квартири 96 000 гривень, не надано
жодних доказів у справі на
підтвердження саме такої вартості
спірної квартири.

Суд відповідно з вимогами ст.ст. 10, 60 ЦПК
України, враховує наявні у справі
докази, надані сторонами та ту
обставину, що жодна з сторін у судовому
засіданні не побажала заявити
клопотання про призначення по справі
товарознавчої судової експертизи для
визначення вартості спірної квартири
та відповідно вартості її ? частки
належної позивачеві, приходить до
переконання про відмову у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1

На підставі викладеного, ст. ст. 364, 368, 369,
370 ЦК України, та керуючись ст.ст. 10,11, 15,
57, 60, 79,86, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4
про розділ нерухомого майна, що
перебуває у спільній власності, в
натурі, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. У разі якщо
сторони не були присутні при
оголошенні рішення - може бути
оскаржено протягом десяти днів з дня
отримання копії рішення.

Суддя
І.В. Яременко