Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09 грудня 2013 року
м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у
складі: головуючого - судді Тішко Д.А.,
при секретарі - Шугай Г.В., за участю
позивача ОСОБА_1, представника позивача
ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,
представника третьої особи ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Миколаєві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про визначення місця проживання
малолітніх дітей та стягнення
аліментів на їх користь, третя особа, що
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору: Виконавчий комітет
Миколаївської міської ради,

та зустрічними позовними вимогами
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця
проживання малолітніх дітей,
встановлення розміру аліментів, треті
особи, що не заявляють самостійних
вимог на предмет спору: Служба у
справах дітей Адміністрації
Центрального району Миколаївської
міської ради, Виконавчий комітет
Миколаївської міської ради -

встановив:

В жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з вказаним позовом, в якому
просила визначити місце проживання
малолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1
та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом матір'ю,
та стягнути з відповідача на її користь
для утримання малолітніх дітей
аліменти в розмірі 1/3 частини від його
заробітку щомісячно, але не менше 30 %
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з дня
пред'явлення позовних вимог і до
досягнення дітьми повноліття.

В обґрунтування заявлених вимог,
позивач вказала, що 06.10.2006 року вона
уклала шлюб з відповідачем від якого
народилися діти: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, які на час
розгляду справи проживають разом із
позивачем. На теперішній час, оскільки
подружні стосунки не склалися, сторони
почали проживати окремо, фактично
припинили шлюб, крім того, у липні 2013
року позивач звернулася до
Оболонського районного суду м. Києва із
позовом про розірвання шлюбу, та на час
розгляду справи рішення не винесено.

Відповідач не дбає про дітей,
ухиляється від виконання своїх
батьківських обов'язків, а також чинить
перешкоди для можливості нормального
виховання дітей, що змусило її
переїхати разом із дітьми до м.
Миколаєва. Крім того, зазначила, що має
усі необхідні умови для постійного
проживання дітей разом з нею.

Ухвалою суду від 13 листопада 2013 року
було прийнято до спільного розгляду
зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
визначення місця проживання
малолітніх дітей, встановлення розміру
аліментів та встановлення способів
участі у вихованні та спілкуванні
малолітніх дітей.

Ухвалою суду від 09 грудня 2013 року було
роз'єднано позовні вимоги ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, зустрічні позовні вимоги
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця
проживання малолітніх дітей та
стягнення аліментів та зустрічні
позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
встановлення способів участі у
вихованні та спілкування малолітніх
дітей. Продовжено розгляд по суті
позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та
зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про визначення місця проживання
малолітніх дітей та стягнення
аліментів.

У судовому засіданні позивач та її
представник позовні вимоги підтримали
з підстав викладених в позові.

Відповідач та його представник вимоги
первісного позову визнали частково,
при цьому просили визначити місце
проживання малолітніх дітей з матір'ю
за визначеним нею конкретним місцем
проживання, стягувати з нього, як з
батька малолітніх ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1
та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти на
користь ОСОБА_1 на їх утримання у
фіксованій грошовій сумі в розмірі 4 500
грн. щомісячно, починаючи з листопада
2013 року - до досягнення дітьми
повноліття. Крім того, відповідач
просив визначити спосіб участі у
вихованні та спілкуванні з дітьми. В
обґрунтування зустрічних позовних
вимог, ОСОБА_3 зазначав, що ОСОБА_1
безпідставно переїхала до іншого
помешкання разом із дітьми, оскільки
він жодних перепон у вихованні дітей
він не чинив, а навпаки, забезпечив їх
навчання у навчальних закладах м.
Києва. Також зазначив, що ОСОБА_1 не
визначає конкретне місце мешкання її з
дітьми, що суперечить вимогам
законодавства та унеможливлює його
спілкування з ними. Крім того, щодо
розміру аліментів, посилаючись на
зміну свого місця роботи, вважав за
доцільне стягувати з нього аліменти на
утримання своїх неповнолітніх дітей в
розмірі фіксованої грошової суми, а
саме - 4 500 грн.

Третя особа, що не заявляє самостійних
вимог на предмет спору в судовому
засіданні вимоги первісного позову
підтримала, при розгляді вимог
зустрічного позову просила суд
прийняти рішення з врахуванням
інтересів малолітніх дітей, а також
висновку органу опіки та піклування.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи й
оцінивши зібрані у справі докази, суд
встановив наступні обставини та
відповідні ним відносини.

06.10.2006 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 було
укладено шлюб, що підтверджується
свідоцтвом про шлюб, виданим відділом
РАЦС Оболонського районного
управління юстиції м. Києва від 06.10.2006
року, актовий запис №1691.

Під час шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 народився
ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом
про народження, виданим Відділом РАЦС
Оболонського районного управління
юстиції в м. Києві 03.04.2007 року, актовий
запис №788, та 16.06.2010 року - ОСОБА_6,
відповідно до свідоцтва про
народження, виданого Відділом РАЦС
Оболонського районного управління
юстиції в м. Києві 17.06.2010 року, актовий
запис № 1695.

З липня 2013 року сторони припинили
шлюбні відносини, перестали мешкати
сумісно, при цьому позивач ОСОБА_8
проживає на час розгляду справи із
дітьми за адресою: АДРЕСА_1 (квартира
належить її матері) та згідно акту
обстеження умов проживання складеного
Службою у справах дітей в особі
Адміністрації Центрального району
Миколаївської міської ради №А-119 від
02.09.2013 року за вказаною адресою
створені сприятливі умови для
нормального існування та розвитку
неповнолітніх ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Як встановлено судом, між сторонами
виник спір щодо місця проживання дітей,
порядку участі у їх вихованні, а також
про розмір аліментів на їх утримання.

Разом з тим, з наданих до зустрічної
позовної заяви матеріалів вбачається,
що ОСОБА_3, ОСОБА_1 разом з
неповнолітніми ОСОБА_5 та ОСОБА_6
зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2, в
якій, згідно акту обстеження
житлово-побутових умов Служби у
справах дітей Оболонської районної в м.
Києві державної адміністрації від
12.09.2013 року, створені всі належні умови
для повноцінного розвитку, навчання та
виховання малолітніх ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

На підтвердження викладених у
зустрічній позовній заяві посилань на
створення сприятливих умов для
навчання неповнолітніх дітей в м. Києві
ОСОБА_3 було додано відповідні копії
довідок з навчальних закладів, а саме:
копія довідки з ТОВ "Навчально-виховний
комплекс "Клевер Кідс" від 10.09.2013 року
№84 та довідка №85, копія довідки з Ліцею
№157 від 11.09.2013 року, з яких вбачається,
що послуги за навчання в період з 2013 по
2014 рік навчальний рік сплачені, проте
діти до навчання не приступили.

У відповідності до ч. 1 ст.160 СК України
місце проживання дитини, яка не досягла
десяти років, визначається за згодою
батьків. Крім цього, за правилом ч. 1 ст.
161 Сімейного кодексу України, якщо мати
та батько, які проживають окремо, не
дійшли згоди щодо того, з ким із них
буде проживати малолітня дитина, спір
між ними може вирішуватися судом. Під
час вирішення спору щодо місця
проживання неповнолітніх дітей
беруться до уваги ставлення батьків до
виконання своїх батьківських
обов'язків, особиста прихильність
дітей до кожного з них, вік дітей, стан
їх здоров'я та інші обставини, що мають
істотне значення.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 24 постанови від 12 червня 1998
року № 16 "Про застосування судами
деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю
України", вирішуючи спори між батьками,
які проживають окремо (в тому числі в
одній квартирі), про те, з ким із них і
хто саме з дітей залишається, суд
виходячи із рівності прав та обов'язків
батька й матері щодо своїх дітей
повинен постановити рішення, яке
відповідало б інтересам неповнолітніх.
При цьому суд враховує, хто з батьків
виявляє більшу увагу до дітей і турботу
про них, їхній вік і прихильність до
кожного з батьків, особисті якості
батьків, можливість створення належних
умов для виховання, маючи на увазі, що
перевага в матеріально-побутовому
стані одного з батьків сама по собі не є
вирішальною умовою для передачі йому
дітей.

В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції "Про права
дитини", ратифікованої постановою
Верховної Ради України 27 лютого 1991 р., в
усіх діях щодо дітей, незалежно від
того, здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

В силу ст. 11 Закону України "Про охорону
дитинства" предметом основної турботи
та основним обов'язком батьків є
забезпечення інтересів своєї дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 р., у принципі 6 проголошено, що
дитина для повного і гармонійного
розвитку її особистості потребує
любові і розуміння. Вона повинна, коли
це можливо, рости під опікою і
відповідальністю своїх батьків і в
усякому випадку в атмосфері любові і
моральності та матеріальної
забезпеченості; малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, бути розлучена зі
своєю матір'ю.

Як встановлено судом, ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, є
малолітніми дітьми, при цьому матір
дитини приділяє належну увагу навчанню
та вихованню синів, що підтверджується
актом обстеження умов її проживання.

Враховуючи вищевикладене, а також
зміст висновку органу опіки та
піклування від 08.11.2013 р. №2482/02.02.01-22/22/14/13
та приймаючи до уваги, що відповідач за
первісним позовом не заперечує щодо
визначення місця проживання дітей
разом з матір'ю, суд не встановив
виключних обставин, за якими згідно з ч.
2 ст. 161 СК України малолітні діти ОСОБА_5
та ОСОБА_6 повинні бути розлучені з
матір'ю, таким чином, керуючись ст. 174
ЦПК України дійшов висновку про
необхідність визначення місця
проживання малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6
разом із матір'ю - ОСОБА_1.

Щодо позовних вимог про стягнення
аліментів, суд вбачає наступне.

З наданої відповідачем довідки про
доходи з ТОВ "Стронг-Центр" від 06.07.2013
року вбачається, що на час розгляду
справи ОСОБА_3 працює на підприємстві
ТОВ "Стронг-Центр" на посаді заступника
директора з економіки та у ТОВ МЖК
"Оболонь" на посаді заступника
начальника ВРРБ та отримує дохід в
розмірі 3000 грн.

Крім того, з копії податкової
декларації платника єдиного податку -
ФОП ОСОБА_3 від 14.01.2013 року, а також копії
довідки ГУ Міндоходів в м. Києві від
14.11.2013 року за №3673/а/ випливає, що ОСОБА_3
є фізичною особою - підприємцем,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, та в
період з 01.01.2013 року по 30.09.2013 року його
сума доходу склала - 81 000 грн.

Оцінюючи зібрані докази у справі, суд
приходить до висновку, що відповідач за
первісним позовом, як батько
неповнолітніх ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, зобов'язаний
утримувати дітей, проте необхідної
матеріальної допомоги, достатньої для
задоволення їх розумних потреб,
добровільно не надає. Якої-небудь
взаємної угоди про сплату відповідачем
аліментів в добровільному порядку між
позивачем і відповідачем досягнуто не
було.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно
до вимог ст. 184 Сімейного кодексу
України, суд за заявою платника або
одержувача може визначити розмір
аліментів у твердій грошовій сумі, якщо
платник аліментів має нерегулярний,
мінливий дохід, частину доходу одержує
в натурі, а також за наявності інших
обставин, що мають істотне значення.

Враховуючи те, що відповідач має
постійні місця роботи та отримує
визначений розмір доходів, суд вважає
необхідним призначення аліментів в
розмірі певної частині від цих доходів.

На підставі вищевикладеного, у
відповідності до ст. ст. 180, 181, 182, 183 СК
України, суд приходить до висновку, що
вимоги первісного позову в частині
стягнення аліментів є обґрунтованими
та підлягають задоволенню, у зв'язку з
чим з відповідача на користь позивача
необхідно стягнути аліменти на
утримання неповнолітніх дітей в
розмірі по 1/6 частини всіх видів
доходів відповідача на кожну дитину,
щомісячно, починаючи з часу
пред'явлення вимог - 09.10.2013 року, до
повноліття кожної із дитини.

Щодо зустрічної позовної вимоги ОСОБА_3
про визначення конкретного місця
проживання малолітніх дітей, то такий
спосіб захисту не відповідає змісту ст.
161 СК України та ст.ст. 29, 310 ЦК України.

Щодо зустрічної позовної вимоги ОСОБА_3
про встановлення розміру аліментів у
твердій грошовій сумі в розмірі 4 500 грн.
на 2 дітей, то по своїй суті вона не є
позовною вимогою, а фактично є позицією
сторони щодо первісної позовної вимоги
ОСОБА_1 про стягнення аліментів,
правову оцінку якій суд вже надав вище.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 слід стягнути
судові витратив в розмірі 229 грн. 40 коп.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України,
суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення
місця проживання малолітніх дітей та
стягнення аліментів на їх користь -
задовольнити.

Визначити місце проживання малолітніх
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_5 разом із матір'ю ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_3, який працює у ТОВ
"Стронг-Центр" на посаді заступника
директора з економіки та у ТОВ МЖК
"Оболонь" на посаді заступника
начальника ВРРБ, є фізичною особою -
підприємцем, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1 аліменти на користь ОСОБА_1, на
утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 в
розмірі по 1/6 частини всіх видів
доходів відповідача на кожну дитину,
щомісячно, починаючи з часу
пред'явлення вимог - 09.10.2013 року, до
повноліття кожної із дитини.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
судовий збір у розмірі 114 грн. 70 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави
судовий збір у розмірі 229 грн. 40 коп.

Рішення в частині стягнення аліментів
у межах суми платежу за один місяць
підлягає негайному виконанню.

У задоволенні зустрічних позовних
вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення
місця проживання малолітніх дітей,
встановлення розміру аліментів -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене через суд
першої інстанції до апеляційного суду
Миколаївської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Суддя
Д.А. Тішко