Сколівський районний суд Львівської
Справа № 1320/542/2012
№ провадження 2/453/74/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2013 року Сколівський
районний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді
Микитина В.Я.;

з участю секретаря Корнута
Т.Б.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Сколе
Львівської області цивільну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Авто-Дубина» до
ОСОБА_1 про визнання недійсним договору
позички та скасування акта
прийому-передачі рухомого майна, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТзОВ «Авто-Дубина» 13.03.2013 року
звернулося в суд із позовною заявою, в
якій просить визнати недійсним договір
позички комплексної трансформаторної
підстанції КТП-250/10 кВ/04 кВт та відпайку
10 кВ від існуючої опори № 49; ПЛ-10 кВ Т-45-15
«Крушельниця», що був укладений 10.03.2010
року між фізичною особою ОСОБА_1 та ТзОВ
«Респектінвест-Дубина», скасувати як
незаконний акт прийому-передачі у
користування вказаної комплексної
трансформаторної підстанції КТП-250/10
кВ/04 кВт та відпайку 10 кВ від існуючої
опори № 49; ПЛ-10 кВ Т-45-15 «Крушельниця»,
підписаний 10.03.2010 року між фізичною
особою ОСОБА_1 та ТзОВ
«Респектінвест-Дубина» на підставі та
на виконання зазначеного вище договору
позички. В обґрунтування позовних
вимог посилається на те, що спірне
рухоме майно у дійсності належить ТзОВ
«Авто-Дубина» і це підтверджується
відповідними установчими документами
товариства і обліком його основних
засобів. Так, ТзОВ «Авто-Дубина» набуло
право власності на вказане рухоме
майно на підставі внесення 26.12.2012 року
до статутного фонду його учасником
ОСОБА_3. Остання, у свою чергу, набула
право власності на електроустановку та
електрообладнання, що входить до
складу відпайки і про яке йдеться у
оспорюваному договорі позички,
внаслідок акту прийому-передачі від
23.11.2012 року у рахунок виконання
зобов'язань боржником ТзОВ
«Респектінвест-Дубина», який був
власником такого рухомого майна
відповідно до умов договору комісії
від 25.11.2010 року. Зазначає, що оспорювані
договір позички та акт
прийому-передачі від 10.03.2010 року були
підписані між відповідачем ОСОБА_1 та
ним-же, як директором ТзОВ
«Респектінвест-Дубина», тобто фактично
самим із собою, лише для можливості
укладення і Сколівським РЕМ ПАТ
«Львівобленерго» договір № 56440 від
15.06.2010 року про постачання електричної
енергії ТзОВ «Респектінвест-Дубина»,
керівництво яким він на той час
здійснював. Таким чином, відповідач
ОСОБА_1 фактично зімітував своє право
власності на електроустановку шляхом
представлення постачальнику
електроенергії (Сколівському РЕМ ПАТ
«Львівобленерго») договір позички та
акт прийому-передачі від 10.03.2010 року.
Насправді він не передавав, а друга
сторона, тобто ТзОВ
«Респектінвест-Дубина» не приймало у
строкове безоплатне користування
комплексну трансформаторну підстанцію
та відпайку. Також сторони
оспорюваного правочину не вчиняли
будь-яких дій на його виконання,
оскільки на момент підписання такого
та укладення договору з Сколівським
РЕМ ПАТ «Львівобленерго» про
постачання електричної енергії,
власником згаданого вище рухомого
майна являвся громадянин російської
Федерації ОСОБА_4, а надалі - ТзОВ
«Респектінвест-Дубина». Таким чином
стверджує, що відповідач ОСОБА_1, не
перебуваючи власником комплексної
трансформаторної підстанції та
відпайки і ТзОВ «Респектінвест-Дубина»
у його ж особі вчинили договір позички
10.03.2010 року і підписали цього ж числа на
його виконання акт прийому-передачі,
без наміру створення правових
наслідків, які обумовлювались таким
правочином. Відтак, такий правочин є
фіктивним. Враховуючи той факт, що
оспорюваний договір грубо порушує
права та інтереси ТзОВ «Авто-Дубина» і
такий може визнаватися недійсним у
судовому порядку, ТзОВ «Авто-Дубина»
було змушене звертатися до суду із
даним позовом.

Належним чином уповноважений
представник позивача ТзОВ
«Авто-Дубина» - Трубич Л.С. у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав у
повному обсязі, надав пояснення,
аналогічні з позовом (том 1, а. с. 232-234),
просив такий позов задовольнити.

Належним чином уповноважений
представник відповідача ОСОБА_1 -
адвокат ОСОБА_6, будучи кожного разу
належним чином повідомленим про дату,
час та місце судового розгляду справи,
у судові засідання 22.10.2013 року та 06.12.2013
року не з'явився, про причини неявки суд
не повідомив і заяви про продовження
розгляду справи у його відсутності не
подав. Факт належного повідомлення
представника відповідача ОСОБА_1 -
адвоката ОСОБА_6 про дату час та місце
судового засідання у справі, що
відбулось 22.10.2013 року, підтверджується
розпискою про отримання ним судової
повістки у залі суду 16.08.2013 року (том 2, а.
с. 32). Факт його ж належного
повідомлення про дату час та місце
судового засідання у справі, що
відбулось 06.12.2013 року, підтверджується
рекомендованим повідомленням із
судовою повісткою, яка повернулася на
адресу суду з довідкою поштамту про
причини повернення, згідно якої
адресат проігнорував повідомлення
поштамту про необхідність з'явитися
для отримання поштового відправлення і
таке, після закінчення терміну
зберігання, скероване відправнику,
тобто суду (том 2, а. с. 72-73). Разом з тим,
представник відповідача ОСОБА_1 -
адвокат ОСОБА_6 був присутнім у
судовому засіданні, що відбулось 16.08.2013
року, у ході якого проти задоволення
позовних заперечив у повному обсязі та
надав пояснення, згідно з якими
належним власником комплексної
трансформаторної підстанції КТП-250/10
кВ/04 кВт та відпайку 10 кВ від існуючої
опори № 49; ПЛ-10 кВ Т-45-15 «Крушельниця»,
що є предмет оспорюваного договору
позички і акта прийому-передачі від
10.03.2010 року, насправді є його довіритель
ОСОБА_1, так як саме він свого часу
будучи власником земельної ділянки
звертався до Сколівського РЕМ ПАТ
«Львівобленерго» із заявою про
розробку та видачу техумов для
будівництва комплексної
трансформаторної підстанції, йому
видавались техумови та ним укладався
договір про приєднання до електричних
мереж, він замовив та отримав робочий
проект, придбав високовольтні стовпи,
залізобетонні опори і таке інше для
можливості встановлення
електростанції, після чого отримав
вказані матеріальні цінності по
накладній № 03/07 від 08.07.2008 року і
оплатив за них готівкою. У подальшому
робочий проект пройшов всі обов'язкові
експертизи, а висновки таких експертиз
видані на ім'я відповідача ОСОБА_1.
Вважає, що вказані документи є
належними доказами на підтвердження
права власності на згаданий об'єкт
рухомого майна. У період з листопада 2008
року по листопад 2011 року відповідач
ОСОБА_1 працював директором ТзОВ
«Респектінвест-Дубина» та був одним із
числа засновників вказаного
товариства. Рухоме майно, яке є
предметом оспорюваного договору, є
його особистою власністю. Коли
вирішувалось питання про підключення
підстанції до електроенергії, то
виявилось, що така повинна бути у
власності юридичної особи, інакше б
Сколівський РЕМ ПАТ «Львівобленерго»
не уклав договір про
електропостачання. Саме тому він,
являючись у вказаний період директором
ТзОВ «Респектінвест-Дубина», і уклав
10.03.2010 року сопорювані договір позички
та акт прийому-передачі, так як інакше б
підключення до електропостачання було
б неможливим. Однак, це не означає, що
договір позички від 10.03.2010 року є
фіктивним, а акт прийому-передачі від
цього ж числа незаконним.

Суд, визначивши причини неявки
належним чином уповноваженого
представника відповідача ОСОБА_1 -
адвоката ОСОБА_6 у судове засідання
06.12.2013 року неповажними, ухвалив про
продовження судового розгляду справи у
відсутності такого.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, покази свідків у справі, давши
належну оцінку доказам по справі, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають до
задоволення у повному обсязі з
наступних підстав.

Так, у судовому засіданні встановлено,
що 10.03.2010 року між відповідачем ОСОБА_1
та ТзОВ «Респектінвест-Дубина» в особі
уповноваженого представника -
відповідача ОСОБА_1 укладено договір
позички (оригінал договору міститься у
матеріалах цивільної справи), за
умовами якого позичкодавець (ОСОБА_1.)
передав, а користувач (ТзОВ
«Респектінвест-Дубина») прийняв у
безоплатне строкове володіння і
користування комплексну
трансформаторну підстанцію КТП-250/10
кВ/04 кВт та відпайку 10 кВ від існуючої
опори № 49; ПЛ-10 кВ Т-45-15 «Крушельниця»,
що є власністю позичкодавця, для
використання за його цільовим
призначенням. Передача вказаного
рухомого майна у безоплатне строкове
володіння і користування оформлялася
актом прийому-передачі від 10.03.2010 року
(оригінал акта прийому-передачі також
міститься у матеріалах цивільної
справи).

Відповідно до ст. 827 ЦК України за
договором позички одна сторона
(позичкодавець) безоплатно передає або
зобов'язується передати другій стороні
(користувачеві) річ для користування
протягом встановленого строку.
Користування річчю вважається
безоплатним, якщо сторони прямо
домовилися про це або якщо це випливає
із суті відносин між ними. До договору
позички застосовуються положення
глави 58 цього Кодексу, тобто положення,
що регулюють укладення договору найму
(оренди).

Відповідно до ч. 2 ст. 828 ЦК України
договір позички між юридичними
особами, а також між юридичною та
фізичною особою укладається у
письмовій формі. Нотаріального
посвідчення у такому випадку не
вимагається.

Загальні положення щодо порядку
укладення договорів встановлені
главою 53 ЦК України.

Аналізуючи оспорюваний договір
позички на предмет його відповідності
вимогам, що регламентовані діючим на
час укладення такого договору
законодавством, яке врегульовує
загальний порядок укладення договорів,
судом встановлено, що договір позички
від 10.03.2010 року укладено з грубим
порушенням такого порядку. Так, як
безпосередньо вбачається з його
змісту, сторонами у договорі є
відповідач ОСОБА_1, як фізична особа та
ТзОВ «Респектінвест-Дубина» (юридична
особа). При цьому, уповноваженою на
підписання договору особою від ТзОВ
«Респектінвест-Дубина» є той-же
відповідач ОСОБА_1. Таким чином,
оспорюваний договір позички
узгоджений та підписаний відповідачем
ОСОБА_1 за обох сторін, що вже само по
собі виключало досягнення сторонами у
належній формі згоди з усіх істотних
умов, а також його укладення шляхом
пропозиції однієї сторони укласти
договір (оферти) і прийняття пропозиції
(акцепту) другою стороною. З огляду на
вказане, незважаючи на те, що у договорі
позички від 10.03.2010 року йдеться про
встановлені законодавством умови,
необхідні для його укладення (предмет
договору, порядок передачі майна у
користування, строк договору, права та
обов'язки сторін тощо), однак у суду є
всі підстави вважати, що такий договір
укладений (вчинений) без наміру
створення правових наслідків, що ним
обумовлені. До того ж судом встановлено
і не заперечувалось представниками
сторін, що укладення оспорюваного
договору позички було викликане
необхідністю підключення комплексної
трансформаторної підстанції, яка є
його предметом, до електропостачання і
укладення з цього приводу відповідної
угоди, що було неможливим через те, що
таке майно повинно було знаходитись у
юридичної особи. Таким чином, сторонами
процесу фактично самими визначено
істинну необхідність вчинення 10.03.2010
року договору позички, без наміру
створення правових наслідків, що ним
обумовлені.

За змістом ч. 1 ст. 234 ЦПК України
правочин, який вчинено без наміру
створення правових наслідків, які
обумовлювалися цим правочином, є
фіктивним.

Як роз'яснюється у п. 24 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» № 9 від 06.11.2009 року, для
визнання правочину фіктивним
необхідно встановити наявність умислу
всіх сторін правочину. Судам необхідно
враховувати, що саме по собі
невиконання правочину сторонами не
означає, що укладено фіктивний
правочин. Якщо сторонами не вчинено
будь-яких дій на виконання такого
правочину, суд ухвалює рішення про
визнання правочину недійсним без
застосування будь-яких наслідків. У
разі, якщо на виконання правочину було
передано, такий правочин не може бути
кваліфікований як фіктивний.

Оскільки судом встановлено дійсний
умисел відповідача ОСОБА_1, як сторони
оспорюваного договору позички від
10.03.2010 року і умисел його ж, як
представника іншої сторони цього
правочину, що явно не відповідали
наслідкам, які обумовлювалися цим
правочином, а також встановлено той
факт, що відповідачем ОСОБА_1 не вчинено
будь-яких дій на виконання правочину з
обох сторін, у тому числі і фактично не
передавалось майно, відтак оспорюваний
договір позички є фіктивним.

Відповідно до ч. 2 ст. 234 ЦК України
фіктивний правочин визнається судом
недійсним.

Таким чином, виходячи із заявлених
позовних вимог, аналізу матеріалів
справи та враховуючи все
вищевикладене, а також враховуючи
порушення прав та інтересів позивача
ТзОВ «Авто-Дубина», суд вважає, що
вимоги останнього про визнання
недійсним договору позички на підставі
ст. 234 ЦК України є підставними та
обґрунтованими.

У зв'язку із кваліфікацією
оспорюваного договору позички як
фіктивного і визнання його на цій
підставі недійсним без застосування
будь-яких наслідків, підлягає також
скасуванню як незаконний акт
прийому-передачі рухомого майна, що був
підписаний сторонами на підставі та на
виконання зазначеного вище договору
позички.

Що стосується тверджень сторін та
посилання їх представників на ті
докази, які спрямовані на
підтвердження права власності на
рухоме майно, що було предметом
оспорюваного договору позички (для
сторони позивача - акт прийому-передачі
устаткування від 23.11.2012 року, договір
комісії від 25.11.2010 року, договір № 223 від
01.03.2013 року про надання послуг з
повторного підключення
електроустановки до електромережі,
договір № 56717 від 01.03.2013 року про
постачання електроенергії; для сторони
відповідача - заява до Сколівського РЕМ
ПАТ «Львівобленерго» про розробку та
видачу техумов, техумови до
електричних мереж від 04.02.2008 року вих. №
131-727/2, договір з ПАТ «Львівобленерго»
про приєднання до електричних мереж №
131-727/2 від 04.02.2008 року, робочий проект
приєднання до електричних мереж,
виготовлений ПП «Елекс», ситуаційний
план щодо встановлення опор, договір №
4 від 26.03.2008 року про придбання опор,
електрична схема головних ланцюгів
КТП, всі погодження та висновки служб
щодо підключення електроустановки,
накладна № 03/07 від 08.07.2008 року про
придбання матеріальних цінностей, акт
комісії про прийняття устаткування до
експлуатації від 30.08.2008 року, рішення
органу місцевого самоврядування № 86
від 25.07.2008 року про надання дозволу на
установку КТП і таке інше), то суд таким
у межах розгляду даної цивільної
справи оцінки не надає, так як спір
виник не з приводу правомірності
набуття права власності на рухоме
майно і не стосується визнання такого
права за однією із сторін спору. З
цих-же підстав суд не бере до уваги і
покази свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9
та ОСОБА_10, наданих у межах даної
справи.

Натомість внесення та наявність
вказаного рухомого майна у статутному
фонді ТзОВ «Авто-Дубина», що
підтверджується належним чином
завіреними копією інвентаризаційної
картки 000001 обліку основних засобів від
04.02.2013 року та копією наказу директора
ТзОВ «Авто-Дубина» № 2 від 01.02.2013 року
«Про внесення до обліку рухомого майна
та документації на балансовий рахунок
ТзОВ «Авто-Дубина» (том 1, а. с. 236-239) було
достатнім для суду на підтвердження
можливості захисту порушених прав та
інтересів позивача і, після з'ясування
обставин справи та перевірки їх
доказами, задоволення його позовних
вимог у спосіб, що був ним визначений
вірно та у межах чинного цивільного
законодавства.

Керуючись ст. ст. 10-11, 62-64, 79, 88, 209, 212-215, 218
ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Авто-Дубина»
задовольнити.

Визнати недійсним договір позички
комплексної трансформаторної
підстанції КТП-250/10 кВ/04 кВт та відпайку
10 кВ від існуючої опори № 49; ПЛ-10 кВ Т-45-15
«Крушельниця», укладений 10.03.2010 року
між фізичною особою ОСОБА_1 та
Товариством з обмеженою
відповідальністю
«Респектінвест-Дубина».

Скасувати акт прийому-передачі у
користування комплексної
трансформаторної підстанції КТП-250/10
кВ/04 кВт та відпайку 10 кВ від існуючої
опори № 49; ПЛ-10 кВ Т-45-15 «Крушельниця»,
підписаний 10.03.2010 року між фізичною
особою ОСОБА_1 та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Респектінвест-Дубина» на підставі та
на виконання зазначеного вище договору
позички.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку шляхом подання до
апеляційного суду Львівської області
через Сколівський районний суд
Львівської області апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення або десяти днів з дня
отримання копії цього рішення особами,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
його проголошення.

Суддя
В.Я. Микитин