Справа № 2/267/1201/13
РІШЕННЯ

Іменем України

28 листопада 2013 року
м. Макіївка

Гірницький районний суд м. Макіївки
Донецької області

у складі головуючого судді Наумової
О.С.,

при секретарі Степасюк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до Публічного акціонерного товариства
«Шахтоуправління «Донбас», Державного
підприємства «Шахта Глибока»,
Державного підприємства
«Торезантрацит»

про стягнення моральної шкоди в сумі 15
000,00 грн., -

за участю сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - особисто, ОСОБА_2 -
згідно ордеру та договору

від відповідача 1: не з'явився

від відповідача 2: Сапетного С.О. - за
довіреністю

від відповідача 3: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною
заявою до Публічного акціонерного
товариства «Шахтоуправління «Донбас»
про відшкодування моральної шкоди,
заподіяної в результаті професійного
захворювання в сумі 15 000,00 грн.

Слід зазначити, що ухвалою суду від 26
червня 2013 року у якості
співвідповідачів були залучені
Державне підприємство «Шахта Глибока»
та Державне підприємство
«Торезантрацит».

В обґрунтування позову позивач
зазначив, що він працював на
підприємствах вугільної промисловості
у період з 15.06.1979р. до 23.06.2008р. Зокрема, у
період з 10.09.2001р. до 23.06.2008р. працював на
Шахті «Щегловська - Глибока» ДВАТ
«Шахтоуправління «Донбас» ДХН
«Донвугілля» в якості прохідника
підземного. У зв'язку з роботою в
вугільній галузі отримав професійне
захворювання: хронічне обструктивне
захворювання легень другої стадії,
помірного протікання, легенева
недостатність 1-2 ступенів, у зв'язку із
чим складений акт про нещасний випадок
від 21.05.2008р.

Згідно довідки МСЕК від 12.06.2008р.
первинно встановлено 40% втрати
працездатності та ІІІ група
інвалідності безстроково.

Вважає, що внаслідок отриманого
професійного захворювання йому
заподіяна значна моральна шкода, яка
полягає в тому, що він став
непрацездатним, інвалідом третьої
групи, вимушений періодично
лікуватися, що не дає змоги вести
звичне та повноцінне життя.

Посилаючись на норми ст.ст. 23, 1167
Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України), ст. 237-1КЗпП України, постанову
Пленуму Верховного Суду України № 4
від 31.03.1995р. «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» вважає, що
відповідач повинен сплатити йому
моральну шкоду у сумі 15 000,00 грн. Тому
просить позов задовольнити.

Позивач та його представник в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали та
просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача 1 - ПАТ
«Шахтоуправління «Донбас» в судове
засідання не з'явився, про дату, місце
та час розгляду справи був
повідомлений належним чином. Надав
заперечення на позов, в якому
відзначив, що дійсно позивач працював
на ДВАТ «Шахтоуправління «Донбас»
(зараз - ПАТ «Шахтоуправління «Донбас»)
у період з 10.096.2001р. по 23.08.2008р., був
звільнений за власним бажанням - у
зв'язку із переходом на пенсію та йому
було виплачено одноразову допомогу за
час роботи у вугільній промисловості.

Вважає, що позивачем не доведений факт
наявності моральної шкоди та його
причинно-наслідковий зв'язок із
обставинами,на які він вказує (шкідливі
умови праці) та наявність протиправних
дій роботодавця. Вважає, що довідка
МСЕК свідчить лише про ступінь втрати
працездатності і не може бути доказом
спричинення моральної шкоди, оскільки
згідно із Положенням про
медико-соціальну експертизу,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України № 1317 від 03.12.2009р., до
повноважень МСЕК не відноситься
встановлення чи затвердження факту
моральної шкоди інваліду чи особи, якій
встановлений той чи інший ступінь
втрати професійної працездатності. З
тих же підстав не може бути належним та
достатнім доказом акт за формою П-4,
який згідно Порядку розслідування та
обліку нещасних випадків, професійних
захворювань та аварій на виробництві,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 1112 від 25.08.2004р., є
лише результатом роботи комісії з
розслідування професійного
захворювання, до повноважень якої
згідно із п. 78 даного Порядку не
відноситься встановлення факту
моральної шкоди потерпілого у зв'язку з
професійним захворюванням.

Крім того, посилаючись на п. 3 ч. 1 ст. 1188
ЦК України, відповідно до якої - за
наявності вини всіх осіб, діяльністю
яких було завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення,
зазначає, що позивач отримав
професійне захворювання, працюючи
тривалий час на підприємствах
вугільної промисловості, умови праці
на яких характеризуються підвищеною
запиленістю на робочих місцях. Так,
згідно трудової книжки,
санітарно-гігієнічних характеристик
умов праці №1050/09.3 від 19.03.2008р. та акта за
формою П-4 від 21.05.2008р., позивач працював
на шахті «Червона Зірка» ВО
«Торезантрацит» 10 років та 10 місяців,
на шахті «Прогрес» ВО «Торезантрацит» 6
років та 9 місяців, на шахті «Глибока» 10
місяців та на шахті «Щегловська -
Глибока» ПАТ «Шахтоуправління
«Донбас» - 5 років 8 місяців.

Як наслідок, частки відповідальності
всіх підприємств вугільної
промисловості треба враховувати з
урахуванням стажу, відповідно: шахта
«Червона Зірка» ВО «Торезантрацит» - 45%,
шахта «Прогрес» ВО «Торезантрацит» - 28%,
шахта «Глибока» - 23,5 %, шахта
«Щегловська - Глибока» - ПАТ
«Шахтоуправління «Донбас» - 23,5 %.

Тому сума відшкодування моральної
шкоди, яку повинно сплатити ПАТ
«Шахтоуправління «Донбас» становить
лише 2 820,00 грн.

Вважає, що позивачем згідно ст. 60 ЦПК
України, не доведено наявність
протиправної поведінки позивача і ті
докази, на які він посилається, не є
доказами заподіяння моральної шкоди.
Тому просить відмовити у позові.

Представник відповідача 2 - ДП
«Торезантрацит» в судовому засіданні
заперечував проти позовних вимог,
надав також заперечення на позов, в
яких відзначив, що позивачем
пропущений 3-місячний строк позовної
даності, встановлений ст. 233 КЗпП
України, який підліковується з дня
отримання довідки МСЕК, тому просив
відмовити у позові.

Представник відповідача 3 - ДП «Шахта
Глибока» в судове засідання не
з'явився, про дату, місце та час
розгляду справи був повідомлений
належним чином, про причини неявки не
повідомив, відзив на позов не надавав.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши
матеріали справи і дослідивши надані
докази, суд у межах заявлених позовних
вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив
наступне.

Приписами ст. 46 Конституції України
закріплено, що громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та інших
випадках, передбачених законом.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 з
15.06.1979р. по 23.06.2008р. працював на різних
підприємствах вугільної
промисловості, що підтверджується
копією трудової книжки (а.с. 9 - 12).

Так, з 15.06.1979р. по 31.08.1979р. проходив
практику у якості підземного
електрослюсаря, а у період з 18.03.1980р. по
29.05.2000р. працював у підземних умовах
праці гірником, електрослюсарем,
гірничим майстром, прохідником на
шахтах «Червона Зірка», «Прогрес»
Торезького виробничого об'єднання по
видобутку антрациту «Торезантрацит». З
10.09.2001р. по 23.06.2008р. працював прохідником
на шахті «Щегловська - Глибока» ДВАТ
«Шахтоуправління «Донбас».

Як вбачається з акту розслідування
хронічного професійного захворювання
від 21.05.2008р., складеного за формою П-4
комісією шахти «Щегловська - Глубока»
ДВАТ «Шахтоуправління «Донбас» та
затвердженого головним державним
санітарним лікарем м. Макіївки (а.с. 13, 14)
комісія провела розслідування випадку
хронічного професійного захворювання
ОСОБА_1 та виявила, що отримане ним
професійне захворювання - хронічне
обструктивне захворювання легенів
пилової етиології, ІІ стадія, помірне
протікання; легенева недостатність 1-2
ступенів, спричинено шкідливими
умовами праці та за таких обставин:
недосконалість технологічних процесів
при підземному видобутку вугілля на
шахтах «Червона зірка», «Прогрес» ВО
«Торезантрацит», шахті «Глибока»,
шахті «Щегловська - Глибока» ДВАТ
«Шахтоуправління «Донбас».

Протягом всього періоду роботи в
підземних умовах піддавався впливу
пилу фіброгенної дії, виробничого шуму,
локальній вібрації. Робота напружена
та небезпечна, є особистий ризик.

За результатами проходження
медико-соціальної експертизи щодо
наявності втрати професійної
працездатності за підсумками
первинного обстеження МСЕК позивачу
первинно встановлено 40 % втрати
професійної працездатності та третю
групу інвалідності безстроково, що
підтверджується довідкою МСЕК від
12.06.2008р. та випискою з акту огляду МСЕК
від 12.06.2008р. (а.с. 6 - 8).

З виписок з історій хвороби (а.с. 29 - 33)
вбачається, що позивач проходив
лікування у лютому - березні 2008р. від
наслідків професійного захворювання
(до розслідування хронічного
професійного захворювання).

Суд зазначає, що приписами ст. 153
Кодексу законів про працю України (далі
- КЗпП України) та ст. 13 Закону України
«Про охорону праці» від 14.10.1992р. №
2694-ХІІ визначено, що роботодавець
зобов'язаний створити на робочому
місці в кожному структурному
підрозділі умови праці відповідно до
нормативно-правових актів, а також
забезпечити додержання вимог
законодавства щодо прав працівників у
галузі охорони праці.

Слід зазначити, що Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23.09.1999р. № 1105-ХІV
(далі - Закон № 1105-ХІV), який набрав
чинності з 1 квітня 2001 року,
встановлено, що у разі настання
страхового випадку Фонд зобов'язаний у
встановленому законодавством порядку
згідно статті 21 Закону надати
соціальні послуги і провести виплати,
передбачені цією нормою права, зокрема
своєчасно та в повному розмірі
відшкодувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я, виплачуючи йому: е)
грошову суму за моральну шкоду за
наявності факту заподіяння цієї шкоди
потерпілому.

Відшкодування моральної (немайнової)
шкоди застрахованим особам незалежно
від відшкодування майнової втрати
відповідно до статті 1 Закону було
одним із засобів захисту особистих
немайнових прав працівника. Обов'язок
по відшкодуванню моральної шкоди
застрахованим, як це було передбачено
підпунктом 1 частини першої статті 21,
частиною третьою статті 28 Закону,
покладався на установи Фонду.

Частиною 3 ст. 34 цього Закону
передбачено, що моральна (немайнова)
шкода, заподіяна умовами виробництва,
яка не спричинила втрати потерпілим
професійної працездатності,
відшкодовується Фондом соціального
страхування від нещасних випадків за
заявою потерпілого з викладом
характеру заподіяної моральної
(немайнової) шкоди та за поданням
відповідного висновку медичних
органів. Відшкодування здійснюється у
вигляді одноразової страхової виплати
незалежно від інших видів страхових
виплат. Сума страхової виплати за
моральну (немайнову) шкоду
визначається в судовому порядку.

Разом з тим, рішенням від 27.01.2004р. №
1-рп/2004 (п. 4.1) Конституційний Суд України
роз'яснив про обов'язок відшкодування
Фондом моральної (немайнової) шкоди,
заподіяної умовами виробництва, в
інших випадках, коли здійснення права
застрахованих на відшкодування
моральної (немайнової) шкоди має
забезпечуватися Фондом на підставі
статей 1,5,6,13, 21 та частини третьої статі
28 цього Закону.

Пунктом 27 ст. 77 Закону України «Про
державний бюджет України на 2006 рік» від
20.12.2005р. № 3235-IV та п. 22 ст. 71 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік» від 19.12.2006р. № 489-V зупинено
дію абзацу 4 ст. 1, підпункту «є» п. 1 ч. 1
ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч. 3 ст. 34 Закону України
від 23.09.1999р. № 1105-ХІV «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та про
фесійних захворювань, які спричинили
втрату працездатності» від 23.09.1999р. №
1105-ХІV, якими обов'язок відшкодування
моральної шкоди покладено на Фонд.

Крім того, Законом України від 23.02.2007р.
№ 717-V «Про внесення змін до Закону
України «Про загально обов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
(далі - Закон № 717-V), що набрав чинності з
30 березня 2007 року, виключено ч.3 ст. 34
Закону № 1105-ХІV, яка передбачала право
по терпілого на відшкодування
моральної шкоди.

Отже, з цього часу застраховані
громадяни, які потерпіли на
виробництві від нещасного випадку або
професійного захво рювання, позбавлені
права на відшкодування моральної шко
ди за рахунок Фонду соцстраху, яке вони
мали відповідно до положень первинної
редакції цього Закону України.

Конституційний Суд України в своєму
Рішенні від 8 жовт ня 2008 року у справі №
1-32/2008 зазначені зміни до Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страху вання від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» визнав такими, що
відповідають Конституції України (є
конституцій ними) з огляду на те, що
право цих громадян на відшкодування
моральної шкоди не порушено, оскільки
статтею 1167 Цивіль ного кодексу України
та статтею 237-1 Кодексу законів про
працю України їм надано право відшко
довувати моральну шкоду за рахунок
власника або уповнова женого ним
органу (роботодавця).

Відповідно до положень ст. 5 ЦК України
акти цивільного законодавства
регулюють відносини, які виникли з дня
набрання ними чинності. Акт цивільного
законодавства не має зворотної сили,
крім випадків, коли він пом'якшує або
скасовує цивільну відповідальність.
Якщо цивільні відносини виникли раніше
і регулювалися актом цивільного
законодавства, який втратив чинність,
новий акт цивільного законодавства
застосовується до прав та обов'язків,
що виникли з моменту набрання ним
чинності.

Таким чином, у разі коли право на
відшкодування мораль ної шкоди
виникало у позивача до 1 січня 2006 року,
тобто до набрання чинності як Законом
України «Про державний бюд жет України
на 2006 рік», так і Законом України «Про
держав ний бюджет України на 2007 рік»,
якими було зупинено дію норм, що
передбачали право потерпілих на
відшкодування мо ральної шкоди, та
Законом України № 717- V потерпілі мали
право на відшкодування моральної шкоди
з Фонду.

З 1 січня 2006 року потерпілі мають право
на відшкодування моральної шкоди
згідно ст. 1167 Цивіль ного кодексу
України та ст. 237-1 Кодексу законів про
працю України за рахунок власника або
уповнова женого ним органу
(роботодавця).

Суд не приймає посилання відповідача
ПАТ «Шахтоуправління «Донбас» на те, що
моральна шкода повинна
відшкодовуватися всіма
підприємствами, на яких працював
позивач пропорційно стажу роботи,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Згідно зі ст. 1168 ЦК України моральна
шкода, завдана каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, може бути
відшкодована одноразово або шляхом
здійснення щомісячних платежів.

Згідно Рішення Конституційного Суду
України № 20-пр/2008 від 08.10.2008 року
обов'язок по відшкодуванню моральної
шкоди громадянам, які постраждали на
підприємствах внаслідок виробничої
травми чи професійного захворювання,
було покладено на підприємства, з чиєї
вини відбулися відповідні події.

Таким чином, саме на підприємство
покладено обов'язок відшкодовувати
працівнику моральну шкоду за наявності
факту заподіяння йому цієї шкоди.
Зазначені норми не містять будь-яких
інших додаткових умов щодо
відшкодування моральної шкоди.

При вирішенні питання про право
потерпілого на відшко дування
моральної шкоди суд виходить з того, що
виплати компенсації за моральну шкоду,
виникає у осо би з дня встановлення їй
втрати працездатності впер ше
висновком медико-соціальної
експертної комісії (далі - МСЕК).

Як вбачається з матеріалів справи
позивачу вперше встановлено 40% стійкої
втрати працездатності згідно довідки
МСЕК від 12.06.2008р. Тобто, саме з даної
дати у позивача виникає факт
заподіяння моральної шкоди.

На момент встановлення МСЕК стійкої
втрати працездатності позивач
працював на шахті «Щегловська -
Глибока» ДВАТ «Шахтоуправління
«Донбас» (з 10.09.2001г. по 23.06.2008р.), що не
заперечується відповідачем.

Суд також не приймає посилання
відповідача також на ч. 1 ст. 1188 ЦК
України, оскільки дана норма регулює
порядок відшкодування шкоди, завданої
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки.

В даному випадку взаємодія кількох
джерел підвищеної небезпеки відсутня.

Крім того, згідно приписів ст. 8 ЦПК
України суд вирішує справи відповідно
до Конституції України, законів
України та міжнародних договорів,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України.

Суд застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що встановлені Конституцією та
законами України.

Жодними нормативно-правовими актами
України, у т.ч. актами трудового
законодавства, не передбачений такий
порядок відшкодування моральної шкоди,
заподіяної ушкодженням здоров'ю, як
пропорційно стажу роботи.

Суд зазначає, що моральна шкода для
фізичної особи є категорією
психологічного плану, невід'ємно
пов'язаною із самою особою, її
відчуттями, емоційно-розумовою
діяльністю, відображає внутрішній стан
людини й характеризується, зокрема,
наявністю психотравмуючих факторів,
позбавленням відчуття життєвої
захищеності, зміною життєвого укладу
тощо. Під моральною шкодою фізичної
особи слід розуміти наявність такого
негативного емоційного сприйняття
особою вчинених стосовно неї
протиправних дій (бездіяльності), що
досягло певного психологічного стану -
фізичних (відчуття фізичного болю) чи
душевних (відчуття неспокою,
хвилювання, образи, дискомфорту тощо)
страждань. Моральна шкода щодо
фізичних осіб - категорія суб'єктивна
та оціночна як у своєму виникненні,
коли постає питання про наявність
підстав для її матеріальної
компенсації, так і у грошовому вимірі,
коли визначається розмір її
компенсації.

Наявність моральної шкоди є фактом
конкретного випадку. Відповідно,
вчинення лише протиправного діяння
стосовно особи свідчить про
можливість, але не обов'язковість
виникнення моральної шкоди.

Стаття 3 ЦПК України передбачено право
кожної особи на звернення до суду за
захистом свого права.

З урахуванням того, що позивач вважає,
що йому завдана моральна шкода в ході
виконання трудових обов'язків на шахті
«Щегловська - Глибока» ДВАТ
«Шахтоуправління «Донбас», що
виражається у втраті працездатності,
отриманні інвалідності, змушенні
лікуватися та неможливості вести
звичне та повноцінне життя, враховуючи
суб'єктивне відношення позивача до її
виникнення, а також, виходячи зі змісту
ст. 1167 ЦК України, яка встановлює
обов'язок відшкодування моральної
шкоди саме особою, яка її завдала, суд
приходить до висновку, що саме
відповідач - ПАТ «Шахтоуправління
«Донбас» несе покладений на нього
законом обов'язок щодо відшкодування
моральної шкоди.

Дії інших відповідачів можуть бути
оцінені як протиправні, лише у тому
випадку, якщо вони б були спрямовані на
порушення прав та інтересів позивача,
які б, в свою чергу, виражалися у
суб'єктивному розумінні позивача про
наявність спричинення йому цими діями
моральної шкоди.

Посилання представника відповідача на
відсутність належних доказів
спричинення моральної шкоди, у зв'язку
з відсутністю цих обставин у висновку
МСЕК, судом визнаються неспроможними,
оскільки позивачу унаслідок
професійного захворювання спричинена
стійка втрата професійної
працездатності.

Дійсно, відповідно до Положення про
медико-соціальну експертизу,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 03.12.2009р. № 1317,
питання визначення спричинення
моральної шкоди працівникам при
отримання професійного захворювання
не входить до прав і обов'язків комісії
(пункт 11).

Разом з тим, у пункті 4.1 Рішення
Конституційного Суду України від
27.01.2004р. № 1-рн/2004 вказано, що ушкодження
здоров'я, заподіяні потерпілому під час
виконання трудових обов'язків,
незалежно від ступеня втрати
професійної працездатності
спричиняють йому моральні і фізичні
страждання.

Суд не приймає твердження відповідача 2
про розповсюдження на правовідносини з
відшкодування моральної шкоди строків
позовної давності, встановлених ст. 233
КЗпП України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України на
вимогу про відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю (тоб то і на вимогу
про відшкодування моральної шкоди)
позовна давність не поширюється.

Аналогічні роз'яснення надано у п. 16
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» (із
відповід ними змінами), згідно із яким
до вимог про відшкодування моральної
шкоди у випадках, передбачених
трудовим законодавством
застосовується тримісячний строк
позовної давності (ст. 233 КЗпП). До інших
вимог про відшкодування моральної
шкоди, як вимог, що випливають з
порушення особистих немайнових прав,
строки позовної давності відповідно до
ст. 83 ЦК не застосовуються.

Визначення моральної шкоди міститься у
положеннях ст. 23 ЦК України, у якій
зазначено, що моральна шкода полягає,
зокрема: 1) у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з противоправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів. Моральна
шкода відшкодовується грішми, іншим
майном, або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначені розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 року
№ 4 «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди зі змінами внесених Постановою
Пленуму Верховного Суду України від
25.05.2001 року №5- розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних, тощо) яких зазначав позивач,
характер немайнових витрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо та з урахуванням інших обставин .
Зокрема враховується стан здоров'я
потерпілого.

Обґрунтовуючи вимоги про наявність
факту спричинення та розміру
компенсації моральної шкоди, позивач
зазначив, що в результаті отримання
професійного захворювання він втратив
40% професійної працездатності, отримав
психологічні страждання, які негативно
впливають на життєвий уклад. Він не
може продовжувати активне суспільне
життя та трудову діяльність, не може
відновити своє здоров'я, що викликає
негативні емоції та ущемляє його
гідність.

Компенсація моральної шкоди
оцінюється позивачем у розмірі 15 000,00
грн.

Приймаючи до уваги встановлені при
розгляді справи безспірні обставини:
факт отримання позивачем професійного
захворювання на виробництві, яке
призвело до втрати професійної
працездатності, суд визнає, що
професійне захворювання зумовило
порушення нормальних життєвих зв'язків
позивача, негативно відбилася на його
фізичному та психічному стані, змусило
змінити спосіб життя і таким чином,
позивачу завдана моральна шкода.

Визнаючи розмір компенсації, що
підлягає стягненню на користь позивача
у відшкодування моральної шкоди, суд
приймає до уваги конкретні обставини
травми, її тяжкість, характер та
глибину пов'язаних з цим моральних і
фізичних страждань, ступінь вимушеного
порушення нормального укладу її життя
та необхідність докладання для його
організації додаткових зусиль, ступінь
вини підприємства у нещасному випадку
ступінь вини позивача у нещасному
випадку та, виходячи із суті позовних
вимог, засад розумності і
справедливості, встановлює суму
відшкодування у розмірі 12 000,00 грн.

Моральна шкода, як наголошується в ч. 4
ст. 23 ЦК України, відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.

Приписами ч.1 ст. 88 ЦПК України
визначено, що якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 5 Закону України
«Про судовий збір» від 08.07.2011р.№ 3674-VI
від сплати судового збору звільняються
позивачі - за подання позовів про
відшкодування шкоди, заподіяної
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я.

Враховуючи те, що позивач звільнений
від сплати судового збору, його позов
задоволено частково, то з ПАТ
«Шахтоуправління «Донбас» на користь
держави є належною до стягнення сума в
розмірі 114,70 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
10, 11, 15, 57, 77, 88, 209, 214-215, 224-225, 256 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства
«Шахтоуправління «Донбас», Державного
підприємства «Шахта Глибока», Державне
підприємство «Торезантрацит» про
стягнення моральної шкоди в сумі 15 000,00
грн. - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Шахтоуправління «Донбас»
на користь ОСОБА_1 на відшкодування
моральної шкоди, заподіяної при
виконанні трудових обов'язків,
одноразово 12 000,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Шахтоуправління «Донбас»
на користь держави судовий збір в
розмірі 114,70 грн.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Донецької області
через Гірницький районний суд м.
Макіївки протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
О.С. Наумова