Справа № 2107/4717/2012
Провадження № 2/653/267/13
РІШЕННЯ

іменем України

"16" квітня 2013 р.

Генічеський районний суд
Херсонської області у складі:

головуючого судді Хоменко В.Г.

при
секретарі Кідалові Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Генічеську цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Петрівської сільської ради, відділу
Держкомагенства у Генічеському районі,
ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3,
Генічеської державної нотаріальної
контори про визнання права на земельну
частку (пай), визнання договору
дарування дійсним,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до
Петрівської сільської ради
Генічеського району Херсонської
області, відділу Держкомзему України у
Генічеському районі Херсонської
області, ОСОБА_2, яка діє в інтересах
ОСОБА_3, Генічеської державної
нотаріальної контори, в якому просила
визнати право позивача на спадщину за
законом після померлої ОСОБА_4, що
складається з земельної ділянки із
земель колишнього КСПП «Пам'ять
Ілліча» на території Петрівської
сільської ради Генічеського району
Херсонської області для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва; визнати недійсним та
скасувати договір дарування права на
земельну частку (пай) посвідченого
сертифікатом, укладений 24.03.2000 року між
ОСОБА_4 та ОСОБА_2, яка діяла в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_3 про дарування
права на земельну частку (пай) у розмірі
9,21 га, без визначення цієї частки в
натурі, що знаходиться в колективному
сільськогосподарському підприємстві
пайовиків «Пам'ять Ілліча», в с.
Петрівка, Генічеського району
Херсонської області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
після смерті матері позивача - ОСОБА_4,
залишилася спадщина у виді земельної
частки (паю) колишнього КСПП «Пам'ять
Ілліча» на території Петрівської
сільської ради Генічеського району
Херсонської області, для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва. Оскільки за життя ОСОБА_4
не отримала державний акт на право
власності на вищевказану земельну
частку, тому позивач звернулась до
суду, для визнання права власності в
порядку спадкування. Проте, у судовому
засіданні, представником Петрівської
сільської ради було надано копію
договору дарування права на земельну
частку (пай), посвідченого сертифікатом
від 24.03.2000р., згідно умов якого, ОСОБА_4
подарувала своє право на земельну
частку (пай) ОСОБА_3, в інтересах якого
діла ОСОБА_2 Вважає, що вказаний
правочин не відповідає вимогам
законодавства, оскільки у дарувальника
був відсутній правовстановлюючий
документ на земельну частку (пай), а
саме державний акт. У зв'язку, з цим,
позивач вважає, що укладений договір
дарування є недійсним, внаслідок чого
підлягає скасуванню. Тому просила
позовні вимоги задовольнити.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги з
підстав викладених у позовній заяві.
Просив суд їх задовольнити.

Представник Петрівської сільської
ради Генічеського району Херсонської
області у судове засідання не з'явився.
Надав суду письмову заяву з проханням
розглянути справу у його відсутність.
Проти позову заперечував.

Представник Генічеської державної
нотаріальної контори в судове
засідання не з'явився. Надав суду
письмову заяву з проханням розглянути
справу у його відсутність, поклавшись
на розсуд суду.

Представник відділу Держземагенства у
Генічеському районі Херсонської
області у судове засідання також не
з'явився. Надав суду письмові
заперечення, у яких зазначив, що
договір дарування, який був укладений
між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на час його
укладення, відповідав нормам діючого
законодавства, а тому відсутні
підстави для визнання вказаної угоди
недійсною. Просив у задоволенні позову
відмовити, та справу розглянути у його
відсутність.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання
також не з'явився. Свою правову позицію
виклав у письмових запереченнях, в яких
зазначає, що укладений 24.03.2000 року між
ним та ОСОБА_4 договір дарування
земельної частки (паю), відповідав
вимогам ст. 243 ЦК УРСР, у зв'язку з чим
відсутні підстави для задоволення
позову. Крім того, просив справу
розглянути у його відсутність.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_4 належала земельна частка (пай) у
розмірі 9,21 умовних кадастрових
гектарів, яка розташована на території
КСПК «Пам'ять Ілліча», в с. Петрівка
Генічеського району Херсонської
області, що підтверджується
сертифікатом ХС №0145966, виданого
Генічеською райдержадміністрацією від
23.10.1996 р., та зареєстрованого в книзі
реєстрації сертифікатів за №853 від
03.01.1997р.

24 березня 2000 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2,
яка діяла в інтересах ОСОБА_3, укладено
договір дарування вищевказаної
земельної частки (паю), який був
посвідчений державним нотаріусом
Генічеської державної нотаріальної
контори Шульгою Н.Г., та зареєстрований
у реєстрі за №2-387.

З метою оформлення права власності на
зазначену земельну ділянку, у
відповідності до вимог діючого
законодавства, ОСОБА_3, 24 листопада 2003
року було отримано державний акт на
земельну ділянку серії ХС №037013, який
був зареєстрований за №415.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1 від 09.02.2012 року, виданого
Петрівською сільською радою
Генічеського району Херсонської
області.

Після смерті матері, позивач
звернулась до нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини. Проте,
дізналася, що ОСОБА_4 за життя уклала
договір дарування земельної частки
(паю) з ОСОБА_3

Позивач вважає, що вказаний договір не
відповідає вимогам діючого
законодавства, оскільки на час
укладення договору дарування ОСОБА_4 не
отримала державний акт на право
власності на земельну частку (пай).

Надаючи правову оцінку
правовідносинам, що склалися між
сторонами, суд зазначає наступне.

Статтею 6 Земельного кодексу України (в
редакції чинній, на час виникнення
спірних правовідносин) визначено, що
громадяни України мають право на
одержання у власність земельні ділянки
для ведення селянського (фермерського)
господарства; ведення особистого
підсобного господарства; будівництва
та обслуговування жилого будинку і
господарських будівель ( присадибна
ділянка); садівництва; дачного і
гаражного будівництва.

Відповідно до пункту 3 Указу Президенту
України «Про невідкладні заходи щодо
прискорення земельної реформи у сфері
сільськогосподарського виробництва»
№666-84 від 10.11.1994 року (далі - Указ №666-84),
право на земельну частку (пай) може бути
об'єктом купівлі-продажу, дарування,
міни, успадкування, застави.

Згідно з частиною 2 пункту 4 зазначеного
Указу № 666-84 саме власники земельних
ділянок можуть добровільно створювати
на базі належних їм земельних ділянок
спільні сільськогосподарські
товариства, передавати ці ділянки у
спадщину, дарувати, обмінювати, здавати
в оренду і продавати громадянам
України без зміни цільового
призначення .

Указом Президента України «Про захист
прав власників земельних часток
(паїв)»від 21.04.1998 року № 332/98 та Порядком
посвідчення договорів відчуження
земельних ділянок та прав на земельну
частку (пай), посвідченого
сертифікатом, що затверджений Наказом
Мінюсту і Держкомзему від 06.06.1996 року,
передбачено, що передача громадянином
свого права на земельну частку (пай),
посвідченого сертифікатом у власність
іншій фізичній та юридичній особі є
самостійним видом відчуження, договір
відчуження права на земельну частку
(пай) повинен посвідчуватися
нотаріально.

Аналізуючи вищевказане законодавство,
що діяло на час виникнення спірних
правовідносин, суд приходить до
висновку, що сертифікати на земельну
частку (пай) могли виступати об'єктом
купівлі-продажу, дарування, міни,
успадкування, застави.

Відтак, доводи позивача стосовно
недійсності договору дарування від
24.03.2000 року, у зв'язку з відсутністю у
дарувальника державного акту на
земельну частку (пай), є
безпідставними, та спростовуються
вищенаведеними нормами законодавства.

Частиною 1 ст. 48 ЦК України (1963р.)
передбачено, що недійсною є та угода, що
не відповідає вимогам закону.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 243 ЦК України (1963
року) за договором дарування одна
сторона передає безоплатно другій
стороні майно у власність. Договір
дарування вважається укладеним з
моменту передачі майна обдарованому.

Згідно ч.3 ст. 244 ЦК України (1963 року) до
договорів дарування нерухомого майна
застосовуються правила статті 227 цього
Кодексу, яка передбачає, що договір
повинен бути нотаріально посвідчений,
якщо хоча б однією з сторін є
громадянин. Недодержання цієї вимоги
тягне за собою недійсність договору.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що укладений 24
березня 2000 року, між ОСОБА_4 та ОСОБА_2,
яка діяла в інтересах ОСОБА_3 договір
дарування земельної частки (паю)
відповідав вимогам ст. 227 ЦК України (1963
року), а тому відсутні підстави для
визнання його недійсним, внаслідок
чого позовні вимоги в цій частині не
підлягають задоволенню.

Крім того, позовні вимоги про визнання
права позивача на спадщину за законом
після померлої ОСОБА_4, на земельну
ділянку із земель колишнього КСПП
«Пам'ять Ілліча», яка розташована на
території Петрівської сільської ради
Генічеського району Херсонської
області для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
фактично є похідними від вимоги про
визнання договору дарування недійсним,
а тому не можуть бути задоволені при
вирішенні даної справи.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 213-215 ЦПК
України, ст. ст. 203, 215 ЦК України, Указом
Президента України №666/64 від 10.11.1994
року, -

ВИРІШИВ

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Петрівської сільської ради, відділу
Держкомагенства у Генічеському районі,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, Генічеської державної
нотаріальної контори про визнання
права на земельну частку (пай), визнання
договору дарування недійсним,
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Херсонської області
через Генічеський райсуд в строк 10 днів
з моменту його проголошення.

Суддя: В. Г. Хоменко