АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2/413/2380/12 Головуючий в 1-й інстанції
Провадження 22ц/774/36/К/13 Водоп`янов С.М.
Категорія -52 ( IV ) Доповідач -Остапенко В.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2013 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого - судді Остапенко В.О.

суддів - Братіщевої Л.А., Карнаух В.В.

при секретарі - Пермінової К.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 15 жовтня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Корпорація Донбасмонтажспецстрой"про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, -

особи, які беруть участь у розгляді справи:

позивач -ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3;

представник ТОВ "Корпорація "Донбасмонтажспецстрой"Ровицька Людмила Миколаївна.

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2012року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Корпорація Донбасмонтажспецстрой"(далі ТОВ "Корпорація Донбасмонтажспецстрой") про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, після неодноразового уточнення позовних вимог позивач просила поновити її на раніше займаній посаді бухгалтера з 01.10.2011 року та виплатити заробітну плату за період незаконного звільнення з 01.10.2011 року по 30.10.2011 року в сумі 2341 грн. Зобов'язати ТОВ "Корпорація Донбасмонтажспецстрой"оплатити лікарняний листок тимчасової непрацездатності по вагітності та пологам згідно розрахунку в сумі 12 600 грн. Зобов'язати ТОВ "Корпорація Донбасмонтажспецстрой"виплатити компенсацію за несвоєчасне отримання належних коштів в сумі 1189грн. та моральну шкоду у розмірі 18 700 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 15 жовтня 2012 року позовні вимоги ОСОБА_2 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення, посилаючись на те, що судом не взято до уваги, що накази складені відповідачем не відповідають типовій формі, в жодному наказі немає підпису позивача про ознайомлення з даним наказом. Довідка від 21.10.2011 року, про те, що позивач працює на ТОВ "Корпорація Донбасмонтажспецстрой"підписана заступником головного інженера ОСОБА_5, особою, яка мала печатку підприємства, що свідчить про наявність позивача на робочому місці у жовтні 2011 року.

Копія податкової звітності ТОВ "Корпорація Донбасмонтажспецстрой"підтверджує неправдиві пояснення свідка ОСОБА_6, а також є підставою вважати, що вся документація на підприємстві велась хаотично і складалась в залежності від обставин, вигідних відповідачу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що наказом № 46-к від 15.07.2011 року ТОВ "Корпорація Донбасмонтажспецстрой"на період виконання монтажних робіт на підприємстві ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг"було прийнято ОСОБА_2 на посаду бухгалтера за сумісництвом тимчасово з 15 липня 2011 року по 30 вересня 2011 року, на неповний робочий день -4 години в день, з окладом 3000 грн. (а.с. 85).

Наказом №77к від 30.09.2011 року ОСОБА_2 звільнено з займаної посади в зв`язку з закінченням строку трудового договору на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України (а.с. 46).

31.10.2011 року позивачу видано лікарняний лист в зв'язку з вагітністю.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивач при укладанні строкового трудового договору погодилась з умовами прийняття її на роботу, дії відповідача нею оскаржені не були, доказів на підтвердження своїх позовних вимог позивачем не надано.

Колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п.2 ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути укладений на визначений строк, встановлений за погодженням сторін.

Відповідно до абз. 2 п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів", при укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною).

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є закінчення його строку.

Як вбачається з матеріалів справи між ТОВ "Корпорація Донбасмонтажспецстрой"та ОСОБА_2 було укладено строковий трудовий договір, відповідно до якого позивача було прийнято на посаду бухгалтера за сумісництвом тимчасово з 15 липня 2011 року по 30 вересня 2011 року на період виконання робіт по контракту субпідряду № 07МП/11. В зв'язку з закінченням дії строкового трудового договору, позивача було звільнено з посади бухгалтера з 30.09.2011 року.

Сумісництво визначається як виконання працівником, крім основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому ж чи іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина по найму.

Колегія суддів приходить до висновку, що звільнення позивачки є законним так як відповідно до оригіналу наказу її прийнято на посаду бухгалтера за сумісництвом тимчасово з 15 липня 2011 року по 30.09.2011 року.

Посилання позивача, як обґрунтування своїх позовних вимог, на копію наказу про прийняття її на роботу з 15.07.2011 року по 31.12.2011 року, суд не може взяти до уваги, оскільки відповідно до книги наказів про прийняття на роботу ТОВ "Корпорація Донбасмонтажспецстрой"(а.с. 170) позивача було прийнято на роботу за сумісництвом з 15.07.2011 року по 30.09.2011 року, відповідно до інформації наданої ДПІ у Ворошиловському районі м. Донецька за ІІІ- ІУ квартал 2011 року її було звільнено 30.09.2011 року, згідно оригіналу табелю обліку робочого часу оглянутого в судовому засіданні та приєднаних копій до матеріалів справи, останнім робочим днем ОСОБА_2 є 30.09.2011 року. 01.10.2011 року позивач до роботи не приступила, інших доказів у відповідності до ст..ст. 58-59 ЦПК України, позивачем не надано.

Згідно із ч. 3 ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - ч. 6 ст. 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Відповідно до роз'яснень п.9 Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 р. „Про практику розгляду судами трудових спорів зазначено, що при розгляді справ про звільнення за п.2 ст. 36 КЗпП України судам слід враховувати, що при звільненні вагітних жінок проводиться з обов'язковим працевлаштуванням (ч.3 ст. 184 КЗпП України). Не може бути визнано, що власник чи уповноважений ним орган виконав цей обов'язок по працевлаштуванню, якщо працівниці не була надана на тому ж або на іншому підприємстві (установі, організації) інша робота або запропонована робота, від якої вона відмовилась з поважних причин (наприклад за станом здоров'я).

Передбачені ч.3 ст. 184 КЗпП України гарантії поширюються і на випадки звільнення у зв'язку з закінченням строку договору зазначених працівників, коли вони були прийняті на сезонні роботи.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не були прийняті заходи по забезпеченню соціальних гарантій вагітної ОСОБА_2, при цьому законодавством не передбачено обов'язковість жінки повідомляти роботодавця про свою вагітність, а тому позивачу не були надані гарантії визначені ст.. 184 КЗПпП України.

Звільнення вагітних жінок, зазначених у ч.3 ст. 184 КЗпП України, у зв'язку з закінченням строку трудового договору має особливості. Законодавством передбачено збереження за вагітною жінкою на період працевлаштування середньої заробітної плати, однак не більше ніж на три місяці з дня закінчення строкового трудового договору.

Позовні вимоги, щодо поновлення позивача на раніше займаній посаді бухгалтера не підлягають задоволенню, а тому інші позовні вимоги є похідними, в зв'язку з чим, суд першої інстанції вірно відмовив в їх задоволенні.

Колегія суддів приймає до уваги, що позивач працювала в умовах строкового трудового договору- контракту, а тому приходить до висновку щодо порушення відповідачем прав позивача передбачених ч.3 ст. 184 КЗпП України і вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача гарантійні виплати, у вигляді середньої заробітної плати за три місяці з дня закінчення строкового трудового договору.

Відповідно до наказу № 46-к від 15.07.2011 року(а.с. 85) ОСОБА_2 прийнято на посаду бухгалтера за сумісництвом, з окладом 3000 грн. в місяць. Таким чином, виходячи з місячної заробітної плати з ТОВ "Корпорація Донбасмонтажспецстрой"на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню гарантійні виплати у вигляді середньої заробітної плати за три місяці з 30.09.2011 року по 30.12.2011 року в сумі 9 000 грн.

Доводи апеляційної скарги, що відповідно до наданої довідки позивач станом на 21.10.2011 року працювала на ТОВ "Корпорація Донбасмонтажспецстрой"спростовуються встановленими обставинами та матеріалами справи, оскільки відповідно до Уставу ТОВ "Корпорація Донбасмонтажспецстрой"керівництво здійснює генеральний директор і тільки він має право видавати доручення на подання інтересів юридичної особи. Довідка, яка надана позивачем, як доказ, підписана заступником головного інженера ОСОБА_5, який не мав довіреності на підписання даних документів.

Доводи апеляційної скарги, що накази, які складені відповідачем не відповідають типовій формі, в жодному наказі немає підпису позивача про ознайомлення з даним наказом, не підтверджені належними та допустимими доказами.

Інші доводи викладені в апеляційній скарзі не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

На підставі вищевикладного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України в зв'язку невідповідністю висновків суду обставинам справи, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 15 жовтня 2012 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Корпорація Донбасмонтажспецстрой"на користь ОСОБА_2 гарантійні виплати у вигляді середньої заробітної плати за період з 30.09.2011 року по 30.12.2011 року в сумі 9 100 грн.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_2 -відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: