Справа № 490/6456/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

Справа № 490/6456/13-ц

13 грудня 2013 року

Центральний районний суд м. Миколаєва в
складі:

головуючого-судді
Прохорова П.А.

при секретарі
Крикливенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за
участю третьої особи Приватного
акціонерного товариства «Страхова
Компанія «Провідна» про стягнення
шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

18 червня 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом до відповідача та
посилаючись на те, що внаслідок ДТП,
винуватцем якого визнано відповідача,
йому було завдано матеріальної шкоди,
що не була компенсована у повному
обсязі, просив суд стягнути з
відповідача на його користь суму
відшкодування матеріальної шкоди в
розмірі 4668,15 грн., та судові витрати.

В подальшому позивач уточнив
вимоги та просив суд стягнути з
відповідача відшкодування
матеріальної шкоди в розмірі 4668,15 грн.,
моральну шкоду в розмірі 22940,00 грн., та
судові витрати в розмірі 929,40 грн. з
врахуванням витрат на правову допомогу
в розмірі 700,00 грн.

В судовому засіданні представник
позивача пояснив суду, що внаслідок
неправомірних дій відповідача та
небажання його відшкодувати завдані
збитки позивачу було спричинено
матеріальну шкоду, що виразилась у
неможливості використання належного
йому транспортного засобу в період
ремонту, пов'язаними з цим витратами,
порушення нормальних життєвих
зв'язків, знервованості позивача,
погіршенні стосунків позивача з
членами родини. Щодо визначення
розміру матеріальної шкоди, що на його
думку підлягає стягненню з
відповідача, вказував на те, що сума
відновлювального ремонту становить
16446,00 грн., в той час коли позивачу
старховою компанією було відшкодовано
лише 11777,85 грн., а тому з відповідача на
користь позивача підлягає стягненню
різниця між відшкодованою позивачу
сумою збитків та його реальними
витратами на відновлювальний ремонт.

Відповідач в судовому засіданні
позовні вимоги визнав частково, лише в
частині стягнення знього невиплаченої
страховою компанією франшизи в розмірі
500,00 грн., заперечував проти задоволення
позову в іншій частині, а також заявив
клопотання про залучення в якості
третьої особи Приватного акціонерного
товариства «Страхова Компанія
«Провідна» в якій бала застрахована
його відповідальність.

Представник третьої особи в
судовому засіданні проти задоволення
позову заперечував, окрім стягнення на
користь позивача франшизи в сумі 500,00
грн., а також наполягав на
недоведеності позовних вимог позивача
в іншій частині.

Вислухавши пояснення сторін по
справі та дослідивши надані докази суд
встановив наступні обставини справи.

16 квітня 2012 року на автомобільній
дорозі Дніпропетровськ - Миколаїв
сталася ДТП за участю автомобілів Volvo VNL
430, д/н: НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, та
Ford EDGE, д/н НОМЕР_1, під керуванням
позивача, внаслідок якої належний
ОСОБА_1 транспортний засіб Ford EDGE
отримав механічні пошкодження: було
пошкоджено передню решітку радіатора,
передню-ліву фару, передній бампер,
передній капот, що випливає з довідки,
виданої інспектором ВДАІ
Криворізького району.

31 травня 2012 року Центральним
районним судом було винесено постанову
по справі №1423/12121/2012, що набула чинності
12.06.2012 року та зміст якої в силу ст.61 ЦПК
України має преюдиціальне значення для
вирішення цієї справи, якою
відповідача, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1
визнано винним у вчиненні
вищевказаного ДТП та притягнуто до
адміністративної відповідальності за
скоєння даного правопорушення.

Згідно наданих сторонами
пояснень та копії полісу №АВ/0444285 від
14.12.2011 року, цивільно-правова
відповідальність, у тому числі і ОСОБА_2
під час експлуатації автомобіля Volvo VNL
430, д/н: НОМЕР_2 була застрахована у ПрАТ
«СК «Провідна» з 15.12.2011 року по 14.12.2012
року. Відповідно до п. 2 вказаного
полісу ліміт відповідальності
страховика за шкоду заподіяну майну
склав 50000,00 грн., на одного потерпілого,
при франшизі 500,00 грн.

На підставі наданих
страхувальнику сторонами документів
вказане ДТП було визнано страховим
випадком, та відповідачу було
здійснено страхову виплату в розмірі
11777,85 грн. (підтверджується наявною в
матеріалах справи копією квитанції), що
відповідно до наданих третьою особою
пояснень визначена на підставі звіту №
04-047 про оцінку вартості розміру
збитків, завданих пошкодженням
транспортного засобу від 19.04.2013 року
(копія якого наявна в матеріалах
справи), згідно якого вартість
відновлювального ремонту з
урахуванням зносу складає 12277,85
грн.(копія звіту наявна в матеріалах
справи), та за виключенням суми
франшизи в розмірі - 500,00 грн.

Відповідно до ст. 29 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» в зв'язку з пошкодженням
транспортних засобів відшкодуванню
підлягають витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з врахуванням
зносу, обчислені в порядку,
встановленому законодавством,
відповідно до Методики товарознавчої
експертизи та оцінки колісних
транспортних засобів, затвердженої
наказом МЮ України, Фонду Держмайна
України 24.11.2001 №142/5/2092.

Зазначена подія ДТП, що мала місце
16.04.2012 року була визнана страховим
випадком та страховою компанією ПрАТ
«СК Провідна» сума страхового
відшкодування в розмірі 11777,85 грн. (з
урахуванням зносу та вирахуванням
франшизи) була перерахована позивачу
ОСОБА_1 через систему грошових
переказів Приват Мані ПрАТ «КБ
«Приватбанк» відповідно до платіжного
доручення 0049011 від 01.10.2012 року та
отримана позивачем 09.10.2012 року.

Разом з тим, відповідно до ст. 1194
ЦК України та п. 16 Постанови Пленуму
ВССУ з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року
«Про деякі питання застосування
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки», особа, яка
застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

З урахуванням вищевикладеного та
положень вказаних вище норм, суд
доходить висновку про необхідність
покладення обов'язку на відповідача
ОСОБА_2 щодо сплати грошових коштів на
користь позивача.

Однак, визначаючи розмір шкоди, що
підлягає сплаті відповідачем на
користь позивача суд доходить
наступного.

Пунктом 14 Постанови Пленуму ВССУ
з розгляду цивільних і кримінальних
справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі
питання застосування законодавства
при вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки» зазначено про те, якщо для
відновлення попереднього стану речі,
що мала певну зношеність було
використано нові вузли, деталі,
комплектуючі, особа, відповідальна за
шкоду не має права вимагати врахування
зношеності майна, а зношеність майна
враховується у випадках стягнення на
користь потерпілого вартості такого
майна (у разі відшкодування збитків).

При цьому в зазначеній постанові
вказується саме про використання
запасних частин для відновлення
автомобілю.

Однак суд зазначає, про те, що з
наданих доказів та пояснень позивача,
вартість відновлювального ремонту
складатиме 16446,00 грн., при цьому суд
наголошував позивачу та роз'яснював
сторонам положення ст. 10, 11, 60 ЦПК
України, та те, що відшкодуванню
підлягають лише фактичні витрати,
понесені в зв'язку ремонтом (саме
використанням деталей), однак
позивачем на підтвердження фактичних
збитків (доказів використання нових
деталей для відновлення автомобілю та
сплати їх вартості) не надано належних
доказів, якими можуть бути: квитанції,
чеки, платіжні доручення, прибуткові
касові ордери, накладні, або інші
документи, з яких можливо було б
встановити фактично понесені
позивачем витрати на відновлювальний
ремонт автомобіля Ford EDGE, окрім акту
виконаних робіт №3Н00000165 від 19.04.2012 року,
зі змісту якого вбачається, що за
дефектовку автомобіля Ford EDGE 3.5, д/н:
НОМЕР_1, позивачем було сплачено 420,00
грн.

Окрему увагу суд звертає на те, що
з наданого позивачем рахунку №3 від 14
лютого 2013 року на загальну суму 16026,00
грн., факт оплати вказаної суми
встановити не можливо, оскільки в
самому документі визначено строк плати
до 19 лютого 2013 року, та відсутні будь
які відмітки про проведення оплати, що
відповідно до ст. 10 ЦПК України повинен
був підтвердити саме позивач.

Таким чином, попри роз'яснення
суду про те, що відшкодуванню
підлягають лише фактично понесені та
документально підтверджені витрати
позивача, останній не надав до суду
належних доказів, та у своїх вимогах
посилався на звіт № 04-047 оцінки
вартості, однак суд зазначає, що
висновки такого звіту не можна
розглядати як фактичні витрати.

Разом з тим, відповідно до
вищевикладених обставин справи з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню сума франшизи - 500,00
грн, яка визнається безпосередньо
відповідачем, що відповідає вимогам ЦК
України.

Щодо вимог позивача про
відшкодування завданої йому моральної
шкоди, згідно з п. 9 Постанови ВСУ № 4 від
31 березня 1995 року «Про судову практику
в справах про відшкодування моральної
шкоди» розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування завданої їй
моральної шкоди.

Таким чином, враховуючи похідних
характер вимог про відшкодування
моральної шкоди від інших вимог позову,
попередні висновки суду про часткове
задоволення позовних вимог в іншій
частині, обставини справи, характер та
обсяг страждань, яких зазнав позивач,
суд дійшов висновку, що внаслідок
відмови відповідача від добровільного
відшкодування матеріальної шкоди,
позивачу заподіяна моральна шкода,
компенсацією якої є стягнення судом з
відповідача на користь позивача
компенсації матеріальних збитків в
загальному розмірі 920,00 грн., що є
відповідною сатисфакцією.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
понесені сторонами та документально
підтверджені судові витрати
підлягають розподілу. До судових
витрат належать, зокрема, питання
пов'язані з сплатою судового збору, та
витрати на правову допомогу.

Виходячи з вище викладеного з
відповідача на користь позивача
підлягають стягненню сума сплаченого
судового збору в розмірі 229,40 грн., та
сума витрат на правову допомогу в
розмірі 700,00 грн., що підтверджена
договором про надання правової
допомоги від 04.03.2013 року між позивачем
та адвокатом ОСОБА_4 та відповідною
випискою по рахунку ПАТ «Райффайзен
банк Аваль» від 24.04.2013 року, яка наявна в
матеріалах справи.

Керуючись ст. 11, 60, 208, 212-215 ЦПК
України, ст.23, 1187, 1188, 1194 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю
третьої особи Приватного акціонерного
товариства «Страхова Компанія
«Провідна» про стягнення шкоди -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
майнову шкоду в розмірі 920,00 грн.

В задоволенні інших вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
сплачений позивачем судовий збір в
розмірі 229,40 грн., а також 700,00 грн. витрат
на правову допомогу.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Миколаївської області шляхом
подання до Центрального районного суду
міста Миколаєва апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя Центрального районного

суду м. Миколаєва
П.А. Прохоров