Справа № 2/1203/3130/2012
Провадження № 22ц/782/156/13
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2013 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області у складі :
головуючого: Гаврилюка В.К.
суддів: Коротенка Є.В., Околота Г.М.
при секретарі : Вербицькому І.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луганську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на заочне рішення Артемівського районного суд м. Луганська від 06 вересня 2012 року
за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , треті особи - відділ з питань громадянства, міграції і реєстрації фізичних осіб Артемівського РВ УМВС в Луганській області, ОСОБА_2 , квартирно-експлуатаційний відділ м. Луганська, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, -

ВСТАНОВИЛА :

У серпні 2012 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання відповідачки та її сина такими, що втратили право користування службовим житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , а також зобов`язання відділу з питань громадянства, міграції і реєстрації фізичних осіб Артемівського РВ УМВС в Луганській області зняти з реєстраційного обліку відповідачку та її сина без надання іншого житла та стягнути з відповідачки судові витрати. В обґрунтування вимог позову посилався на те, що вищенаведена квартира була надана гр. ОСОБА_2 як військовослужбовцю з сім`єю. На той момент він був одружений з ОСОБА_1 , яка має сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В 2009 році шлюб між гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. В наступний час гр. ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з гр. ОСОБА_4 , у зв`язку з наведеним, ОСОБА_1 та її неповнолітній син ОСОБА_5 не є членами його сім`ї. В квартирі ОСОБА_1 не проживає більше року, однак знятися з обліку в даній квартирі в добровільному порядку відмовляється, також всупереч домовленості між нею та ОСОБА_2 , про те, що після розірвання шлюбу вона повинна була звільнити квартиру, в зв`язку з чим, просив вимоги позову задовольнити в повному обсязі.
Оскаржуваним заочним рішенням суду першої інстанції позовні вимоги задоволено частково, визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такими, що втратили право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зняття з реєстрації в Артемівському районному відділі з питань громадянства, міграції і реєстрації фізичних осіб в м. Луганську ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , стягнуто на користь позивача з відповідача сплачений ним судовий збір в розмірі 107,30 гривень.
В апеляційній скарзі апелянт вважає зазначене рішення незаконним, оскільки при розгляді даної справи судом першої інстанції були грубо порушені норми процесуального та матеріального права, суд не об`єктивно підійшов до оцінки зібраних доказів, в матеріалах справи відсутні документи на підтвердження повноважень позивача, судом не був залучений у якості сторони по справі орган опіки та піклування, суд залишив поза увагою доводи відповідача, а тому вона просить заочне рішення Артемівського районного суд м. Луганська від 06 вересня 2012 року скасувати та по справі постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Вислухавши доповідь судді, розглянувши справу у межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України законним і обґрунтованим є рішення, коли суд виконав всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом на основі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
На підставі ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на основу своїх вимог або заперечень.
Як убачається з матеріалів справи, судом під час розгляду цієї справи дані вимоги закону у повній мірі виконані не були.
Ухвалюючи рішення суд дійшов висновку, що відповідачка за вказаною адресою постійно не проживає близько року, однак добровільно знятися з реєстрації у вищенаведеній квартирі відмовляється, чим чинить ОСОБА_2 перешкоди в користуванні службовим житловим приміщенням і значно збільшує витрати по сплаті комунальних платежів по квартплаті, а тому пославшись на ст. ст. 71, 72 ЖК України задовольнив позовні вимоги.
Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини по справі, апеляційний суд вважає, що висновок суду, викладений в рішенні стосовно підстав часткового задоволення позовних вимог є помилковим, а тому рішення суду слід скасувати та ухвалити по справі нове рішення з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом ОСОБА_2 з 1998 року проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 м. Харків. Рішенням житлової комісії в/ч НОМЕР_2 , службова квартира за адресою: АДРЕСА_1 була надана для проживання військовослужбовцю військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_2 з сім`єю в складі трьох чоловік: ОСОБА_2 , його дружини - ОСОБА_1 і сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі рішення міськвиконкому від 24.05.2006 р. №57/8 виконавчим комітетом Луганської міської ради від 25.05.2006 р. виданий ордер №00005 на службове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 від 19 лютого 2009 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином ОСОБА_1 та ОСОБА_7 .
У відповідності зі ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його родини за ними зберігається житлове приміщення протягом 6 місяців.
Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
В справі не має належних доказів того, що відповідач не проживає з дитиною в зазначеній квартирі без поважних причин більш встановленого строку, не залучено представників житлово експлуатаційної установи до складення актів та не складено актів за участю представників зацікавлених осіб про проживання відповідачки із дитиною у спірній квартирі чи ні, а підпис двох громадян із сусіднього під`їзду в акті, завіреному секретарем сільради не можна вважати достатніми доказами, які не були перевірені у судовому засіданні, того, що відповідач не проживає з дитиною в квартирі будь який термін.
Також в суді апеляційної інстанції встановлено, що майно та речі ОСОБА_1 залишаються в спірній квартирі і це не заперечується сторонами по справі та третьою особою ОСОБА_2 . Крім того, ОСОБА_1 перешкоджали проживати в квартирі, оскільки змінили замки.
Як вбачається з матеріалів справи, суд визнавши відповідачку ОСОБА_1 та її малолітнього сина ОСОБА_6 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, не залучив до участі в справі органи опіки та піклування не з`ясував їх думку з цього питання, однак відповідно до п. 6.1 Правил опіки та піклування, ці органи вирішують питання щодо збереження за неповнолітнім житла.
Таким чином, суд вирішив питання про права та обов`язки осіб, які не брали участь у справі.
Україна, підписавши 21.02.1990 р. і ратифікувавши 27.02.1991 р. Конвенцію ООН про права дитини від 20.11.1989 р., що стала частиною національного законодавства (ст. 9 ч. 1 Конституції України, ст.ст. 14-16, ст. 19 ч. 1 Закону України «Про міжнародні договори України»), взяла на себе зобов`язання: поважати і забезпечувати всі права, передбачені Конвенцією, за кожною дитиною без будь-якої дискримінації незалежно від будь-яких обставин (ст. 2 ч. 1 Конвенції); в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергову увагу приділяти якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживати всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ст. 3 ч.ч. 1, 2); визнала право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини (ст. 27 ч. 1).
Правилами опіки та піклування, затвердженими спільним наказом Держкомсім`ї України, МОЗ України, Міносвіти України та Мінпраці України від 26.05.1999 р. № 34/166/131/88 (реєстрація в Мінюсті від 17 06.1999 р. за № 387/3680) (далі - Правила), установлено, що органи опіки та піклування вирішують питання щодо збереження за неповнолітніми житла (п. 6.1.) і приймають рішення, зазначені в п. 6.1 цих Правил, протягом місяця з дня, коли їм стало відомо або мало бути відомо про потребу прийняття такого рішення (надходження заяв, повідомлень тощо) (п. 6.5.). За змістом Розділу 6 Правил «Право органів опіки і піклування щодо захисту житлових прав неповнолітніх, дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування», указаних положень Правил, органи опіки та піклування вирішують питання щодо збереження житла за усіма неповнолітніми, безвідносно до того, чи встановлювалися над ними опіка або піклування.
На основі вище зазначеного судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та нормам діючого законодавства, а тому відповідно до ст. 309 зазначене є підставою для скасування рішення суду.
Керуючись ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Заочне рішення Артемівського районного суд м. Луганська від 06 вересня 2012 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні вимог військовій частині НОМЕР_1 про визнання ОСОБА_1 та дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 та зняття з реєстрації відмовити.
Рішення апеляційного суду набирає чинності негайно та може бути оскаржене протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий :

Судді :