АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
2013 рік Доповідач - Шахова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 грудня 2013 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Головачова Я.В., Поливач Л.Д .

при секретарі Охневській Т.В .

розглянула в відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 4 вересня 2013року

в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна,

В С Т А Н О В И Л А :

В вересні 2011 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом та вказувала, що під час шлюбу з відповідачем ОСОБА_2 за спільні кошти придбана квартира АДРЕСА_1, яка була оформлена на ім'я чоловіка. Просила визнати за нею право власності на 1/2 частини зазначеної квартири.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 4 вересня 2013 року ОСОБА_1 в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу та посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення її позову .

На обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт вказує, зокрема, що судом неповно з'ясовані обставини, які мають значення для правильного вирішення справи та безпідставно не взяті до уваги надані нею докази на підтвердження її доводів про те, що спірна квартира є спільним сумісним майном її та відповідача, оскільки квартиру придбано під час шлюбу та за спільні кошти. Зокрема, вона просила суд допитати свідків на підтвердження того, що для придбання квартири вона особисто позичала гроші, проте суд відмовив її в задоволенні такого клопотання. Суд не врахував, що після розірвання шлюбу відповідач ухиляється від сплати аліментів на утримання дитини і дитина повністю знаходиться на її утриманні. На думку позивачки,судом порушені норми матеріального права, зокрема Сімейного Кодексу, яким передбачено, що об'єкт права спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивачка та її представник доводи апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити.

Відповідач та його представник проти апеляційної скарги заперечували та просили залишити без змін рішення суду першої інстанції

Заслухавши доповідь судді Шахової О.В., пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши апеляційну скаргу, в межах її доводів, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно,набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 11.11.2000 року сторони зареєстрували шлюб, який 09.12.2009 року розірвано (а.с. 5,6). Мають доньку Анастасію, народження 22 січня 2001 року (а.с.7).

Згідно договору цесії від 09.11.2004 року відповідач став Новим кредитором за договором про інвестування будівництва житла № 034/3, укладеного 16.10.2003 року, а саме квартири АДРЕСА_1 і 09.06.2005 року отримав свідоцтво на право власності на своє ім'я (а.с.27, 53,54).

Згідно копії інвестиційного договору, змін до нього, свідоцтва про право на спадщину, договору купівлі - продажу від 10.11.2004 року вбачається, що родина відповідача володіла квартирою АДРЕСА_2, яка наступного дня після укладення договору цесії була відчужена (а.с.52-58).

Так, згідно договору купівлі - продажу від 10 листопада 2004 року, зокрема п.п. 1.1, 2.3 ОСОБА_4 (мати відповідача) та ОСОБА_5 (сестра відповідача) продали належну їм кв.АДРЕСА_2 за 124 200 грн.,які отримали до підписання і нотаріального посвідчення договору купівлі - продажу, а за день до цього був укладений договір цесії, згідно п.2 якого попереднім кредитором об'єкт інвестування був оплачений у повному обсязі.

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволені позову суд виходив з того, що на підтвердження своїх доводів про те, що спірна квартира є спільним майном подружжя вона доказів не надала та з урахуванням встановлених обставин вважав,що квартира є особистим майном відповідача.

Такий висновок ґрунтується на матеріалах справи та доказах, які в них містяться та яким надана судом вірна оцінка. У рішенні наведені мотиви, з яких суд надає перевагу одним доказам над іншими і його висновки в цій частині є обґрунтованими.

У зв'язку з наведеним неможливо погодитись з доводами апеляційної скарги про неналежну оцінку доказів та невідповідність викладених у рішенні суду висновків обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги про те,що суд не надав позивачці можливості подати свої докази та допитати свідків,в яких вона позичала гроші для придбання квартири не можуть впливати на правильність висновків суду, оскільки навіть сам по собі факт отримання позивачкою грошей в позику не може свідчити про те, що саме ці гроші були витрачено на придбання квартири. В той час,як сама позивачка звертаючись до суду з позовом зазначила, що після народження дитини вона не працювала та не мала доходу, а відповідач мав нестабільний дохід та періодично заробляв кошти від здійснення ремонту,що було вірно розцінено судом першої інстанції як те, що з моменту укладення шлюбу і до укладення договору цесії, сторони не могли заощадити грошові кошти для придбання спірної квартири і інших доказів на підтвердження вкладу сторонами грошових кошті для придбання спірної квартири, надано не було.

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги не відносяться до тих, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість ухвалення рішення щодо скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,308,313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 4 вересня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді