Справа № 203/3987/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2013 року
Кіровський районний суд м.
Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Маймур
Ф.Ф.

при секретарі - Величко О.М.

за участю: позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача -
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа -
П'ята Дніпропетровська державна
нотаріальна контора про визнання
договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

20 квітня 2012 року ОСОБА_1 звернулась до
Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_3,
третя особа - П'ята Дніпропетровська
державна нотаріальна контора про
визнання договору недійсним. (а.с. 2-4)

Позивач у позовній заяві, з урахуванням
уточнених позовних вимог, та
представник позивача у судовому
засіданні посилалися на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача -
ОСОБА_5 та після його смерті вона, як
спадкоємець першої черги звернулась з
відповідною заявою до П'ятої
Дніпропетровської державної
нотаріальної контори, про видачу
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом, але нотаріус в усній формі
відмовив у видачі такого свідоцтва
оскільки 22 травня 2008р. між померлим та
ОСОБА_3 було укладено договір довічного
утримання (догляду), посвідчений
нотаріусом П'ятої Дніпропетровської
державної нотаріальної контори
Бутовою А.Г., на підставі якого останній
набув право власності на майно
зазначене в заповіті, а саме житлову
квартиру АДРЕСА_1. Позивач вважає
договір довічного утримання (догляду)
укладений 22 травня 2008року між померлим
і відповідачем, таким, що укладений під
впливом, оскільки померлий з кінця
2007року страждав на ряд хвороб і його
самопочуття постійно погіршувалось, і
виходячи з цього, можна зробити
висновок, що підписуючи договір
довічного утримання з відповідачем,
він не міг розуміти в повному обсязі
значення своїх дій та керувати ними.
Також договір було складено на
українській мові, якою ОСОБА_5 не
володів, навчався у начальних закладах
на російській мові, тому зрозуміти
зміст укладеного договору йому було
складно. Відповідач скористався тим, що
ОСОБА_5 зловживав спиртними напоями, і
невідомо, яким саме чином і в якому
стані 28.05.2008р. укладався договір з
ОСОБА_5 про довічне утримання
останнього, з подальшим наміром його не
виконувати в повному обсязі. Належного
догляду з боку ОСОБА_3 за ОСОБА_5 не
проводилось, його дії навпаки привели
до того, щоб ОСОБА_5 швидше спивався і
помер, купуючи блоками сигарети, так, як
палити йому лікарі забороняли.
Виходячи з вище наведеного відповідач,
при укладанні договору фактично ввів в
оману померлого, оскільки на справді
мав мету, як найшвидше отримати у
власність квартиру померлого. Крім
того даний договір підписано іншою
особою ОСОБА_8 а не ОСОБА_3, підпис у
даному договорі не ідентична підпису
на клопотанні, довіреності, розписці,
які містяться в матеріалах цивільної
справи, що свідчить про те що даний
договір не належним чином оформлений,
тому він є нікчемний, тому позивач
звернулась до суду та просила визнати
договір довічного утримання (догляду)
від 22 травня 2008року укладеного між
ОСОБА_5 та ОСОБА_3, посвідченого
нотаріусом П'ятої Дніпропетровської
державної, нотаріальної контори
Бутовою А.Г., реєстровий № 131/08 не
дійсним(а.с.2-4,143-146)

Відповідач у судовому засіданні
заперечував проти позову в повному
обсязі, посилаючись на те, що позивачем
не надано підтвердження неадекватного
психічного стану ОСОБА_5 саме на момент
вчинення правочину, відповідач
повністю виконував вимоги п. 5 договору
довічного утримання (догляду) від 22
травня 2008року та підписував даний
договір, а тому просив суд відмовити у
задоволенні позову(а.с. 33-35)

Третя особа - П'ята Дніпропетровська
державна нотаріальна контора свого
представника у судове засідання не
направила, надала суду заяву з
проханням розглянути справу на розсуд
суду(а.с.165)

Дослідивши матеріали справи,
перевіривши докази позивача, оцінивши
їх належність, допустимість,
достовірність, а також достатність і
взаємний зв'язок у їх сукупності,
встановивши правовідносини, які
випливають із встановлених обставин та
правові норми, які підлягають
застосуванню до цих правовідносин, суд
дійшов висновку про те, що позовні
вимоги з даних підстав не підлягають до
задоволення.

Встановлено, що 22 травня 2008р. між ОСОБА_5
та ОСОБА_3 було укладено договір
довічного утримання (догляду),
посвідчений нотаріусом П'ятої
Дніпропетровської державної
нотаріальної контори Бутовою А.Г.,
реєстровий №131/08 згідно якого ОСОБА_5
передав у власність ОСОБА_3 квартиру
АДРЕСА_1, а ОСОБА_3 в свою чергу
зобов'язався довічно утримувати
ОСОБА_5, надаючи йому комплекс послуг
згідно щомісячних замовлень,
придбавати медикаменти в разі
необхідності на 300,00 грн., купувати
продукти два рази на тиждень,
оплачувати комунальні послуги,
оплачувати соціального працівника,
прати білизну 1 раз на місяць, прибирати
квартиру один раз на тиждень, робити
поточний ремонт квартири, в разі
потреби, забезпечувати кваліфікованим
медичним доглядом, зберігаючи ОСОБА_5
право довічного проживання в квартирі.
Вартість матеріального забезпечення,
яке щомісячно буде надаватися в
грошовій сумі ОСОБА_5 становитиме не
менш ніж 450,00 грн. Крім того, відповідач
зобов'язався поховати ОСОБА_5 у випадку
його смерті. Дані обставини
підтверджуються копією вказаного
договору, поясненнями відповідача та
державного нотаріуса(а.с.7,183,187-188)

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер ОСОБА_5, про що відділом Державної
реєстрації смертей Дніпропетровського
міського управління юстиції у
Дніпропетровській області видане
свідоцтво від 30.08.2010р. серії НОМЕР_1 та
зроблено відповідний актовий запис у
книзі реєстрації смертей за № 6259(а.с.5)

Також встановлено, що ОСОБА_3 було
організовано та оплачено похорони
ОСОБА_5, що підтверджується поясненнями
свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12,ОСОБА_13, ОСОБА_14
та ОСОБА_15 у судовому засіданні, копією
рахунку на придбання - оформлення
предметів та послуг похоронного
призначення виданого ЧП ОСОБА_16,
Ритуальна служба «Канон» від 29.08.2010
року(а.с. 38)

Правовідносини, які виникли між
сторонами, урегульовані нормами
Цивільного кодексу України (2003 року).

Відповідно до статті 744 ЦК України за
договором довічного утримання
(догляду) одна сторона (відчужувач)
передає другій стороні (набувачеві) у
власність житловий будинок, квартиру
або їх частину, інше нерухоме майно або
рухоме майно, яке має значну цінність,
взамін чого набувач зобовязується
забезпечувати відчужувача утриманням
та (або) доглядом довічно.

Статтею 745 ЦК України передбачено, що
договір довічного утримання (догляду)
укладається у письмовій формі та
підлягає нотаріальному посвідченню.

Частиною першої ст.754 ЦК України
набувач не має права до смерті
відчужувача продавати, дарувати,
міняти майно, передане за договором
довічного утримання (догляду), укладати
щодо нього договір застави, передавати
його у власність іншій особі на
підставі іншого правочину.

Відповідно до ст. 215 ЦК України -
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобовязана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що зміст договору
довічного утримання від 22 травня 2008р.
укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 та
посвідченого нотаріусом П'ятої
Дніпропетровської державної
нотаріальної контори Бутовою А.Г.,
реєстровий №131/08 не суперечить
Цивільному кодексу України, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства.

Суд при розгляді позовних вимог
позивача виходив з того, що правочин
може бути визнаний судом недійсним на
підставі статті 233 ЦК ( 435-15 ), якщо його
вчинено особою під впливом

тяжкої для неї обставини і на вкрай
невигідних умовах, чим друга сторона
правочину скористалася. Тяжкими
обставинами можуть бути тяжка хвороба
особи, членів її сім'ї чи родичів,
смерть годувальника, загроза втратити
житло чи загроза банкрутства та інші
обставини, для усунення або зменшення
яких необхідно укласти такий правочин.
Особа (фізична чи юридична) має
вчиняти такий правочин добровільно,
без наявності насильства, обману чи
помилки, при цьому соба, яка оскаржує
правочин, має довести, що за
відсутності тяжкої обставини правочин
не було б вчинено взагалі або вчинено
не на таких умовах.

Враховуючи пояснення сторін та свідків
суд приходить до висновку, що позивачем
не надано жодного належного і допусти
мого доказу того, що ОСОБА_5 підписуючи
договір довічного утримання з
відповідачем, він не міг розуміти в
повному обсязі значення своїх дій та
керувати ними та що волевиявлення
учасників правочину було не вільним та
не відповідало його внутрішній волі.

Згідно пояснень державного нотаріуса
П'ятої Дніпропетровської державної
нотаріальної контори Бутової А.Г., в
судовому засіданні, встановлено, що
вона посвідчувала спірний договір
довічного утримання, особи, які
звернулися до неї для нотаріального
посвідчення договору поводили себе
спокійно, впевнено, мали всі необхідні
документи для укладення договору та не
викликали жодних підозр, на запитання
чи є в неї рідні, та чому вона договір
довічного утримання ( догляду) не має
бажання скласти з ними, останній
відповів, що в нього є донька, але
ОСОБА_3, з якими він укладає договір
довічного утримання (догляду),
доглядає його та його це влаштовує.
Нотаріус вказала, що при посвідченні
даного договору за наданими їй
паспортами, було встановлено особи
відчужувача та набувача, перевірено їх
дієздатність, а також встановлено
належність зазначеної квартири ОСОБА_5.
Договір підписувався особисто
сторонами договору в її присутності.
(а.с. 183-188).

Також суд критично оцінює посилання
позивача на той факт, що спірний
договір було складено на українській
мові, якою ОСОБА_5 не володів, а тому
йому було складно зрозуміти зміст
укладеного договору, оскільки сам
позивач посилається на заповіт яким у
2004 році ОСОБА_5 свідомо заповів все
своє майно позивачу, та який також був
складений на українській мові(а.с.6)

Позивач в своїй позовній заяві
посилається на той факт, що відповідач
по справі ОСОБА_3 не належним чином
виконував умови правочину.

Доводи позивача з посиланням на
пояснення свідків про те, що
відповідачем фактично не виконувались
обов'язки за договором довічного
утримання не мають правового значення
при вирішенні спору про визнання
даного договору недійсним, оскільки
зазначені обставини могли бути
підставою для розірвання договору
довічного утримання за рішенням суду
на вимогу відчужувача або набувача, але
таких умов за час життя відчужувачем
заявлено не було. Вказані висновки
співпадають з позицією Верховного суду
України викладеною в ч. 4 п. 7 Постанови
Пленуму Верховного суду України № 9 від
06 листопада 2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними».

При цьому суд не приймає до уваги
показання свідків з боку позивача
ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 про
невиконання відповідачем умов
договору та жахливе ставлення до
ОСОБА_5, так як вони повністю
спростовуються дослідженими
вищевказаними доказами.

Суд, вислухавши сторони, пояснення
свідків, дійшов висновку, що позов не
обґрунтований та не підлягає
задоволенню, оскільки відповідно до
ст.215 ЦК України підставою для визнання
недійсним правочину договору
довічного утримання може бути
недотримання в момент вчинення
договору сторонами вимог, встановлених
частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 ЦК України.
Позивач не надала доказів та не довела
суду доказів обґрунтування таких
підстав для визнання договору
довічного утримання недійсним.

На підставі викладеного, керуючись
Постановою Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними», ст.
ст.10, 57-61, 208, 209, 212-215,218, 294 ЦПК України, ст.
ст. 203, 215-236, 744, 745, 746, 755 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_1 у задоволені позову до
ОСОБА_3, третя особа - П'ята
Дніпропетровська державна нотаріальна
контора про визнання договору
недійсним - відмовити.

Рішення суду набирає законної
сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК
України.

Рішення суду може бути оскаржено
до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Кіровський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подання
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Ф.Ф. Маймур