Справа №
РІШЕННЯ

іменем України

12 листопада 2013
року

м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у
складі: головуючого судді – Тішко Д.А.,
при секретарі – Тихонюк В.В., за участю
представника позивача ОСОБА_1,
представника відповідача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у місті Миколаєві
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
“МАРФІН БАНК” про визнання наказу про
звільнення незаконним, поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та моральної
шкоди,-

встановив:

В травні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із позовом в якому просив визнати
незаконним наказ відповідача від 04.03.2013
р. №11-ОС/6 про його звільнення з посади
керуючого Центральним відділенням
Публічного акціонерного товариства
“МАРФІН БАНК” у м. Миколаєві (далі –
ПАТ “МАРФІН БАНК”) згідно п.1 ст. 41 КЗпП
України, поновити його на цій посаді та
стягнути середній заробіток за час
вимушеного прогулу за вирахуванням
отриманого заробітку за новим місцем
роботи, а також моральну шкоду в
розмірі 5 000 грн.

В обґрунтування позову зазначав, що
починаючи з 02.07.2008 р. працював на різних
посадах в ПАТ “МАРФІН БАНК”, остання з
яких керуючий Центральним відділенням
у м. Миколаєві. Наказом від 04.03.2013 р.
№11-ОС/6 був звільнений з останньої
посади у зв’язку із одноразовим грубим
порушенням трудових обов’язків згідно
п.1 ст. 41 КЗпП України. Підставою для
звільнення став протокол правління ПАТ
“МАРФІН БАНК” від 08.02.2013 р., при цьому
зі змістом протоколу він ознайомлений
не був, дійсні підстави звільнення, а
саме зазначення конкретного
дисциплінарного проступку йому не
відомі. Крім того, у позивача не були
відібрані письмові пояснення стосовно
порушення трудової дисципліни, при
обранні виду стягнення відповідач не
врахував попередню роботу позивача.
Посилаючись на порушення відповідачем
ст.ст. 41, 148, 149 КЗпП України з посиланням
на норми ст.ст. 235, 237-1 КЗпП України
просив задовольнити позов.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримала позовні вимоги та
додатково пояснила суду, що нанесення
шкоди відповідачу з боку позивача не
доведено, після здійснення службового
розслідування він здійснював дії щодо
врегулювання спірної ситуації,
постійно інформував керівництво банку
про обставини, що склалися відносно ТОВ
“Вольга-Україна”. Зазначене
підтверджує про обізнаність
адміністрації банку щодо проблемної
ситуації починаючи з грудня 2012 року, у
зв’язку з чим відповідачем пропущено
строк для застосування
дисциплінарного стягнення. Крім того,
просила суд визнати поважними причини
пропуску строків звернення до суду, у
зв’язку з тим, що після звільнення у
позивача трапився гіпертонічний криз
як наслідок стресової ситуації та
своєчасне звернення до суду було
неможливим.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечувала проти
задоволення позову та пояснила суду, що
підставою для звільнення ОСОБА_3 стало
умисне перевищення наданих йому
повноважень, а саме складення ним та
направлення на адресу позичальнику за
кредитним договором №00196/N від 23.03.2011 р.
– ТОВ “Вольга-Україна” та інших
боржників за цим договором письмової
вимоги, викладеної в листі №454/03 від
29.11.2012 р. про дострокове повне погашення
кредиту у сумі 600 000 євро, нарахованих
процентів та комісій за відсутності
порушень з боку позичальника, в
порушення процедури, передбаченої
кредитним договором, а також Положення
про порядок роботи з проблемною
заборгованістю в ПАТ “МАРФІН БАНК” та
посадової інструкції. Такими діями
позивач фактично втрутився в
корпоративний конфлікт позичальника
банку та здійснив фінансовий тиск на
власників підприємства. Крім того,
зазначала, що дисциплінарний проступок
було виявлено адміністрацією банку
лише 17.01.2013 р. зі змісту пояснювальної
записки ОСОБА_3 При цьому, звертала
увагу суду, що у зв’язку з прийняттям
позивача на роботу до АТ “СБЕРБАНК
РОСІЇ”, його вимушений прогул
припинився ще 07.03.2013 р., а поновлення на
роботі є технічно неможливим. Водночас
просила суд застосувати наслідки
пропуску строку на звернення до суду,
передбачені ч.1 ст. 233 КЗпП України. На
підставі зазначеного, просила
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи й
оцінивши зібрані у справі докази, суд
встановив наступне.

На підставі наказу Відкритого
акціонерного товариства “Морський
транспортний банк” (правонаступником
якого є ПАТ “МАРФІН БАНК”) від 02.07.2008 р.
№ 85-ОС/4 ОСОБА_3 призначено на посаду
керуючого Філією ВАТ “МТБ” у м.
Миколаєві відповідно до рішення ОСОБА_4
ВАТ “МТБ”, протокол №21 від 09.06.2008 р.

Наказом ПАТ “МАРФІН БАНК” від 18.11.2010 р.
№493-ОС/1 ОСОБА_3 призначено на посаду
керуючого Центральним відділенням ПАТ
“МАРФІН БАНК” у м. Миколаєві,
звільнивши його з попередньої посади.
Підстава: рішення Правління, протокол
№ 30 від 03.11.2010 р.

Наказом ПАТ “МАРФІН БАНК” від 04.03.2012 р.
№11-ОС/6 ОСОБА_3 звільнено з займаної
посади того ж дня у зв’язку з
одноразовим грубим порушенням
трудових обов’язків згідно пункту 1
статті 41 КЗпП України відповідно до
рішення правління, протокол № 10 від
08.02.2013 р.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України
трудовий договір з ініціативи власника
або уповноваженого ним органу може
бути розірваний у випадках
одноразового грубого порушення
трудових обов’язків керівником
підприємства, установи, організації
всіх форм власності (філіалу,
представництва, відділення та іншого
відокремленого підрозділу), його
заступниками, головним бухгалтером
підприємства, установи, організації,
його заступниками, а також службовими
особами митних органів, державних
податкових інспекцій, яким присвоєно
персональні звання, і службовими
особами державної
контрольно-ревізійної служби та
органів державного контролю за цінами.

За змістом ч. 2 п. 27 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06
листопада 1992 року № 9 “Про практику
розгляду судами трудових спорів”,
вирішуючи питання про те, чи є
порушення трудових обов’язків грубим,
суд повинен виходити з характеру
проступку, обставин, за яких його
вчинено, яку завдано ним (могло бути
завдано) шкоду.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем дійсно було здійснено
порушення трудової дисципліни, що
полягає в підписані та направлені
позичальнику за кредитним договором
№00196/N від 23.03.2011 р. – ТОВ
“Вольга-Україна” та іншим боржникам
за цим договором письмової вимоги,
викладеної в листі №454/03 від 29.11.2012 р.
про дострокове повне погашення кредиту
у сумі 600 000 євро, а також нарахованих
процентів та комісій. Такі дії позивача
стали порушенням з його боку п.п. 4.1.1.,
4.1.2. Положення/Керівництва про порядок
роботи з “проблемною” заборгованістю
в ПАТ “МАРФІН БАНК”, затвердженого
рішенням Правління банку, протокол №5
від 18.01.2012 р., п. 3.2.4. кредитного договору
№00196/N від 23.03.2011 р. Зазначене
підтверджується висновком за
результатами службового
розслідування, затвердженого головою
правління ПАТ “МАРФІН БАНК” 07.02.2013 р.

Проте, оцінюючи характер проступку,
обставини за яких його вчинено та його
наслідки, суд приходить висновку, що
порушення вчинене позивачем, не може
бути визнано грубим. Так, з наданих
сторонами документів не вбачається
наявність умислу з боку позивача щодо
його вчинення, не надано доказів
завдання суттєвої дійсної шкоди
відповідачу. Також суд зважає на
результати попередньої роботи
позивача та відсутність у нього
дисциплінарних стягнень до цього. У
зв’язку з зазначеним, суд приходить до
висновку про незаконність
застосування до позивача
дисциплінарного стягнення у вигляді
звільнення на підставі норми п.1 ч.1 ст. 41
КЗпП України.

Згідно з ч.1 ст. 233 КЗпП України
працівник може звернутися із заявою
про вирішення трудового спору
безпосередньо до суду в тримісячний
строк з дня, коли він дізнався або
повинен був дізнатися про порушення
свого права, а у справах про звільнення
в місячний строк з дня вручення копії
наказу про звільнення або з дня видачі
трудової книжки.

Статтею 234 КЗпП України, передбачено, що
у разі пропуску з поважних причин
строків, установлених ст.233 цього
Кодексу, суд може поновити ці строки.

Поважними, за змістом даної статті
визнаються обставини, які є об'єктивно
непереборними та не залежать від
волевиявлення сторони і пов'язані з
дійсними істотними перешкодами чи
труднощами для своєчасного вчинення
сторонами у справі процесуальних дій.

Строк звернення до суду з позовом -
проміжок часу після виникнення спору у
цивільно-правових відносинах, протягом
якого особа має право звернутися до
суду із позовною заявою за вирішенням
цього спору і захистом своїх прав,
свобод чи інтересів.

Також, суд вважає за необхідне
зазначити, що строки впливають на права
та обов'язки учасників цивільних
правовідносин, спонукаючи їх до
своєчасного здійснення наданих їм прав
чи виконання покладених на них
обов'язків.

Матеріалами справи підтверджено та не
заперечується позивачем, що ОСОБА_3
ознайомився та отримав наказ про
звільнення 04.03.2013 р., однак лише 30.04.2013
року направив поштою до суду
зазначений позов, пропустивши,
визначений законом місячний строк, на 25
днів.

Як на поважність причин пропуску
такого строку він посилається на те, що
відповідно до витягу із постанови ЛКК
№186 від 15.02.2013 р. йому рекомендовано
уникати стресових та конфліктних
ситуацій протягом 3 місяців, у зв’язку
з чим вчасне звернення до суду було
неможливим.

Проте, зазначені позивачем причини не
можуть бути визнані поважними. Так,
позивач 04.03.2013 р. вийшов на роботу до ПАТ
“МАРФІН БАНК” після хвороби (лист
непрацездатності серія АБС №836287 від
18.02.2013 р.) і цього ж дня був звільнений. А
вже 07.03.2013 р. вступив у трудові
відносини з ПАТ “СБЕРБАНК РОСІЇ”, де
відповідно до наказу від 05.03.2013 р. №167-П
був прийнятий на посаду заступника
керуючого відділенням Миколаївського
відділення №2. Крім того, 22.03.2013 р.
відповідно до наказу №249-пр від 19.03.2013 р.
був переведений на посаду керуючого
відділенням Миколаївського відділення
№4. Зазначене вбачається з трудової
книжки позивача та довідки ПАТ
“СБЕРБАНК РОСІЇ” №1195 від 23.10.2013 р. Слід
зазначити, що прийом на роботу та
процедура переведення пов'язані з
волевиявленням працівника у формі
письмової заяви та поданням ним певних
документів, передбачених ст.ст. 24, 32
КЗпП України, а знаходження позивача у
трудових відносинах та перебування на
керівних посадах в ПАТ “СБЕРБАНК
РОСІЇ” пов’язано з виконанням певних
відповідальних посадових обов’язків,
що також приводить до виникнення
конфліктних або стресових ситуацій.
При цьому, з матеріалів справи не
вбачається, що під час роботи в ПАТ
“СБЕРБАНК РОСІЇ” за період з 07.03.2013 р.
до 30.04.2013 р. позивач перебував на
лікарняному, що також підтверджується
відомостями довідки ПАТ “СБЕРБАНК
РОСІЇ” №1432 від 24.10.2013 р. Таким чином,
суд доходить до висновку, що позивач
протягом місячного строку,
встановленого ч.1 ст.233 КЗпП України мав
можливість особисто або через свого
представника звернутися до суду за
захистом порушених трудових прав.

Відповідно до п.11 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 14 від 18
грудня 2009 року “Про судове рішення у
цивільній справі” суд встановивши, що
строк для звернення з позовом
пропущено без поважної причини, у
рішенні зазначає про відмову в позові з
цих підстав, якщо про застосування
позовної давності заявлено стороною у
спорі, зробленою до ухвалення ним
рішення, крім випадків, коли позов не
доведено, що є самостійною підставою
для цього.

За таких обставин, позивачу слід
відмовити в задоволенні позовних вимог
у зв'язку з пропуском строку звернення
до суду, визначеному ст. 233 КЗпП
України.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові
витрати слід віднести на рахунок
держави.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України,
суд, -

вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
“МАРФІН БАНК” про визнання наказу про
звільнення незаконним, поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та моральної
шкоди – відмовити.

Рішення може бути оскаржено через суд
першої інстанції до апеляційного суду
Миколаївської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Суддя

Д.А. Тішко