Справа №
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

13 листопада 2013 року
м.
Добропілля

Добропільський міськрайонний суд
Донецької області у складі:

головуючого судді Притуляка С.А

при секретарі Коверченковій М.О.

розглянувши заяву ОСОБА_1 про
забезпечення позову у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
майна,

встановив:

В провадженні Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
знаходиться справа за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про поділ майна.

Разом із позовною заявою
позивачем надано до суду заяву про
забезпечення позову, в якій просить суд
накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1, а
також на наявне у даній квартирі майно,
набуте під час шлюбу (системний
комп'ютерний блок; монітор "ASUS";
клавіатуру "GENIUS"; маніпулятор
керування-мишка "ATECH"; цифровий
фотоапарат "SAMSUNG"; дитяче двоярусне
ліжко "Кенгуру"; акутистичні колонки;
кухонний гарнітур; соковіджималка;
шафу-купе; килим на підлогу у гостину;
килим на підлогу в залу; холодильник
"SAMSUNG"; микрохвильову піч; диван;
термопот "SATURN"; шафу в коридор. Заява
мотивована тим, що відповідач може
розпорядитися спірним майном на
власний розсуд і, таким чином,
ускладнити виконання судового рішення.

У відповідності з ч. 1 ст. 153 ЦПК
України заява про забезпечення позову
вирішується судом, який розглядає
справу, в день її надходження без
повідомлення відповідача й інших осіб,
які беруть участь у справі.

Забезпечення позову допускається
на будь-якій стадії розгляду справи
після відкриття провадження у ній (за
винятком випадку, передбаченого ч. 4
ст. 151 ЦПК України), якщо невжиття
заходів забезпечення може утруднити
чи зробити неможливим виконання
рішення суду (п. 1 Постанови Пленуму
Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 р.
"Про практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову").

Ухвалою Добропільського
міськрайонного суду від 13.11.2013р.
відкрито провадження у даній справі та
призначено її розгляд на 03.12.2013р. о 10:00
год.

Відповідно д ст 152 ЦПК України
накладення арешту на майно є одними з
видів забезпечення позову.

Суд, дослідивши подану заяву,
прийшов до наступного висновку.

Статтею 151 ЦПК України
передбачено, що за заявою осіб, які
беруть участь у справі, суд може вжити
заходи забезпечення позову.

Під забезпеченням позову
розуміється вжиття судом передбачених
законом заходів, які створюють реальну
гарантовану можливість для виконання в
майбутньому рішення по справі в разі
задоволення заявленого позову.

При цьому, забезпечення позову
спрямоване, перш за все, проти
несумлінних дій відповідача, який може
сховати майно, продати, знищити або
знецінити його тощо.

Зазначена правова норма прямо
визначає як форму і порядок звернення
до суду із клопотанням про вжиття
заходів забезпечення позову, так і
підстави для його забезпечення.

Загальною підставою для вжиття
заходів забезпечення позову є
наявність обставин, які свідчать або
дозволяють достовірно припустити, що
невжиття цих заходів може утруднити чи
зробити неможливим виконання
майбутнього рішення суду.

При цьому відповідно до принципу
змагальності сторін і загальних правил
розподілу тягаря доказування обов'язок
доведення підстав для застосування
заходів забезпечення позову
покладається на особу, яка заявляє
відповідне клопотання.

Як роз'яснено в п.п. 4, 7, 10 Постанови
Пленуму Верховного Суду України N 9 від
22.12.2006 р. "Про практику застосування
судами цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову", розглядаючи
заяву про забезпечення позову, суд
(суддя) має з урахуванням доказів,
наданих позивачем на підтвердження
своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в
тому, що між сторонами дійсно виник
спір та існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову; з'ясувати обсяг позовних вимог,
дані про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Відповідно до частини 2 статті 151
ЦПК України у заяві про забезпечення
позову повинно бути зазначено:

1) причини, у зв'язку з якими
потрібно забезпечити позов;

2) вид забезпечення позову, який
належить застосувати, з обґрунтуванням
його необхідності;

3) інші відомості, потрібні для
забезпечення позову.

Позивач, звертаючись до суду з
заявою про забезпечення позову, в
цілому виконав вимоги ч. 2 ст. 151 ЦПК
України, зазначивши в своїй заяві
відповідні причини для забезпечення
позову та вид забезпечення, який
належить застосувати, з обґрунтуванням
його необхідності. Проте позивачем не
надані суду докази наміру відповідача
здійснити відчудження вказаного майна.

Суд критично ставиться до
наведених позивачем у своїй заяві
підстав для накладення арешту на майно,
оскільки вони ґрунтуються на
припущеннях.

З огляду на викладене, суд
відмовляє у задоволенні заяви позивача
про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 151-153, 210
Цивільного процесуального кодексу
України,-

У Х В А Л И В:

Відмовити позивачу - ОСОБА_1 у
задоволенні заяви про забезпечення
позову.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя
Притуляк С.А.

13.11.2013