Справа № 2/593/487/2013
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2013 р.
Бережанський районний суд
Тернопільської області в складі:

головуючого судді
Шміло В.І.

при секретарі
Макійчук Г.Р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Бережани справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до
Бережанського районного суду з позовом
про стягнення з відповідачки ОСОБА_2
аліментів на утримання їхнього
неповнолітнього сина - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, посилаючись на те, що
відповідачка протягом останнього часу
зовсім не надає матеріальної допомоги
на утримання дитини, тому він просить
суд винести рішення про стягнення із
ОСОБА_2 в його користь аліментів на
утримання їхнього неповнолітнього
сина в розмірі 1000 гривень щомісячно,
починаючи з дня звернення його з
позовом до суду до досягнення ним
повноліття.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позовні вимоги підтримав з мотивів,
наведених в позовній заяві і пояснив,
що їхній з відповідачкою син - ОСОБА_3
постійно протягом 12 років проживає з
його матір»ю по АДРЕСА_1. Він разом з
другою дружиною та їхньою дитиною
проживає АДРЕСА_2. Дитиною весь час
опікується бабуся, яка несе всі витрати
по його утриманню. Він в свою чергу
кожного тижня привозить синові
продукти харчування та гроші.
Відповідачка вже тривалий час
перебуває на заробітках в Італії і
зовсім не несе ніяких витрат по
утриманню їхнього сина. Раніше вона
висилала синові посилки з речами та
продуктами харчування, а останніх рік
чи півтора року взагалі перестала
надавати будь-яку допомогу. В зв»язку
із наведеним, просить суд винести
рішення про стягнення з відповідачки
на його користь аліментів на утримання
їхнього малолітнього сина - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1000 гривень
щомісячно з часу його звернення з
позовом до суду і до повноліття дитини.

Відповідачка в судовому засіданні
позовні вимоги не визнала та пояснила,
що твердження позивача про те, що вона
взагалі не надає матеріальної допомоги
на утримання сина не відповідають
дійсності. Вона дійсно проживає і
працює в Італії, а їхній син проживає із
матір»ю позивача. Після розірвання
їхнього з позивачем шлюбу, вона
постійно передає синові посилки з
продуктами харчування та одягом, а
також і гроші. Крім цього, вона
неодноразово приїжджала на Україну і
вопи з сином їздили відпочивати. Також
неодноразово вона на канікулах
забирала сина в Італію, де він
перебував на її повному утриманні. Вона
весь час намагається забезпечити сина
всім необхідним для його повноцінного
життя. Натомість, позивач сам проживає
окремо від сина і має іншу сім»ю. їхній
син постійно проживає зі своєю бабусею,
тобто з матір»ю позивача. Просить суд
відмовити в задоволенні даного позову
за безпідставністю позовних вимог.

Допитаний в судовому засіданні
неповнолітній ОСОБА_3 пояснив, що 12
років він проживає з бабусею. Його мати
весь час перебуває в Італії і приїжджає
лише 1-2 рази в рік, а батько має іншу
сім»ю і також проживає окремо від
нього. Мати висилає йому одяг, продукти
харчування і невеликі суми грошей, але
цього є для нього недостатньо.

Допитана в судовому засіданні в якості
свідка ОСОБА_5, яка с матір»ю позивача
пояснила, що вже 12 років її внук
проживає разом з нею, перебуває на її
утриманні і вона повністю ним
опікується Позивач має іншу сім»ю і
проживає разом з ними. Відповідачка
працює і проживає в Італії, вона хоча і
передає синові посилки і не великі суми
грошей, однак цього є недостатньо для
його утримання.

Допитана в судовому засіданні в якості
свідка ОСОБА_6, яка с класним керівником
неповнолітнього ОСОБА_3 пояснила, що
вихованням ОСОБА_3 займаються як
бабуся, так і мати. Бабуся допомагає
працею, а мама матеріально. На
батьківські збори завжди приходить
бабуся.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні
пояснила, що вона є тіткою відповідачки
і останніх два роки вона отримувала
передачі від неї, де були гроші для
сина. Ці гроші вона давала класній
керівничці хлопця на всілякі шкільні
потреби.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
неповнолітнього ОСОБА_3, свідків,
дослідивши матеріали справи, прийшов
до висновку, що позов не підлягає до
задоволення, виходячи з таких підстав:

Згідно із ст.180 СК України, батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

У відповідності до ч.ч.І, 2 ст.181 СК
України, способи виконання батьками
обов'язку утримувати дитину
визначаються за домовленістю між ними;
за домовленістю між батьками дитини
той із них, хто проживає окремо від
дитини, може брати участь у її
утриманні в грошовій і (або)
натуральній формі.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» від 15.05.2006 р., за
відсутності домовленості між батьками
про сплату аліментів на дитину той із
них, з ким вона проживає, вправі
звернутися до суду з відповідним
позовом,

В судовому засіданні встановлено, що
позивач є батьком, а відповідачка -
матір»ю неповнолітнього ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується
свідоцтвом про народження серії
НОМЕР_1, виданим відділом РАГСу
Бережанської райдержадміністрації
Тернопільської області 25.02.1998 року.

Позивач звернувся з позовом до
відповідачки про стягнення з неї в його
користь аліментів на утримання їхнього
неповнолітнього сина в розмірі 1000
гривень щомісячно до досягнення
дитиною повноліття, посилаючись на те,
що відповідачка останнім часом не
надає жодної матеріальної допомоги
сину, однак, в судовому засіданні
встановлено, що позивач проживає з
іншою сім»єю, а їхній з відповідачкою
син вже 12 років проживає з його матір»ю.

Даного факту в судовому засіданні не
заперечує сам позивач, а також це
підтвердили відповідачка,
неповнолітній ОСОБА_3 та свідки.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що
підстав для стягнення аліментів з
відповідачки в користь позивача на
утримання їхнього спільного сина
немає, оскільки неповнолітній ОСОБА_3
протягом 12 років проживає з матір»ю
позивача, сам позивач проживає разом з
іншою сім»єю окремо, а зі змісту ст.181 СК
України випливає, що право на звернення
до суду з позовом про стягнення
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини має той з батьків, з ким проживає
дитина

Проаналізувавши зібрані по справі
докази в їх сукупності, суд прийшов до
висновку що в задоволенні позову
ОСОБА_1 слід відмовити за
безпідставністю позовних вимог,
оскільки доводи позивача свого
підтвердження під час судового
розгляду справи не знайшли, а навпаки
були спростовані; також такі доводи
відсутні і в матеріалах справи, поданих
позивачем до суду.

Виходячи з вищенаведеного, керуючись
ст.ст. 10, 14, 213, 215 ЦПК України, 180-18. СК
України, Постановою Пленуму ВС України
«Про застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» від і5.05.2006 р., суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення аліментів відмовити за
безпідставністю позовних вимог.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного сум
Тернопільської області через
Бережанський районний суд протягом 10
діб з моменту його проголошення.

Суддя
В.І.Шміло