Справа № 1328/3760/12
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/1315/13
Доповідач в 2-й інстанції:
Монастирецький Д. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2013 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Гірник
Т.А., Мацея М.М.,

секретаря Дідуся
О.Р.,

з участю
представника ТзОВ ОНУР «Конструкціон
Інтернешнл» Балобанова О.В., ОСОБА_4 та
його представника ОСОБА_5, представника
ТзОВ «Телерадіокомпанія «МІСТ ТБ»
Кондратюка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_4 та
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Телерадіокомпанія
«МІСТ ТБ» на рішення Шевченківського
районного суду м. Львова від 19 жовтня 2012
року у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю ОНУР
«Конструкціон Інтернешнл» до ОСОБА_4,
третіх осіб які не заявляють
самостійних вимог - ТзОВ
«Телерадіокомпанія «МІСТ ТБ», ТзОВ
«Західна інформаційна корпорація», про
захист ділової репутації юридичної
особи, -

в с т а н
о в и л а:

У квітні 2012 року ТзОВ ОНУР
«Конструкціон Інтернешнл» звернулося
в суд з позовом до ОСОБА_4, третіх осіб
які не заявляють самостійних вимог -
ТзОВ «Телерадіокомпанія «МІСТ ТБ»,
ТзОВ «Західна інформаційна
корпорація», про захист ділової
репутації юридичної особи. Просить
визнати недостовірною інформацію
розповсюджену ОСОБА_4 у виступі в
програмі «ІНФОРМАЦІЯ_1» телеканалу
«ZІК» телерадіокомпанії «Міст ТБ» від
ІНФОРМАЦІЯ_2 та зобов'язати ОСОБА_4
спростувати таку інформацію шляхом
виступу в програмі «ІНФОРМАЦІЯ_1»
телеканалу «ZIK» телерадіокомпанії
«Міст ТБ», а у разі припинення
трансляцій телепередачі шляхом
подання відповідного оголошення в
пресі, яка тиражується на Західний
регіон України (Львівська,
Івано-Франківська, Тернопільська,
Волинська, Рівненська, Чернівецька та
Закарпатська області), на Київ та
Київську область, а також визнати
недостовірною інформацію
розповсюджену ОСОБА_4 в інтерв'ю газеті
«ZІК» від ІНФОРМАЦІЯ_3 та зобов'язати
ОСОБА_4 спростувати таку інформацію
шляхом подання відповідного
оголошення в газеті «ZІК», а у разі
припинення існування газети у іншій
місцевій пресі тиражем не менше 12 тисяч
примірників. Обґрунтовує позов тим, що
поширена у вищевказаний спосіб
інформація є негативною, оскільки
спрямована на формування і формує
негативне відношення невизначеного
кола осіб до Підприємства «ОНУР», яке
виконувало, виконує і планує
виконувати в подальшому роботи по
ремонту автомобільних доріг у Львові
та області. При цьому, вказує, що
програми телеканалу «ZІК» і газета
«ZІК» є дуже популярними серед
населення (телепередача транслюється
на Західний регіон України (Львівська,
Франківська, Тернопільська, Волинська,
Рівненська, Чернівецька та
Закарпатська області), на Київ та
Київську область, а газета виходить в
друк тиражем 12 400 примірників). Вказує,
що не відповідають дійсності
твердження відповідача у його виступі
в програмі «ІНФОРМАЦІЯ_1», і в його
інтерв'ю журналістам газети «ZІК» про
«порушення» трудового законодавства
(про перевищення робочого часу,
відсутність вихідних та порушення
вимог правил з охорони праці та техніки
безпеки), оскільки компетентними
державними органами не виявлено
порушень трудового законодавства,
зокрема про «рабство» і «зневажливе
ставлення» до українських працівників,
оскільки факти існування таких
обставин не підтвердилися в ході
службової перевірки, про «протиправні
дії» (про фальсифікацію документів та
зарплату у «конвертах»), оскільки
відсутнє рішення компетентних
державних органів про виявлення таких
правопорушень і про «порушення»
технології виконання робіт, оскільки
відсутні відповідні претензії з боку
замовника підрядних робіт - Служби
автомобільних доріг у Львівській
області, в компетенції якої виявляти і
документувати порушення умов Договору
на виконання підрядних робіт, а у
відповідача відсутня відповідна
компетенція, освіта та/або досвід у
даній галузі. Вважає, що поширена
відповідачем недостовірна інформація
принижує ділову репутацію Товариства з
обмеженою відповідальністю «ОНУР
Конструкціон Інтернешнл», позитивний
рівень якої здобуто роками існування в
Україні цього підприємства, ведення
чесної та добросовісної господарської
діяльності та якісними і довговічними
автодорогами. Свідками виступів та
інтерв'ю відповідача стали працівники
органів державної влади та місцевого
самоврядування, власники, керівники та
інші працівники
підприємств-контрагентів, а також
працівники Товариства, позитивна думка
яких є для самого Товариства і його
керівництва важливою, а також мешканці
Західного регіону України, де
Товариство здійснює і планує
здійснювати свою діяльність, які прямо
(шляхом громадських слухань) чи
опосередковано (через народних
обранців) можуть вплинути на участь
їхнього Товариства в майбутніх
конкурсах на виконання робіт по
реконструкції, ремонту або новому
будівництву автомобільних доріг.
Втрата позитивного іміджу серед
населення регіону, ділових партнерів і
найманих працівників може призвести до
непоправних матеріальних втрат.

Оскаржуваним рішенням позовні вимоги
задоволено частково.

Визнано недостовірною інформацію
розповсюджену ОСОБА_4 у виступі в
програмі «ІНФОРМАЦІЯ_1» телеканалу
«ZІК» телерадіокомпанії «Міст ТБ» від
ІНФОРМАЦІЯ_2, згідно із якою:

«...в червні місяці ОСОБА_4 фактично
відпрацював 390 годин робочих, кожен
день, жодного вихідного, робота - 17-18
годин на день, за пів року, які ОСОБА_4
відпрацював у фірмі Онур він мав всього
4 дні вихідних, ...це повне рабство,
керівники просто знущалися над
працівниками»,

«...при нанесенні другого шару асфальту
були кричущі порушення технології
виконання робіт, ... товщина асфальту
місцями складала 3 см, ... турки
заставляли край дороги підсипати
вручну для того, щоб імітувати товщину
асфальту, ... в напрямку Рави-Руської
нове покриття практично сантиметрів 20
ложилося на «голий» пісок,... це кричуще
порушення технології виконання ...»

та зобов'язано ОСОБА_4 спростувати таку
інформацію шляхом виступу в програмі
«ІНФОРМАЦІЯ_1» телеканалу «ZIK»
телерадіокомпанії «Міст ТБ», а у разі
припинення трансляцій телепередачі,
шляхом подання відповідного
оголошення в пресі, яка тиражується на
Західний регіон України (Львівська,
Івано-Франківська, Тернопільська,
Волинська, Рівненська, Чернівецька та
Закарпатська області), на Київ та
Київську область;

визнано недостовірною інформацію
розповсюджену ОСОБА_4 в інтерв'ю газеті
«ZІК» від ІНФОРМАЦІЯ_3, згідно із якою:

«у червні кількість відпрацьованого
часу становила 388 годин... це без жодного
вихідного - 16-17-годинний робочий день, ...
за ці півроку роботи ОСОБА_4 мав лише
чотири вихідні...», «нам давали зарплату
«у конвертах», ... відповідно, так турки
уникали сплати податків», «допускають
грубі порушення технології,...
додаткові сантиметри асфальту клали
без підготовки, на звичайний пісок ...
крім того, турки дуже занижували шар
асфальту, який мали класти ...наприклад;
замість 10-12 см залишали лише 3 см»

та зобов'язано ОСОБА_4 спростувати таку
інформацію шляхом подання
відповідного оголошення в газеті «ZІК»,
а у разі припинення існування газети у
іншій місцевій пресі тиражем не менше 12
тисяч примірників.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю «ОНУР Конструкціон
Інтернешнл» 214,60 грн. судового збору та
3000 грн. витрат на правову допомогу.

У решті у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_4. Вважає
його незаконним, необґрунтованим у
зв'язку з тим, що судом неповно та
неправильно встановлено обставини, які
мають значення для справи, а також
порушено норми матеріального і
процесуального права. Зазначає, що
судом не враховано факти, які були
викладені в запереченні проти позову.
Стверджує, що працюючи на підприємстві
ТзОВ «Онур Конструкціон Інтернешнл»
його права, як працівника, систематично
порушувались, а 30 грудня 2011 року
перебуваючи на лікарняному він
дізнався про його незаконне
звільнення, з подальшою відмовою
Позивача у видачі йому трудової книжки,
невиплаті заробітної плати і допомоги
по тимчасовій непрацездатності, що в
подальшому унеможливило йому
влаштуватися на роботу, чи стати на
облік в центрі зайнятості як
безробітньому, внаслідок чого він
позбавлений засобів до існування,
лікування та забезпечення сім'ї. З цих
причин він звертався в прокуратуру м.
Львова, та 09.04.2012 року отримав відповідь
за № 19/1-12 про те, що справа для
розслідування скерована до
прокуратури Шевченківського району м.
Львова. Крім того, перевірки
проводяться Територіальною державною
інспекцією з питань праці у Львівській
області. Судом не взято до уваги факт
отримання ним третьої групи
інвалідності під час перебування на
роботі, що підтверджується довідкою
МСЕК, та те, що жодної компенсації він
не отримував.

Просить скасувати рішення
Шевченківського районного суду м.
Львова від 19 жовтня 2012 року та ухвалити
нове, яким в позові відмовити.

Також зазначене рішення суду оскаржило
ТзОВ ТРК «МІСТ ТБ». В апеляційній
скарзі вказує, що при ухвалені
оскаржуваного рішення, судом
безпідставно не взято до уваги, що ТзОВ
ТРК «МІСТ ТБ» звільняється від
відповідальності за поширення
інформації, яка не відповідає
дійсності в силу припису закону.
Вважає, що рішення підлягає скасуванню,
оскільки Позивачем не доведено
наявності заподіяної шкоди його правам
та інтересам, а також, що Позивачем
обрано неналежний спосіб судового
захисту. Оскільки рішенням суду ОСОБА_4
зобов'язано спростувати недостовірну
інформацію шляхом виступу в програмі
«ІНФОРМАЦІЯ_1» телеканалу «ZІК»
телерадіокомпанії «Міст ТБ», то
задоволення таких вимог є втручанням у
редакційну політику ТзОВ ТРК «Міст ТБ»
та господарську діяльність останнього,
оскільки тематика даного циклу передач
визначається Редакційною радою та
редактором передачі. ТзОВ ТРК «Міст ТБ»
є самостійним суб'єктом
господарювання, який здійснює
господарську діяльність з метою
отримання прибутку, тому безоплатне
розміщення в ефірі каналу виступів
ОСОБА_4 призведе до значних
матеріальних збитків, пов'язаних з
нецільовим використанням ефіру.
Оскаржуване рішення підлягає до
скасування, оскільки Позивачем до
звернення до суду уже використано
право на відповідь, а чинним
законодавством не передбачено
можливості одночасного використання
таких способів захисту як право на
відповідь та спростування
недостовірної інформації. Поширена
ОСОБА_4 інформація не підлягає до
спростування, оскільки є оціночними
судженнями, так як характер
висловлювань у програмі містять
припущення, а не ствердження, позаяк не
вказують на будь - які конкретні факти
чи обставини. Висловлювання являються
критикою та оцінкою дій Позивача.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника ТзОВ ОНУР «Конструкціон
Інтернешнл» Балобанова О.В., ОСОБА_4 та
його представника ОСОБА_5, представника
ТзОВ «Телерадіокомпанія «МІСТ ТБ»
Кондратюка В.В., перевіривши матеріали
справи, межі та доводи скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційні скарги
слід задовольнити частково.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК
України, суд повинен сприяти
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснювати особам,
які беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджати про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяти здійсненню їхніх прав
у випадках, встановлених цим Кодексом,
та встановлювати у рішенні обставини
справи (в тому числі пропущення
позовної давності), характер
правовідносин сторін, правову норму,
яка підлягає застосуванню до цих
правовідносин, навести мотиви
прийнятого рішення: встановлені судом
обставини, які мають значення для
справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх
доказів, розрахунки, з яких суд виходив
при задоволенні грошових та інших
майнових вимог.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України
встановлено, що обставини справи, які
за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів (ст.
57 ЦПК України).

Відповідно до ст. 179 ЦПК України
предметом доказування під час
судового розгляду є факти, які
обґрунтовують заявлені вимоги чи
заперечення або мають інше значення
для вирішення справи і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення. Для встановлення у судовому
засіданні фактів, зазначених у частині
першій цієї статті, досліджуються
показання свідків, письмові та речові
докази, висновки експертів.

Таким чином, рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми.

Проте зазначеним вимогам рішення
районного суду частково не відповідає,
виходячи з наступного.

За змістом ст. ст. 94, 277 ЦК України, ст. 28,
ч. 4 ст. 32 Конституції України, ст. 10
Конвенції про захист прав людини і
основних свобод, кожному, в тому числі
юридичній особі, гарантується право на
повагу до своєї гідності, захист
ділової репутації та спростування
недостовірної інформації особою, яка
поширила таку інформацію.

Разом з тим, за змістом зазначеного
законодавства, кожному гарантується
право на свободу висловлення поглядів,
в тому числі право поширювати
інформацію без втручання органів
державної влади, за умови, що вони діють
добросовісно і надають правильну і
достовірну інформацію, не завдаючи при
цьому шкоди репутації окремих осіб і не
порушуючи їх прав.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про захист гідності
та честі фізичної особи, а також
ділової репутації фізичної та
юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 року,
негативна інформація, поширена про
особу, вважається недостовірною, якщо
особа, яка її поширила, не доведе
протилежного (презумпція
добропорядності). Негативною слід
вважати інформацію, в якій
стверджується про порушення особою,
зокрема, норм чинного законодавства,
вчинення будь-яких інших дій
(наприклад, порушення принципів моралі,
загальновизнаних правил співжиття,
неетична поведінка в особистому,
суспільному чи політичному житті тощо)
і яка, на думку позивача, порушує його
право на повагу до гідності, честі чи
ділової репутації. Спростування
поширеної недостовірної інформації
повинно здійснюватись незалежно від
вини особи, яка її поширила.

Під поширенням інформації слід
розуміти: опублікування її у пресі,
передання по радіо, телебаченню чи з
використанням інших засобів масової
інформації; поширення в мережі
Інтернет чи з використанням інших
засобів телекомунікаційного зв'язку;
викладення в характеристиках, заявах,
листах, адресованих іншим особам;
повідомлення в публічних виступах, в
електронних мережах, а також в іншій
формі хоча б одній особі. Недостовірною
вважається інформація, яка не
відповідає дійсності або викладена
неправдиво, тобто містить відомості
про події та явища, яких не існувало
взагалі або які існували, але відомості
про них не відповідають дійсності
(неповні або перекручені).

Судом першої інстанції правильно - у
відповідності до вимог закону визнано
недостовірною інформацію,
розповсюджену ОСОБА_4 у виступі в
програмі «ІНФОРМАЦІЯ_1» телеканалу
«ZІК» телерадіокомпанії «Міст ТБ» від
ІНФОРМАЦІЯ_2, згідно із якою «...в червні
місяці ОСОБА_4 фактично відпрацював 390
годин робочих, кожен день, жодного
вихідного, робота - 17-18 годин на день, за
пів року, які ОСОБА_4 відпрацював у
фірмі Онур він мав всього 4 дні
вихідних, ...це повне рабство, керівники
просто знущалися над працівниками»,
«...при нанесенні другого шару асфальту
були кричущі порушення технології
виконання робіт, ... товщина асфальту
місцями складала 3 см, ... турки
заставляли край дороги підсипати
вручну для того, щоб імітувати товщину
асфальту, ... в напрямку Рави-Руської
нове покриття практично сантиметрів 20
ложилося на «голий» пісок,... це кричуще
порушення технології виконання ...», та
в інтерв'ю газеті «ZІК» від ІНФОРМАЦІЯ_3,
згідно із якою «у червні кількість
відпрацьованого часу становила 388
годин... це без жодного вихідного -
16-17-годинний робочий день, ... за ці пів
року роботи ОСОБА_4 мав лише чотири
вихідні...», «нам давали зарплату «у
конвертах», ... відповідно, так турки
уникали сплати податків», «допускають
грубі порушення технології,...
додаткові сантиметри асфальту клали
без підготовки, на звичайний пісок ...
крім того, турки дуже занижували шар
асфальту, який мали класти ...наприклад;
замість 10-12 см залишали лише 3 см».

Також, районним судом зроблено
правильний висновок про те, що
відомості, розповсюджені відповідачем
носять характер тверджень про певні
факти та висновків, зроблених автором,
та не містять ознак оціночних суджень.

Доказів, які б свідчили про
достовірність цієї інформації в
процесі розгляду справи не подано,
наведені в апеляційних скаргах доводи,
висновків суду першої інстанції не
спростовують та не містять доводів про
незаконність рішення в цій частині.

Відповідно до частини другої статті 47-1
Закону України «Про інформацію»
оціночними судженнями, за винятком
образи чи наклепу, є висловлювання, які
не містять фактичних даних, зокрема
критика, оцінка дій, а також
висловлювання, що не можуть бути
витлумачені як такі, що містять
фактичні дані, з огляду на характер
використання мовних засобів, зокрема
гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні
судження не підлягають спростуванню та
доведенню їх правдивості.

Відокремлюючи інформацію (факти) від
поглядів (оціночних суджень), судом
першої інстанції, з огляду на практику
Європейського суду з прав людини,
правильно враховано, що існування
фактів можна довести, тоді як
правдивість оціночних суджень
доведенню не підлягає.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
висловлювання у виступі ІНФОРМАЦІЯ_2 у
програмі «ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_4 ОСОБА_5»
серед іншого «при спілкуванні з
турками, ОСОБА_4 відчув який
психологічний тиск давиться на
українців, ... практично, права голосу
працівники не мали в жодному питанні, ...
в автобусі українські працівники мали
право займати тільки задні місця - на
перед турки їх не пускали», «підпис про
інструктаж по техніці безпеки був
підроблений», "... машина під'їхала до
тротуару дороги, узбіччя, і увесь
асфальт висипали туди на узбіччя,
приїхав екскаватор, загорнув піском, і
на тому все», та ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 в
інтерв'ю газеті «ZІК» серед іншого
повідомивши, що «туркам спеціальне
взуття видавали, а для українців чомусь
завжди не вистачало», «... до ОСОБА_4
заявили, що віддадуть трудову книжку
лише за умови, якщо він напише заяву на
звільнення із 30 грудня», «турки
ставилися до українських працівників
жахливо... до ОСОБА_4 підійшов турок і
сказав: якщо хочеш працювати у фірмі
«Онур», то припиняй будь-які розмови ...
це було просто залякування», є
оціночними, і відповідач виносить таку
думку у зв'язку з певним конфліктом та
подальшим звільненням його з роботи.

Рішення в цій частині є законним і
обґрунтованим.

Безпідставним є посилання апелянта
ТзОВ ТРК «МІСТ ТБ» на те, що Позивач вже
скористався правом на відповідь, тому у
задоволенні позову потрібно відмовити,
оскільки на стор. 11 Газети «ZІК» від
ІНФОРМАЦІЯ_3, в якій розміщено інтерв'ю
ОСОБА_4, вміщено відповідь ОСОБА_8 -
керівника проекту реконструкції доріг
у м. Львові й області ТОВ «ОНУР
Конструкціон Інтернешнл», у якій той
висловив власну точку зору з приводу
поширеної інформації.

Суд першої інстанції вірно вказав, що в
інтерв'ю ОСОБА_8, яке опубліковане в
газеті «ZІК» від ІНФОРМАЦІЯ_3, зазначив,
«що не бажає коментувати цю ситуацію, а
перекладачі записують коментарі пана
ОСОБА_4 і після дослівного перекладу,
товариство прийме рішення», та в
обґрунтування послався на роз'яснення
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 27.02. 2009 року № 1 «Про судову
практику у справах про захист гідності
та честі фізичної особи, а також
ділової репутації фізичної та
юридичної особи», згідно яких,
відповідно до статей 94, 277 ЦК України,
фізична чи юридична особа, особисті
немайнові права якої порушено
внаслідок поширення про неї
недостовірної інформації, має право на
відповідь, а також на спростування цієї
інформації, та при цьому суди повинні
враховувати такі відмінності: а) при
спростуванні поширена інформація
визнається недостовірною, а при
реалізації права на відповідь - особа
має право на висвітлення власної точки
зору щодо поширеної інформації та
обставин порушення особистого
немайнового права без визнання її
недостовірною; б) спростовує
недостовірну інформацію особа, яка її
поширила, а відповідь дає особа,
стосовно якої поширено інформацію.

Відповідно до ст. 30 ЦПК України
сторонами в цивільному процесі є
позивач та відповідач. Позивачем і
відповідачем можуть бути фізичні та
юридичні особи, а також держава.

Згідно із ч. 1 ст. 33 ЦПК України суд за
клопотанням позивача, не припиняючи
розгляду справи, замінює первісного
відповідача належним відповідачем,
якщо позов пред'явлено не до тієї особи,
яка має відповідати за позовом, або
залучає до участі в справі іншу особу
як співвідповідача.

З рішення вбачається, що судом
роз'яснювалися права представнику
позивача щодо залучення за його
клопотанням інших сторін у справі -
відповідачів, однак представник таким
правом не скористався.

Саме по собі залучення до участі ТзОВ
«Телерадіокомпанія «МІСТ ТБ», ТзОВ
«Західна інформаційна корпорація» в
якості третіх осіб не змінює склад
сторін у справі, оскільки згідно зі ст.
30 ЦПК України сторонами в цивільному
процесі є позивач і відповідач.

Згідно ч. 7 ст. 64 Закону України «Про
телебачення і радіомовлення»,
спростування повинно бути поширено
тією ж телерадіоорганізацією і в такій
же програмі чи передачі, що й відомості,
які не відповідають дійсності, або в
інший час за домовленістю з особою,
права якої були порушені.

З викладеного вбачається, що обов'язок
телерадіоорганізації поширити
спростування відомостей, які не
відповідають дійсності є законодавчо
встановленим обов'язком
телерадіоорганізації, який за своєю
правовою природою не є формою
відповідальності за поширення
інформації, що не відповідає дійсності.

Проте зобов'язуючи «ОСОБА_4
спростувати таку інформацію шляхом
виступу в програмі «ІНФОРМАЦІЯ_1»
телеканалу «ZIK» телерадіокомпанії
«Міст ТБ», а у разі припинення
трансляцій телепередачі, шляхом
подання відповідного оголошення в
пресі, яка тиражується на Західний
регіон України (Львівська,
Івано-Франківська, Тернопільська,
Волинська, Рівненська, Чернівецька та
Закарпатська області), на Київ та
Київську область», суд першої
інстанції не врахував, що таким
рішенням фактично зачіпаються
інтереси телерадіокомпанії, а тому
вона повинна бути стороною -
відповідачем у даній справі.

Як зазначено вище, способом захисту
порушеного особистого немайнового
права позивача судом першої інстанції
обрано спростування недостовірної
інформації шляхом виступу ОСОБА_4 в
програмі «ІНФОРМАЦІЯ_1» телеканалу «ZIK»
телерадіокомпанії «Міст ТБ» у
відповідності до заявлених позовних
вимог.

Беручи до уваги наведене вище, колегія
суддів вважає, що обраний спосіб
спростування не ґрунтуються на
положеннях чинного законодавства.

Крім того, районним судом не враховано
роз'яснення, які містяться в пункті 9
постанови Пленуму Верховного Суду
України № 1 від 27.02.2009 року, згідно яких
відповідачами у справі про захист
гідності, честі чи ділової репутації є
фізична або юридична особа, яка
поширила недостовірну інформацію, а
також автор цієї інформації. Якщо позов
пред'явлено про спростування
інформації, опублікованої в засобах
масової інформації, то належним
відповідачем є автор і редакція
відповідного засобу масової
інформації чи інша установа, що
виконує її функції, оскільки згідно зі
статтею 21 Закону про пресу редакція або
інша установа, яка виконує її функції,
здійснює підготовку та випуск у світ
друкованого засобу масової
інформації».

Зобов'язуючи відповідача в особі
«ОСОБА_4 спростувати таку інформацію
шляхом подання відповідного
оголошення в газеті «ZІК», а у разі
припинення існування газети у іншій
місцевій пресі тиражем не менше 12 тисяч
примірників», суд не врахував, що таким
рішенням фактично зачіпаються
інтереси інформаційного видання, в
якому повинно бути розміщене це
спростування, а тому воно повинно бути
стороною судового розгляду, зокрема -
відповідачем, у такій справі.

Враховуючи вищенаведене, оскаржуване
рішення районного суду в цій частині не
відповідає вказаним вимогам
процесуального закону, є незаконним та
необґрунтованим, а тому його на
підставі ч. 1 п. 4 ст. 309 ЦПК України слід
скасувати в цій частині та ухвалити
нове рішення - про відмову в
задоволенні позову з підстав
зазначених вище.

В решті рішення суду першої інстанції
слід залишити без змін.

Посилання апелянта ОСОБА_4 на
незаконність стягнення з нього витрат
на правову допомогу спростовуються
наступним.

Відповідно до п. 4 ст. 10, ст. 303 ЦПК
України апеляційний суд не позбавлений
можливості сам визначитись із розміром
судових витрат або запропонувати
заінтересованій особі обчислити
розрахунок витрат на правову допомогу.

У відповідності до Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах», який набрав
чинності 1 січня 2012 року, розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних справах, в яких така
компенсація виплачується стороні, на
користь якої ухвалено судове рішення,
іншою стороною, а в адміністративних
справах - суб'єктом владних
повноважень, не може перевищувати 40
відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Обґрунтовуючи рішення в частинні
стягнення коштів за надану правову
допомогу, суд першої інстанції виходив
з долученої до матеріалів справи
довіреності від 04.01.2012 року (а.с. 18 - т. 1),
згідно якої Товариство доручило
адвокату ОСОБА_3 представляти його
інтереси в суді, Актів від 31.05. та 27.06.2012
року про виконані роботи (а.с. 177, 178 - т. 1)
та платіжних доручень від 03.04., 05.06. та
04.07.2012 року (а.с. 173, 174, 175 - т. 1), якими
проведено відповідну оплату послуг
адвоката. Врахувавши стан відповідача,
суд прийшов до висновку, що витрати на
правову допомогу з ОСОБА_4 на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю «ОНУР Конструкціон
Інтернешнл» підлягають стягненню у
розмірі 3000 грн.

З матеріалів справи вбачається, що
адвокат ОСОБА_3 в період з квітня 2012
року по жовтень 2012 року надавав
правову допомогу позивачу у судових
засіданнях протягом 7 годин 20 хв. Сума
компенсації у відповідності до діючого
законодавства не може перевищувати
3226,00 грн.

На підставі викладеного колегія суддів
приходить до висновку, що сума витрат
за правову допомогу стягнута з
відповідача на користь позивача в
межах встановлених законодавством та
обґрунтована належними доказами.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п.
4, 313, 314, ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

в и р і ш
и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_4 та Товариства
з обмеженою відповідальністю «МІСТ ТБ»
задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 19 жовтня 2012 року в
частинах: зобов'язання ОСОБА_4
спростувати таку інформацію шляхом
виступу в програмі «ІНФОРМАЦІЯ_1»
телеканалу «ZIK» телерадіокомпанії
«Міст ТБ», а у разі припинення
трансляцій телепередачі, шляхом
подання відповідного оголошення в
пресі, яка тиражується на Західний
регіон України (Львівська,
Івано-Франківська, Тернопільська,
Волинська, Рівненська, Чернівецька та
Закарпатська області), на Київ та
Київську область; та зобов'язання
ОСОБА_4 спростувати таку інформацію
шляхом подання відповідного
оголошення в газеті «ZІК», а у разі
припинення існування газети у іншій
місцевій пресі тиражем не менше 12 тисяч
примірників - скасувати і в цих
частинах позовних вимог -відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий:
Монастирецький Д.І.

Судді: Гірник Т.А.

Мацей М.М.