Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2013 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Юровської Г.В., Леванчука А.О.,
Макарчука М.А.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди, завданої внаслідок
залиття, за касаційною скаргою ОСОБА_5
на рішення Дніпровського районного
суду м. Києва від 20 червня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києві від 17
грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2010 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з уточненим позовом, в якому
просив суд стягнути з ОСОБА_5 на його
користь у відшкодування матеріальної
шкоди 20 573 грн та моральної шкоди 2 тис.
грн.

На обґрунтування позовних вимог
зазначив, що 03 жовтня 2009 року сталося
залиття, належної йому на праві
приватної власності квартири АДРЕСА_1.
Вказував, що відповідно до акта,
складеного ЖРЕО-417, залиття сталося з
розташованої поверхом вище квартири №
38, власником якої є відповідач.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 20 червня

2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києві

від 17 грудня 2013 року, позовні вимоги
ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 8 432
грн матеріальної шкоди, 2 000 грн
моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати судові рішення першої й
апеляційної інстанцій та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог, обґрунтовуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Частково задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_4, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився і
апеляційний суд, дослідивши докази у
справі й давши їм належну оцінку, а
також врахувавши обставини справи,
обґрунтовано виходив з того, що
посилання відповідача на те, що
відповідальність за завдану залиттям
шкоду повинна нести інша особа, яка
користувалась квартирою відповідача
на підставі договору оренди, є
необґрунтованими та такими, що
спростовуються матеріалами справи,
зокрема умовами договору оренди.

Відповідно до положень п. 5.2 вказаного
договору саме орендодавець, у разі
аварії, в тому числі у разі виходу із
ладу сантехнічного обладнання,
зобов'язаний прийняти всі необхідні
заходи для ліквідації її причин та
наслідків.

Таким чином, суди дійшли правильного
висновку про те, що відповідно до
положень ст. 319 ЦК України, якою
передбачені обов'язки власника при
здійсненні ним права власності, саме
відповідач, як власник квартири, з якої
внаслідок недбалого ставлення до
сантехнічного обладнання сталося
залиття квартири позивача, повинен
нести відповідальність за завдану
останньому шкоду.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків судів не спростовують, отже
судові рішення першої й апеляційної
інстанцій ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 20 червня

2013 року та ухвалу апеляційного суду м.
Києві від 17 грудня 2013 року залишити без
зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Г.В. Юровська А.О. Леванчук М.А.
Макарчук