справа № 208/2723/13-ц
№ провадження 2/208/1203/13
РІШЕННЯ

Іменем
України

28 жовтня 2013 р.
м. Дніпродзержинськ

Заводський районний суд м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області у складі: головуючого, судді
Ізотова В.М., при секретарі Кушта І.О.,
за участю позивача ОСОБА_1,
відповідачки ОСОБА_2 та її представника
ОСОБА_3, розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
суми боргу та по зустрічному позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання
правочину недійсним,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду
з зазначеним позовом, посилаючись на
те, що 05.10.2011 року між ним та
відповідачкою був укладений договір
позики, згідно якого він передав, а
відповідачка отримала від нього 1000
долларів США які зобовязалася
повернути до 01.01.2012 року. Оскільки
відповідачка в зазначений у розписці
час, борг не повернула позивач просить
стягнути з неї на свою користь суму
боргу з урахуванням індексу інфляції і
3% річних від просроченної суми за весь
час просрочення.

Відповідачка ОСОБА_2 звернулась
до суду з зустріним позовом в якому
просить визнати недійсним договір
позики який 05.10.2011 року було укладено
між нею та ОСОБА_1, посилаючись на те, що
насправді грошей у позивача вона не
брала а розписку написала під впливом
погроз та обману з боку позивача ОСОБА_1

В судовому засідані позивач за
первісним позовом ОСОБА_1 свій позов
пітримав та просив задовольнити,
посилаючись на обставини викладені у
позовній заяві, а у зустрічному позові -
відмовити, пояснивши, що розписка
відповідачкою ОСОБА_2 була написана
добровільно, без ніяких з його
(позивача) боку погроз та вимагань.

Відповідачка (за первісним
позовом) ОСОБА_2 та її представник у
судовому засідані просили у первісному
позові відмовити, задовольнити
зустрічний позов, посилаючись на
обставини викладені у зустрічній
позовній заяві.

Вислухавши сторони, вивчивши
матеріали справи суд дійшов до
наступного висновку.

Згідно ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей. Договір позики є
укладеним з моменту передання грошей
або інших речей, визначених родовими
ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України
на підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

В ході судового розгляду справи, з
урахуванням наданих сторонами доказів,
було встановлено, що 05.10.2011 року між
позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою
ОСОБА_2 був укладений договір позики,
згідно якого позивач передав, а
відповідачка отримала в борг 1000
долларів США які зобовязалася
повернути до 01.01.2012 року про що
власноруч написала розписку (а.с. 3).

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у строк та в
порядку, що встановлені договором.

Разом з тим, у зазначений у
розписці термін, отриману від позивача
суму боргу, відповідачка позивачу не
повернула, відмовившись таким чином
виконати взяте на себе зобов'язання.

Відповідачка ОСОБА_2 у судовому
засідані підтвердила факт написання
нею розписки, але стверджувала, що цей
договір був безгрошовим, оскільки
грошей вона не брала, а розписку
написала під впливом обману та погроз з
боку позивача ОСОБА_1

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог або заперечень, надавши
докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60
ЦПК України.

На виконання вищезазначеної
норми закону, позивач ОСОБА_1 у
підтвердження своїх тверджень, надав
суду написану відповідачкою розписку,
яка, відповідно до вимог ЦК одночасно є
до кументом, який підтвер джує факт
укладення дого вору позики й передачу
грошей позикодавцем позичаль нику.

Відповідачка ж, ОСОБА_2 ніяких
доказів в підтвердження своїх
тверджень, що мав місце безгрошовий
договір позики, суду не надала. Не
надано суду й доказів тому, що грошові
кошти отримані відповідачкою, згідно
договору позики, були повернуті
позикодавцю.

Згідно ст. 192 ЦК України, законним
платіжним засобом, обов'язковим до
приймання за номінальною вартістю на
всій території України, є грошова
одиниця України - гривня. Іноземна
валюта може використовуватися в
Україні у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Позивач просив стягнути з
відповідачки суму боргу у національній
валюті України.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

З урахуванням вищезазначеної
норми заокну та рекомендацій ВС
України № 62-97р від 03.04.1997 року відносно
порядку застосування індексів
інфляції при розгляді судових справ,
сума боргу з урахуванням індексу
інфляції яку відповідачка ОСОБА_2
зобовязана сплатити на користь
позивача ОСОБА_1 на 05.04.2013 року складає
517 грв. 84 коп. (799,3 грв. х 1,046 (індекс
інфляції за 2011 рік) х 0,998 (індекс
інфляції за 2012 рік) х 1,02 (індекс
інфляції за 2013 рік). Три процента річних
від просроченої суми за період з 05.10.2011
року по 05.04.2013 року становить 363 грв. 40
коп. (7993 грв. : 365 : 100% х 3% х 87 + 8050 грв. 16 коп.
: 365 : 100% : 3% х 365 + 8291 грв. 66 коп. : 365 : 100% х 3% х
95). Тобто загальна сума боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час просрочення та три
відсотка річних від простроченої суми
становить 8874 грв. 24 коп. (7993 грв. + 517 грв.
84 коп. + 363 грв. 40 коп.)

Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо
позивача, на користь якого ухвалене
рішення, звільнено від сплати судового
збору, він стягується з відповідача в
дохід держави пропойційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимог.

Оскільки позивача, як інваліда 2
групи, при подачі позовної заяви до
суду, було звільнено від сплати судовго
збору, то судовий збір підлягає
стягненю з відповідачки ОСОБА_2 в дохід
держави.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. З, 5, 10, 60, 212, 215 ЦПК
України, ст. 509, 526-527, 626, 629, 631, 1046, 1047, 1050 ЦК
України, суд, -

в и р і ш и в

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення суми боргу задовольнити
повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 8874 (вісім тисяч вісімсот
сімдесят чотири) гривні 24 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в
дохід держави у сумі 229 (двісті двадцять
дев'ять) гривень 40 копійок.

У зустрічному позові ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про визнання правочину
недійсним, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через Заводський районний суд
м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня отримання повного
тексту рішення суду.

Суддя
Ізотов В. М.