Михайлівський районний суд
Справа № 321/1126/13-ц
Провадження № 2-к/321/1/2013
У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2013 року

смт. Михайлівка

Михайлівський районний суд
Запорізької області в складі:

головуючого: судді Дараган Л.В.

при секретарі: Рикун І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду, розташованого в
смт. Михайлівка Запорізької області,
клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу
на виконання на території України
ухвали про судовий наказ суду
Московського району м. Мінська
Республіки Білорусь від 18 квітня 2013
року про стягнення з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 аліментів на утримання
неповнолітньої дитини – сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 25 % заробітку або
іншого доходу, але не менше 50 % бюджету
прожиткового мінімуму в середньому на
особу населення, починаючи з 16 квітня
2013 року і до повноліття дитини, а також
про стягнення з ОСОБА_2 в доход держави
державного мита в розмірі 878078 рублів,

В С Т А Н О В И В:

До Михайлівського районного суду
Запорізької області надійшло
клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу
на виконання на території України
ухвали про судовий наказ суду
Московського району м. Мінська
Республіки Білорусь від 18 квітня 2013
року про стягнення з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 аліментів на утримання
неповнолітньої дитини – сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 25 % заробітку або
іншого доходу, але не менше 50 % бюджету
прожиткового мінімуму в середньому на
особу населення, починаючи з 16 квітня
2013 року і до повноліття дитини, а також
про стягнення з ОСОБА_2 в доход держави
державного мита в розмірі 878078 рублів.

Боржник ОСОБА_2, в місячний строк з часу
його повідомлення про надходження
вищезазначеного клопотання, надав до
суду заперечення, згідно яких зазначає,
що він не мав можливості взяти участь в
судовому процесі та скористатися
правами, наданими законом, оскільки
його не було належним чином
повідомлено про час і місце розгляду
справи. Тому вважає клопотанням таким,
що не підлягає задоволенню.

В судове засідання заявник ОСОБА_1 не
з'явилася, про час і місце розгляду
справи повідомлялася належним чином,
про причини неявки суд не повідомила,
заяви про відкладення розгляду справи
та про розгляд справи за її відсутності
від неї не надходило, однак її неявка не
перешкоджає розгляду клопотання.

В судове засідання боржник ОСОБА_2 не
з'явився, від нього надійшла заява про
розгляд справи за його відсутності,
просить клопотання залишити без
розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, в
зв'язку з неявкою сторін, фіксування
судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи,
оцінивши наявні у справі докази,
приходить до висновку про неможливість
задоволення клопотання з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 390 ЦПК України,
рішення іноземного суду (суду
іноземної держави; інших компетентних
органів іноземних держав, до
компетенції яких належить розгляд
цивільних чи господарських справ;
іноземних чи міжнародних арбітражів)
визнаються та виконуються в Україні,
якщо їх визнання та виконання
передбачено міжнародним договором,
згода на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або за
принципом взаємності. У разі якщо
визнання та виконання рішення
іноземного суду залежить від принципу
взаємності, вважається, що він існує,
оскільки не доведено інше.

Відповідно до ч. 6 ст. 395 ЦПК України,
розглянувши подані документи та
вислухавши пояснення сторін, суд
постановляє ухвалу про надання дозволу
на примусове виконання рішення
іноземного суду або про відмову у
задоволенні клопотання з цього
питання.

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 396 ЦПК
України, клопотання про надання
дозволу на примусове виконання рішення
іноземного суду не задовольняється у
випадках, передбачених міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України.
Якщо міжнародними договорами, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, такі випадки не
передбачено, у задоволенні клопотання
може бути відмовлено, якщо сторона,
стосовно якої постановлено рішення
іноземного суду, була позбавлена
можливості взяти участь у судовому
процесі через те, що її не було належним
чином повідомлено про розгляд справи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про
правову допомогу і правові відносини у
цивільних, сімейних та кримінальних
справах, ратифікованої Законом України
від 10 листопада 1994 року, сторони
надають правову допомогу шляхом
виконання процесуальних та інших дій,
передбачених законодавством сторін,
які домовляються, зокрема визнання та
виконання судових рішень по цивільних
справах.

Відповідно до п. «б» ст. 55 Конвенції про
правову допомогу і правові відносини у
цивільних, сімейних та кримінальних
справах, ратифікованої Законом України
від 10 листопада 1994 року, у визнанні
передбачених статтею 52 рішень і у
видачі дозволу на примусове виконання
може бути відмовлено у випадках, якщо:
відповідач не прийняв участі в процесі
внаслідок того, що йому або його
уповноваженому не був вчасно і належно
вручений виклик до суду.

Як встановлено в судовому засіданні,
ухвалою про судовий наказ суду
Московського району м. Мінська
Республіки Білорусь від 18 квітня 2013
року стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 аліменти на утримання
неповнолітньої дитини – сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 25 % заробітку або
іншого доходу, але не менше 50 % бюджету
прожиткового мінімуму в середньому на
особу населення, починаючи з 16 квітня
2013 року і до повноліття дитини, а також
стягнуто з ОСОБА_2 в доход держави
державного мита в розмірі 878078 рублів.

Ухвала про судовий наказ суду
Московського району м. Мінська
Республіки Білорусь від 18 квітня 2013
року у цивільній справі за заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів набрала законної сили 30
квітня 2013 року та підлягає виконанню.

Зазначена ухвала суду на території
Республіки Білорусь не виконувалось.

Боржник ОСОБА_2 проживає за адресою:
Україна, АДРЕСА_1.

Також, як вбачається з матеріалів
справи, стягувач ОСОБА_1 звернулася до
компетентного суду України з
клопотанням про визнання та надання
дозволу на примусове виконання на
території України ухвали суду
Московського району м. Мінська
Республіки Білорусь у встановлений
строк, оскільки зазначене клопотання
надійшло до Михайлівського районного
суду Запорізької області 02 липня 2013
року, а ухвала суду Московського району
м. Мінська Республіки Білорусь набрала
законної сили 30 квітня 2013 року та
дійсна для пред'явлення до виконання
протягом усього строку проведення
стягнення з погашенням заборгованості
за останні три роки. Тому строк
пред'явлення рішення іноземного суду
до примусового виконання в Україні не
пропущений.

Однак, боржник ОСОБА_2 не був належним
чином повідомлений про час та місце
розгляду справи за заявою ОСОБА_1 про
стягнення аліментів.

Так, в доданій до клопотання довідці
суду Московського району м. Мінська
Республіки Білорусь зазначено, що
ОСОБА_2 був своєчасно та належним чином
повідомлений про час та місце судового
розгляду у відповідності з нормами
Цивільного процесуального кодексу
Республіки Білорусь. Підтвердження про
його повідомлення мається в матеріалах
справи. Але в матеріалах клопотання не
міститься жодних документів на
підтвердження як направлення боржнику
самого повідомлення про час та місце
судового розгляду, так і про отримання
ним відповідного поштового
відправлення, про те, що боржник ОСОБА_2
своєчасно отримав виклик до суду для
участі у процесі щодо розгляду заяви
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів, розгляд якої відбувся 18
квітня 2013 року. Крім того, в зазначеній
довідці взагалі відсутні будь-які
відомості щодо вручення поштового
відправлення адресату – боржнику
ОСОБА_2, який в поданих ним письмових
запереченнях категорично заперечував
свою обізнаність про розгляд справи,
зазначивши, що він був позбавлений
можливості скористатися наданими йому
законом правами.

На підтвердження зазначених обставин
свідчить і додана до матеріалів
клопотання копія супровідного листа,
датованого 25 квітня 2013 року, зі змісту
якого вбачається, що на адресу боржника
ОСОБА_2 направляється копія ухвали про
судовий наказ суду Московського району
м. Мінська Республіки Білорусь від 18
квітня 2013 року та копія заяви. При цьому
так само відсутні будь-які відомості
щодо вручення цього поштового
відправлення адресату – боржнику
ОСОБА_2.

Також суд приймає до уваги, що зі змісту
ухвали про судовий наказ суду
Московського району м. Мінська
Республіки Білорусь вбачається, що
ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про
стягнення аліментів 16 квітня 2013 року,
зазначена ухвала була винесена судом
вже 18 квітня 2013 року, тобто, через два
дні, що само по собі виключає реальну
можливість своєчасного та належного
повідомлення боржника про судовий
розгляд заяви. Будь-які відомості щодо
повідомлення боржника яким-небудь
іншим чином, як то засобами телефонного
або електронного зв'язку, в матеріалах
клопотання відсутні.

Будь-яких інших документів, які б
засвідчували, що сторона, стосовно якої
постановлено рішення іноземного суду і
яка не брала участі в судовому процесі,
була належним чином, відповідно до
вимог Конвенції про правову допомогу і
правові відносини у цивільних,
сімейних та кримінальних справах,
ратифікованої Законом України від 10
листопада 1994 року, повідомлена про час
і місце розгляду справи та про прийняте
в результаті розгляду рішення, до
клопотання не додано.

Таким чином, з наданих документів суд
не може зробити висновок, що боржник
ОСОБА_2 був належним чином повідомлений
про час і місце розгляду цивільної
справи за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення аліментів на утримання
неповнолітньої дитини, внаслідок чого
він був позбавлений можливості взяти
участь у судовому процесі та
скористатися наданими йому законом
правами як стороні судового розгляду.
Тому підстави, визначені Конвенцією
про правову допомогу і правові
відносини у цивільних, сімейних та
кримінальних справах, ратифікованою
Законом України від 10 листопада 1994
року, для визнання та виконання ухвали
про судовий наказ суду Московського
району м. Мінська Республіки Білорусь
від 18 квітня 2013 року на території
України відсутні.

На підставі вищевикладеного,
аналізуючи зібрані у справі докази,
кожний окремо та всі в сукупності, суд
приходить до висновку про відсутність
передбачених законом підстав для
задоволення клопотання про надання
дозволу на виконання на території
України ухвали про судовий наказ суду
Московського району м. Мінська
Республіки Білорусь від 18 квітня 2013
року, а за таких обставин в задоволенні
клопотання необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 6, 52, 55 Конвенції про
правову допомогу і правові відносини у
цивільних, сімейних та кримінальних
справах, ратифікованої Законом України
від 10 листопада 1994 року, ст.ст. 197, 390 – 397
ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про
надання дозволу на виконання на
території України ухвали про судовий
наказ суду Московського району м.
Мінська Республіки Білорусь від 18
квітня 2013 року про стягнення з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_1 аліментів на
утримання неповнолітньої дитини –
сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 25 %
заробітку або іншого доходу, але не
менше 50 % бюджету прожиткового мінімуму
в середньому на особу населення,
починаючи з 16 квітня 2013 року і до
повноліття дитини, а також про
стягнення з ОСОБА_2 в доход держави
державного мита в розмірі 878078 рублів –
відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна
скарга до Апеляційного суду
Запорізької області через
Михайлівський районний суд
Запорізької області протягом п'яти
днів з дня проголошення ухвали. У разі,
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя:

14.11.2013