АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/2090/7571/2012 Головуючий 1 - інстанції -Каращук Т.О.
Справа № 2025/3032/2012 Доповідач - Кругова С.С.
Категорія -повернення грошових коштів
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2012 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - КРУГОВОЇ С.С.

суддів колегії - ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.

- ХОРОШЕВСЬКОГО О.М.

при секретарі - Шпарага О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою прокурора міста Феодосії на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 09 жовтня 2012 року по справі за позовом прокурора міста Феодосії в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про повернення грошових коштів,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2012 року прокурор міста Феодосії звернувся з вказаним позовом в інтересах ОСОБА_4 та просив стягнути з відповідача на користь позивача передані їй кошти у розмірі 20000 доларів США, що складає 159750 грн.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 09 жовтня 2012 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі прокурор міста Феодосії просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що рішення мотивоване тим, що прокурором та позивачем не доведено суду обставин позову та наданий суду оригінал розписки ОСОБА_5, яка підтверджує отримання нею від ОСОБА_4 грошей у розмірі 20000 доларів США, не є належним доказом по справі.

Вважає, що висновки суду в частині недоведеності обставин справи не ґрунтуються на нормах матеріального права та спростовуються дослідженими судом доказами.

Так, судом не враховано факт написання розписки встановлений рішенням Феодосійського міського суду від 29 серпня 2011 року, яке набрало законної сили 11 січня 2012 року. Зокрема у даній справі ОСОБА_5 визнала, що, дійсно, отримувала від ОСОБА_4 гроші на купівлю квартири у сумі 20000 доларів США, у зв'язку з чим вона 23 травня 2006 року написала розписку.

Крім того, суд першої інстанції необгрунтовано застосував до спірних правовідносин положення ст. ст. 1046, 1048, 1049 ЦК України, які регламентують правовідносини за договором позики, оскільки у розписці, яку надано ОСОБА_5, не встановлено обов'язку повернути таку ж суму, не встановлено і строку повернення грошей. В розписці зазначено, що ОСОБА_5 зобов'язується утримувати ОСОБА_4 та ОСОБА_6 до їх смерті.

Проте, відповідач не виконала обов'язки по утриманню позивача, оскільки відповідач фактично проживає в м.Лозова Харківської області, будь-якої допомоги йому не надає.

Гадає, що до спірних правовідносин повинні застосовуватись загальні вимоги щодо виконання зобов'язань, передбачені главами 48, 51 ЦК України.

Також зазначає, що ОСОБА_5 відсутність своєї вини щодо невиконання обов'язку, а саме за отримані кошти утримувати ОСОБА_4, суду не довела та не надала доказів на підтвердження повернення коштів.

Вказує, що з матеріалів справи вбачається, що у ОСОБА_5 відсутній борговий документ, який підтверджує виконання нею свого обов'язку або повернення позивачу коштів.

Згідно ч. 1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановляючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. При цьому, суд послався на норми матеріального права ст.827,1046,1048 ЦК України.

З таким висновком суду, судова колегія не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Зі змісту наданих відповідачем розписок вбачається, що вони не містять притаманних договору позики-ознак, а саме обов'язку позичальника повернути отримані кошти (ст.1046 ЦК ).

Суд першої інстанції не правильно встановив правовідносини які виникли між сторонами і неправильно застосував норми матеріального права.

З огляду на це, на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову з інших підстав.

Судовим розглядом встановлено наступне.

Позивачем ОСОБА_4 і його дружиною ОСОБА_6 було передано відповідачу ОСОБА_5 грошову суму 20 000 дол. США. Відповідач за рахунок отриманих коштів уклала договір-купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (а.с.11). При цьому, написала 2 розписки, що за надані кошти і куплену їй квартиру бере на себе обов'язок доглядати за дідом і бабою (а.с.9,10).

Згідно рішення Феодосійського міського суду АРК від 29.08.2011 року в задоволенні позову прокурора м.Феодосія, який діяв в інтересах ОСОБА_4 відмовлено і зазначено, що обраний позивачем спосіб захисту свого права- визнання правовідносин купівлі-продажу квартири -угодою довічного утримання, припинення угоди довічного утримання, стягнення коштів переданих на купівлю квартири не відповідає вимогам закону. В розписках відсутні ознаки договору довічного утримання -види матеріального забезпечення, а також усі види догляду якими набувач має забезпечувати відчужувача , договір не укладений в обов'язковій нотаріальній формі.

Прокурор звернувся з позовом в інтересах ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів, посилаючись на ст.526,610,611,612 ЦК України.

Зазначені норми права регулюють загальні підстави виникнення зобов'язань і їх виконання і не зазначив які саме він вважає виникли правовідносини між сторонами у справі і якими нормами права регулюються ці спірні правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

При цьому, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст. 10 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи.

Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обгрунтовують ці вимоги й заперечення (ч.1 ст.60 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З огляду на ч.2 ст.59 ЦПК України, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, судова колегія вважає, що наявні в справі ксерокопії розписок не можуть бути прийняті судом як належний доказ отримання відповідачем грошей. З цих саме підстав не може заслуговувати на увагу посилання прокурора в апеляційній скарзі на рішення Феодосійського міського суду в частині того, що відповідач визнавала факт отримання грошових коштів , тому що поряд з цим в рішенні зазначено і про повернення відповідачкою грошей, що пояснює відсутність у позивача оригіналу розписок.

Відповідно до ч. 2 ст. 59, чч. 1, 4 ст. 60, ч. З ст. 10 ЦПК України обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог; доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Матеріали справи не містять безспірних доказів отримання і не повернення відповідачкою грошових коштів, що давало б суду підстави для застосування ст.1212 ЦК України для стягнення з неї на користь позивача грошових коштів отриманих нею без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно).

Керуючись ст. 525,526,530,546,575,1212 ЦК України, ст. 10,11,15, 59,60, 213,214,303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України , колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу прокурора міста Феодосії -задовольнити частково.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 09 жовтня 2012 року - скасувати і ухвалити нове.

В задоволенні позову прокурора міста Феодосії в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про повернення грошових коштів,- відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий суддя - підпис

Судді колегії -підписи