Справа № 2/431/22/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

(повний текст)

22 березня 2013 року Старобільський
районний суд Луганської області у
складі:

головуючого-судді
Олійник С. В.,

при секретарі
Хорольської І.Ю.,

за участі представника
позивача ОСОБА_1,

відповідача
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Старобільську Луганської області
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, Титарівської
сільської ради Старобільського району
про визнання недійсним договору
дарування та визнання права власності
на ? частину будинку в порядку
спадкування,

встановив:

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду
з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2,
Титарівської сільської ради
Старобільського району про визнання
недійсним договору дарування та
визнання права власності на ? частину
будинку в порядку спадкування.

В обґрунтування позову ОСОБА_3
посилається на те, що вона є донькою
ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.
Спадкоємцями після її смерті є вона та
її брат ОСОБА_7. Після смерті матері
залишилось спадкове майно - будинок
АДРЕСА_1. Вона зверталась до
нотаріальної контори про прийняття
спадщини. Отримала свідоцтво про право
на спадщину по закону від 06.09.2008 року на
? частину. ЇЇ брат ОСОБА_7 до
нотаріальної контори не звертався. Про
прийняття спадщини він звертався до
суду, але йому було відмовлено за
рішенням апеляційної інстанції. Також
відмовлено апеляційним судом і в
прийнятті спадщини ОСОБА_8, яка
виступала в інтересах неповнолітніх
синів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на прийняття
спадщини після смерті їх батька ОСОБА_9,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, та
доводився сином ОСОБА_7 і який до смерті
мешкав в спірному будинку. Він не
прийняв спадщину на себе та не отримав
правовстановлюючих документів. ЇЇ брат
ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року так і не
прийняв спадщину після смерті матері.
За період часу після смерті матері
спірне питання про спадщину було
предметом неодноразового розгляду у
судах 1 інстанції. За рішеннями
апеляційного суду в Луганській області
встановлено, що вона є єдиною
спадкоємицею за законом після смерті
її матері. Але до ухвалення цього
рішення за рішеннями 1 інстанції
відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 уклали
договір дарування 2/3 частини спірного
будинку с ОСОБА_2 Просить суд
відповідно до ст. 215 ЦК України визнати
недійсним вказаний правочин та визнати
право власності ? частину будинку в
порядку спадкування після смерті її
матері на підставі ст. 1261 ЦК України.

Представник позивача ОСОБА_3 за
дорученням ОСОБА_1 у судовому засіданні
уточнений позов підтримала у повному
обсязі, просила суд задовольнити
позовні вимоги. ОСОБА_3 весь час після
смерті матері мешкала в будинку,
зверталась до нотаріальної контори за
прийняттям спадщини. Просила суд
врахувати, що відповідачі ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 отримали спадщину 2/3 частини
будинку на підставі судових рішень, які
скасовані судом апеляційної інстанції,
а також подарували будинок ОСОБА_2 під
час розгляду справи в суді стосовно
цього спірного будинку.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому
засіданні пояснив, що вважав договір
дарування

укладено законно на підставі судових
рішень. Йому відомо про укладання
мирової угоди, але

не знав, що її було скасовано. 2/3 частини
будинку він фактично купив у ОСОБА_4 та
у ОСОБА_5, оскільки за оформлення
договору дарування були меншими
затрати. Про припинення права
власності 1/3 спірного будинку не
звертався. В цьому будинку фактично не
проживали.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому
засіданні пояснив, що позов не визнає,
посилається, що в спірному будинку
мешкав з народження зі своїми батьками.
ОСОБА_6, склала заповіт на його батька
ОСОБА_9, який помер, не прийнявши
спадщину. Після смерті його прабаби
ОСОБА_6, діда ОСОБА_7, батька ОСОБА_9 його
мати ОСОБА_8 звернулась в його
інтересах до суду і за рішеннями суду
за ним визнано право власності на 1/3
частину будинку, яку продав ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_5 в судовому
засіданні пояснив, що позов не визнає,
посилається, що існувала мирова угода
про розділ спадкового майна по 1/3
частини будинку - йому, його брату
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Йому не відомо про
скасування мирової угоди, а тому 1/3
частину будинку, яка йому належала,
продав ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_10, голова
Титарівської сільської ради, в
судовому засіданні позов вважала
недоцільним, дійсно мешкав в спірному
будинку онук померлої ОСОБА_6 - ОСОБА_9
Разом з ним мешкали і його дружина
ОСОБА_8, його діти ОСОБА_4 и ОСОБА_2. Після
смерті батька дітей їх мати ОСОБА_8 в
інтересах дітей, оформила на них 2/3
частин цього будинку. Потім ці 2/3 частин
будинку продали ОСОБА_2

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Ухвалою Старобільського
районного суду від 07.12.2009 року визнано
мирову угоду, укладену між ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 про розділ спадкового майна
розділено між ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3
по 1/3 частині кожному, яка скасована
ухвалою цього суду від 13.05.2010 року за
нововиявленими обставинами та
призначена до розгляду. Ухвалою суду
від 21.05.2010 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про розділ спадкового майна залишено
без розгляду (а.с. 68).

Відповідно до договору дарування
від 18.02.2010 року, посвідченого приватним
нотаріусом Старобільського
нотаріального округу Луганської
області ОСОБА_11 та зареєстрованого в
реєстрі за № 158, за яким дарувальники
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подарували ОСОБА_2 2/3
частин житлового будинкуАДРЕСА_1 (а.с.
67).

Статтею 215 ЦК України передбачено,
що підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.1-3, 5-6 ст. 203 ЦК України
і якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована сторона
заперечує його дійсність на підставах
встановлених законом, такий правочин
може визнаний судом недійсним.
Відповідна позиція є викладеною і у
Постанові Пленуму Верховного Суду
України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними», в
якій вказано, що оспорюваним
правочином є такий
правочин,недійсність якого хоча прямо
не встановлена законом, але одна із
сторін або інша заінтересована особа
заперечує їх дійсність на підставах,
встановлених законом .

З огляду на особливості
правовідносин, що виникли між
сторонами та на те, що сторони по
оспорюваному договору дарування
виступають особи, чиє право власності є
теж оспорюване та після скасування
рішень Старобільського районного суду
Луганської області від 09.12.2002 року та
від 05.07.2005 року, суд приходить до
висновку, що право власності
відповідачів, які продали 2/3 частини
спірного будинку, не є підтвердженим
належним чином документально.

Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 203
ЦК України є визначеним, що зміст
правочину не може суперечити ЦК
України, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави суспільства, його моральним
засадам.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_6,
що підтверджується свідоцтвом про
смерть(а.с.43).

ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_6, що
підтверджується свідоцтвом про
народження (а.с. 44).

Факт належності спадкового майна
померлій ОСОБА_6, підтверджується
копією свідоцтва про право особистої
власності на житловий будинок АДРЕСА_1
від 11.06.1990 року, виданого виконкомом
Старобільської районної ради народних
депутатів (а.с. 45).

Відповідно до свідоцтва про право
на спадщину за законом від 06.09.2008 року
ОСОБА_3 прийняла у власність в порядку
спадкування на підставі ст. 1261 ЦК
України ? частину будинку АДРЕСА_1 (а.с.
49).

Рішенням судової колегії судової
палати з цивільних справ апеляційного
суду Луганської області від 13.10.2010 року
рішення Старобільського районного
суду Луганської області від 09.12.2002 року
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким відмовлено у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_5
до ОСОБА_7, ОСОБА_9 про встановлення
права власності на домоволодіння у
порядку спадкування та зустрічних
позовних вимог ОСОБА_7 ОСОБА_9 до ОСОБА_8
про встановлення права власності (а.с.
83-85).

Рішенням судової колегії судової
палати з цивільних справ апеляційного
суду Луганської області від 10.11.2011 року
рішення Старобільського районного
суду Луганської області від 05.07.2005 року
скасовано та ухвалено нове рішення,
відмовлено ОСОБА_8 у задоволенні
позовних вимог про встановлення факту
прийняття спадщини та визнання права
власності у порядку спадкування на 1/3
частину будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 (а.с.7).

Рішення апеляційного суду
Луганської області від 13.10.2010 року та
10.11.2011 року набрали законної сили, а
тому відповідно до ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені цими судовими
рішеннями, не доказується при розгляді
інших справ, у яких беруть участь ті
самі особи або особа, щодо якої
встановлено ці обставини.

З матеріалів справи вбачається,
що рішення Старобільського районного
суду Луганської області від 09.12.2002 року
та від 05.07.2005 року, на підставі яких
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виступали у якості
власників майна при укладенні
оспорюваного договору були оскаржені в
апеляційному порядку, а у подальшому
були скасовані апеляційною інстанцією
із відмовою у позові. Отже, відчужувана
частина жилого будинку належала
дарувальникам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 1/3
частини на підставі ухвали про
затвердження мирової угоди від 07.12.2009
року, яка в подальшому була скасована
за нововиявленими обставинами і за
результатами нового розгляду позов
ОСОБА_4 залишено без розгляду. Ці
обставини підтверджуються матеріалами
справи, копіями судових рішень. Однак, з
06.09.2008 року існує неоскаржене
спадкоємцями і діюче свідоцтво про
право на спадщину, відповідно до якого
ОСОБА_3 прийняла у власність в порядку
спадкування на підставі ст. 1261 ЦК
України ? частину будинку АДРЕСА_1.

Посилання відповідачів, що
договір дарування був вчинений законно
суд не приймає, оскільки це не
відповідає дійсності і не відповідає
обставинам справи, також суд враховує,
що відповідач ОСОБА_2 і інші сторони не
заперечували той факт, що між сторонами
фактично було укладено договір купівлі
- продажу, а не договір дарування. Тобто
знали сторони, що на момент вчинення
вказаного договору дарування діють
незаконно.

Викладені вище обставини дають
суду підстави вважати, що позовні
вимоги стосовно визнання договору
дарування спірної частини будинку
недійсним є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що до
нотаріальної контори, крім позивача,
інші особи для прийняття спадщини у
встановленому порядку із заявами не
звертались.

ОСОБА_3 після смерті своєї матері
ОСОБА_6 є спадкоємицею першої черги
спадкування за законом на підставі ст.
1261 ЦК України.

Дослідивши матеріали справи, а
також керуючись ст.ст. 1233-1236 ЦК України
суд вважає, що позовні вимоги стосовно
визнання права власності на спадкове
майно, що належало ОСОБА_6, а саме на ?
частину будинку, розташованого за
адресою АДРЕСА_1, є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 215, 1261 ЦК України, ст. ст.
3, 10, 11, 60, 61, 79, 212-215, 294 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_2, Титарівської сільської ради
Старобільського району про визнання
недійсним договору дарування та
визнання права власності на ? частину
будинку в порядку спадкування -
задовольнити.

Визнати недійсним договір
дарування 2/3 частини будинку,
розташованого за адресою АДРЕСА_1, за
яким дарувальником є ОСОБА_5, ОСОБА_4,
обдарованим є ОСОБА_2, укладений 17
лютого 2010 року, посвідчений приватним
нотаріусом Старобільського районного
нотаріального округу Луганської
області ОСОБА_11, зареєстрований в
реєстрі за № 158.

Визнати право власності в порядку
спадкування за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на ?
частину будинку, розташованого за
адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування
після смерті матері ОСОБА_6, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Луганської області через
Старобільський районний суд шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
С. В. Олійник