АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/5062/2013 Головуючий у 1-ій інстанції - ЧередніченкоН. П.
Доповідач - Шахова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2013 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів - Поливач Л.Д. Нежури В.А.

при секретарі - Охневській Т.В.

розглянула в відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 5 лютого 2013 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: Орган опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про поділ майна та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про поділ майна, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 5 лютого 2013 позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1-кімнатну квартиру НОМЕР_4, загальною площею 55,9 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_4; автомобіль &quot;Субару&quot; реєстраційний номер НОМЕР_2, 2006 року випуску. В задоволенні решти вимог ОСОБА_2 відмовлено. Визнано за ОСОБА_4 право власності на: 2-кімнатну квартиру НОМЕР_4, загальною площею 84,9 кв.м., розташовану в будинку АДРЕСА_5; 1/2 частину житлового будинку НОМЕР_5, загальною площею 110,9 кв.м., розташованого в АДРЕСА_6.

Не погодившись з рішенням суду представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, та посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_5, щодо визнання за ним права власності на Ѕ частку 2-ох кімнатної квартири НОМЕР_6, загальною площею 84,90 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 та в частині задоволення зустрічної позовної вимоги ОСОБА_6, щодо визнання за нею права власності на 2-ох кімнатну квартиру 159, загальною площею 84,90 кв.м., розташовану в будинку АДРЕСА_5 скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким задовольнити вимоги ОСОБА_2 та визнати за ним право власності на Ѕ частину квартири НОМЕР_6, розташовану в будинку АДРЕСА_5 та відмовити в задоволенні зустрічної позовної вимоги ОСОБА_6,про визнання за нею права власності на цю квартиру.

В іншій частині рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 05.02.2013 року у цивільній справі залишити без змін.

На обґрунтування порушення судом процесуального права апелянт вказує зокрема, що судом першої інстанції безпідставно включено до поділу автобус «Неоплан»,1994 року випуску та не встановлено як подружжя ОСОБА_2 розпорядилися грошима від його , оскільки частина грошей була витрачена на задоволення потреб сім'ї. Судом не встановлена дійсна вартість автобуса, оскільки автобус було придбано ОСОБА_5 на Українській товарній біржі за 100 гривень 00 коп., згідно Біржового договору (угоди) купівлі - продажу транспортного засобу № 948242 від 03 листопада 2009 року,але вимоги про визнання цієї угоди ОСОБА_6 не заявлялись.

При винесенні оскаржуваного рішення, суд не з'ясував джерело походження квартири АДРЕСА_1 та залишив поза увагою що ОСОБА_6 та діти ОСОБА_7 та ОСОБА_8 набули у власність по 1/3 частині вищезазначеної квартири, внаслідок його трудової діяльності та укладеного ним контракту з АТ «Футбольний клуб «Динамо». Позивач, зазначає далі його представник, утримує своїх дітей добровільно і рішення про примусове стягнення з нього коштів на їх утримання (аліментів) не існує, а тому збільшуючи частку майна відповідача суд першої інстанції, в порушення вимог ст. ст. 213, 215 ЦПК України не встановив обставин, які б свідчили про наявність підстав для застосування до даних правовідносин положень ч. 2, 3 ст. 70 СК України з урахуванням роз'яснень п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя».

З зазначених підстав вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим а проведений розподіл спірного майна є неспівмірним.

Заслухавши доповідь судді Шахової О.В., пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ст. 60 СК України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка визнаються рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішено в судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом, а відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України, розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, а згідно з ч. 1 ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 11 грудня 1993 року по 4 червня 2009 року. Мають дітей:ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В період шлюбу за спільні грошові кошти, сторонами набуто наступне майно: однокімнатна квартира № НОМЕР_4, загальною площею 55,9 кв.м., розташована в АДРЕСА_2; автомобіль «Subaru», моделі «Forester», реєстраційний номер НОМЕР_2, 2006 року випуску, двокімнатна квартира № НОМЕР_4, загальною площею 84,9 кв.м., розташована в будинку АДРЕСА_5; Ѕ частина житлового будинку НОМЕР_5, загальною площею 110,9 кв.м., розташованого в АДРЕСА_6 з домоволодінням розміром 0,20 га та пасажирський автобус «Neoplan 116» 1994 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3.

Експертну оцінку перерахованих об'єктів нерухомого майна не проведено по причині несплати позивачем вартості проведення експертної оцінки, в ході визначення вартості перерахованих об'єктів нерухомості, суд першої інстанції виходив з вартості цих об'єктів нерухомості вказаної в поясненнях відповідача від 12 грудня 2012 року (а.с.37-39 т.2) з якою погодився позивач.

Квартира АДРЕСА_1, згідно зі свідоцтвом про право власності на житло, виданим 29 квітня 2005 року Святошинською районною у м. Києві радою (а.с.49 т.1), приватизована ОСОБА_4 та дітьми, згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 частково та повністю задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд відійшов від засади рівності часток подружжя, виходячи з того що після розірвання шлюбу на утриманні відповідача залишилось двоє дітей, позивач за первісним позовом не приймає участі у фінансовому забезпеченні своїх дітей, з 2006 і до моменту розірвання шлюбу ніде не працював та не має стабільного доходу.

Проте з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки суд дійшов їх на порушення процесуального права, не встановив всіх фактичних обставин, що мають значення для справи, не в повній мірі дослідив обставини справи, що призвело до порушення норм і матеріального права, з огляду на що рішення суду не можна визнати законним та обґрунтованим, з огляду на таке.

Згідно роз,ясень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об,єктом права спільної сумісної власності , зокрема неподільної речі,суди мають застосовувати положення частин 4,5 ст.71 СК щодо обов,язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення одним з подружжя відповідної грошової компенсації на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден з подружжя не вчинив таких дій,а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток,суд визнає ідеальні частки подружжя у цьому майні без його реального поділу і залишає майно у спільній часткові власності.

Як вбачається, до поділу спільного сумісного майна, придбаного подружжям ОСОБА_4, включено нерухоме майно,а саме: квартира № НОМЕР_4 та квартира АДРЕСА_3, 1/2 частина та відповідна її частина земельної ділянки по вул. Київській,3 в АДРЕСА_6 та рухоме неділиме майно - автомобіль «Субару» та автобус «Неоплан».

Звернувшись до суду з позовами про поділ зазначеного майна, кожна зі сторін просила, зокрема, виділити її частину нерухомого майна,а саме ОСОБА_2- квартиру НОМЕР_4 та частину квартири АДРЕСА_3. ОСОБА_4 просила виділити її квартиру АДРЕСА_3 та 1/2 частину будинку з відповідними господарськими спорудами та частиною земельної ділянки в АДРЕСА_6. Проте, у відповідності до вимог ст. 71 СК, згоди на отримання грошової компенсації за отримання частини майна іншим під час розгляду справи, ніхто з них не надав та не вніс попередньо відповідної грошової компенсації на депозитний рахунок суду.

З огляду на встановлене та відповідно до вимог закону, колегія суддів прийшла до висновку, що оскільки майно подружжя не може бути реально поділено між ними відповідно до їх часток, в порядку поділу необхідно визначити ідеальні частки подружжя у цьому майні, без його реального поділу та залишити майно у їх спільній часткові власності.

Таким чином, за кожним з позивачів має бути визнано по 1/2 частині за кожним квартири НОМЕР_4 та квартири АДРЕСА_3, по 1/4 частині житлового будинку, господарських споруд та відповідної частини земельної ділянки, розташованих в селі Новосілки,вул. Київська,3 Макарівського району Київської області .

Вартість зазначеного майна, згідно висновків експертизи №4545/9436/9437/13-43 від 29 жовтня 2013 року, проведеного за ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 4 квітня 2013 року становить: двокімнатна квартира АДРЕСА_3 - 1 207 110 грн., однокімнатна квартира № НОМЕР_4 в цьому ж будинку - 865 110 грн.,1/2 частина домоволодіння по АДРЕСА_6 з відповідною частиною земельної ділянки - 403 160 грн. (т.2 а.с.198-205).

Оскільки автомобіль «Субару» знаходиться в постійному користуванні ОСОБА_2 і ОСОБА_4 не наполягає на виділені автомобіля її, колегія вважає за можливе виділити цей автомобіль ОСОБА_2, стягнувши з нього компенсацію 1/2частини його вартості на користь ОСОБА_4 Окрім цього, з ОСОБА_2 підлягає стягненню компенсація 1/2 частини вартості автобуса «Неоплан», так як він здійснив його відчуження на свій розсуд.

Встановлено що пасажирський автобус «Неоплан», 1994 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3, був відчужений позивачем за первісним позовом без згоди відповідача за первісним позовом, за 100 гривень 00 коп., згідно Біржового договору (угоди) купівлі-продажу транспортного засобу № 948242 від 03 листопада 2009 року.

Згідно роз,ясень, викладених в п.30 Пленуму Верховного Суду України постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку, якщо один із подружжя здійснив відчуження спільного сумісного майна на свій розсуд, приховав майно тощо, то таке майно або його вартість враховується при його поділі.

Згідно висновку експерта від 7 серпня 2013 року також виконаного за ухвалою Апеляційного суду від 4 квітня 2013 року,вартість автомобіля «Субару Форестер» становить 112 424,71 грн.,але встановити дійсну ринкову вартість автобуса «Неоплан», реєстраційний номер НОМЕР_2,2006 року випуску , оскільки автобус не було представлено для дослідження та не має інформації щодо його пробігу не уявляється можливим (т.2 а.с.165-166 зв.).

В матеріалах справи міститься також акт оцінки № 81128, складеним 12 грудня 2012 року ФОП ОСОБА_10, (том 2 а.с. 40),але цей доказ не містить повної інформацію щодо предмета дослідження, в матеріалах справи відсутні додатки які є його невід'ємними частинами, зокрема фотографічне зображення та технічні дані об'єкта який був предметом дослідження в матеріалах справи відсутні, з огляду на що зазначений акт не можна визнати належним та об,активним..

За таких обставин, колегія суддів надає перевагу перед іншими висновками щодо вартості автобуса,які є в матеріалах справи та вважає за правильне визначити вартість проданого ОСОБА_2 автобуса за 91 000 грн. за довідкою-рахунком від вартості ТЗ, визначеної при придбанні автобуса.

Згідно ч. 2 ст. 71 СК України передбачає, що неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Згідно ч. 2 ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Згідно частини 3 ст. 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Частина 2 статті 364 ЦК України передбачає, що якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Квартири в багатоповерхових будинках не можуть бути розділені в натурі, крім випадків, коли технічну можливість такого поділу доведено заінтересованою стороною на підставі проведеної будівельно-технічної експертизи. Так, при здійсненні поділу речей, неподільних за своєю природою, слід враховувати положення, викладені у пункті 14 постанови Пленуму ВСУ "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок" від 4 жовтня 1991 р. N 7, якими встановлено, що квартира, яка перебуває у спільній сумісній власності, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири.

Законодавство передбачає певні способи поділу судом майна подружжя. По-перше, відповідно до ст. 71 СК України суд може ухвалити рішення щодо поділу майна в натурі. Такий спосіб застосовується до подільних речей, тобто речей, які можна поділити без втрати їх цільового призначення (ст. 183 ЦК України).

По-друге, суд може ухвалити рішення про присудження майна одному з подружжя з покладенням на нього обов'язку виплати другому з подружжя компенсацію замість його частки у праві спільної сумісної власності ( ч. ч. 2, 4, 5 ст. 71 СК України). При цьому присудження такої компенсації можливе лише за згодою особи, яка її отримує, та за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Такий спосіб застосовується відносно неподільних речей.

По-третє, суд може застосувати і такий спосіб поділу майна, як розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості і частки кожного із подружжя у спільному майні. Розподіл речей є самостійним способом поділу подружнього майна та має місце при наявності кількох більш-менш рівнозначних за вартістю речей, які за своєю природою не можуть бути поділені в натурі. Так, суд може розподілити між подружжям будь-які об'єкти права спільної власності, передавши кожному з подружжя певну їх кількість.Згідно ст. 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, в тому числі і правом користування ним житлом (його частиною), яке належить йому на праві власності.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні.

З урахуванням зазначених обставин, колегія суддів приведений спосіб поділу майна подружжя вважає таким, що найбільше відповідає вимогам закону,правам та інтересам сторін Колегією суддів встановлено,що вартість вього спірного майна подружжя ОСОБА_2 складає 2 678 804,71 грн., відповідно половина його вартості кожному з них має становити по 1 339 402,35 грн., при цьому з ОСОБА_2 підлягає стягнення на користь ОСОБА_4 компенсація в сумі 101 712 грн.35 коп., виходячи з 1/2 частини вартості автомобіля «Субару» в сумі 56 212 грн.35 коп та 1/2 частина вартості автобуса «Неоплан» в сумі 45 500 грн.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307,309, 314-317, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 5 лютого 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позови ОСОБА_2 та ОСОБА_4 задовольнити частково.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя виділити ОСОБА_2 на праві власності автомобіль «Субару Форестер» державнийреєстраційний номер НОМЕР_2,2006 року випуску.

Визнати за ОСОБА_2 та за ОСОБА_4 право власності на нерухоме майно за кожним:

на 1/2 частину квартири № НОМЕР_4 та на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3;

на 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що в цілому складає домоволодіння розташованого в АДРЕСА_6;

на 1/4 частину земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_6

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію в сумі 101 712 грн.35 коп. (сто одну тисячу сімсот дванадцять грн.35 коп.).

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20 днів до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до вказаного суду.

Головуючий

Судді: