Головуючий в 1 інстанції: Цукуров В.П.
Доповідач: Космачевська Т.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2013 року

Апеляційний суд Донецької
області у складі:

головуючого судді: Курило В. П.,

суддів: Космачевської Т.В., Будулуци
М.С.,

при секретарі: Бакунець Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах
ОСОБА_2, на рішення Ворошиловського
районного суду м. Донецька від 24 жовтня
2013 року по справі за позовом товариства
з обмеженою відповідальністю «НВП
«Автоматизовані системи і будівництво
2007» до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу,
неустойки та процентів за договором
грошової позики від 20.12.2011 року, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 24 жовтня 2013 року
позовні вимоги ТОВ «НВП
«Автоматизовані системи і будівництво
2007» до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу,
неустойки та процентів за договором
грошової позики від 20.12.2011 року -
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «НВП
«Автоматизовані системи і будівництво
2007» суму боргу у розмірі 48 000,00 гривень,
вирішено питання судових витрат. В
іншій частині позовних вимог -
відмовлено.

З вказаним рішенням суду не погодився
ОСОБА_1, що діє в інтересах ОСОБА_2, та
подав апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду першої інстанції
скасувати, ухвалити нове, яким
відмовити позивачу у задоволенні
позовних вимог.

Доводами апеляційної скарги наведено,
що судом першої інстанції порушено
норми процесуального права, що
регламентують змагальність сторін та
порядок надання доказів, а саме: суд
першої інстанції дійшов до висновку, що
позивач виконав умови договору
грошового займу, на підставі наданого
позивачем, у процесі розгляду справи по
суті, реєстру розрахункових документів
від 23 грудня 2011 року про списання
коштів з рахунку ТОВ «НВП
Автоматизовані системи і будівництво
2007» на користь ОСОБА_2 При цьому,
позивачем відповідно до ст.ст. 10, 131 ЦПК
України не надано жодних поважних
причин ненадання доказів, що маються у
нього, на попереднє судове засідання
07.06.2013 року та на перше судове засідання
28.08.2013 року до початку розгляду справи
по суті. Вважає, що суд, задовольняючи
позов, не обґрунтував причину відступу
від положень ст. 131 ЦПК України та не мав
права приймати докази відповідно до ч. 2
цієї статті.

В судовому засіданні апеляційного суду
представник відповідача доводи
апеляційної скарги підтримав, просив
її задовольнити.

Представник позивача з доводами
апеляційної скарги не згодний, просив
її відхилити та залишити рішення суду
першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному

порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи і
доводи скарги, апеляційний суд
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню за
таких підстав.

Відповідно до статті 11 ЦК України,
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки.

Відповідно до статті 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено та це вбачається з
матеріалів справи, що 20 грудня 2011 року
між ТОВ НВП «Автоматизовані системи та
будівництво 2007» та ОСОБА_2 було
укладено договір грошової позики (а.с.
7). На підтвердження укладання договору
про отримання зазначених вище грошових
коштів, відповідачем власноручно
написана розписка, у якій зазначаються
умови отримання та повернення грошових
коштів. Вказаною розпискою
передбачено, що у випадку неповернення
суми позики у вказаний строк протягом
125 днів, відповідач зобов'язується
виплатити неустойку в розмірі 1% від
неповернутої суми за кожний
календарний день прострочення платежу
до дня повного погашення
заборгованості (а.с. 6).

Згідно п. 1.1 вказаного договору,
позикодавець зобов'язується передати у
власність позичальника грошові кошти у
сумі 48 000,00 гривень. Відповідно до п. 2.1
договору, позика надається шляхом
перерахування у безготівковій формі на
картковий рахунок позичальника. У п.п. 2
договору зазначено, що строк, на який
надається позика, складає 125 днів з часу
надходження коштів на поточний рахунок
позичальника (а.с. 7).

З реєстру розрахункових документів від
23.12.2011 року про списання коштів з
рахунку ТОВ НВП «Автоматизовані
системи і будівництво 2007», відкритому у
ПАТ «Унікомбанк», вбачається, що 23
грудня 2011 року на картковий рахунок
відповідача було перераховано суму у
розмірі 48 000,00 гривень (а.с. 65).

З цього вбачається, що позивач у
повному обсязі виконав умови договору
грошової позики, перерахувавши на
рахунок відповідача відповідні
грошові кошти.

Строк повернення коштів за договором
позики сплинув 26 квітня 2012 року. Але
відповідач не виконав зобов'язання
щодо повернення грошових коштів
позивачу, і цього сторони не
заперечують.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд виходив з того, що між сторонами був
укладений письмовий договір позики,
цей договір є обов'язковим для
виконання сторонами та при порушенні
зобов'язання настають правові наслідки
встановлені цим договором. У
відповідача існує заборгованість за
договором, і тому він зобов'язаний
сплатити цю заборгованість, але суд не
прийняв розписку як додаткову умову
договору щодо виплати неустойки в
розмірі 1% від простроченої суми за
кожен день прострочення виконання
зобов'язання тому, що ця умова не
передбачена основним договором.

Такі висновки суду першої інстанції є
правильними та такими, що відповідають
встановленим судом обставинам і
підтверджується матеріалами справи.

Відмова суду першої інстанції у
задоволенні позову в частині спору
щодо стягнення неустойки та процентів
в апеляційному порядку не
оскаржується.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладання договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника,
яка посвідчує передання позичальнику
позикодавцем визначеної грошової суми.

За змістом ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Аналіз вищезазначених норм закону дає
підстави апеляційному суду зробити
висновок про те, що сума, яка передана
позивачем відповідачу за договором
позики має бути повернута останнім.

Доводи апеляційної скарги щодо
порушення судом першої інстанції
процесуальних норм при розгляді даної
цивільної справи не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом норм матеріального чи
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Таким чином, з урахуванням
встановлених обставин справи та
положень закону суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
доведеність позовних вимог та про
наявність правових підстав для їх
задоволення.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що
суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, підстав для
скасування або зміни рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги не
має, доводи апеляційної скарги
необґрунтовані і не спростовують
висновків суду, тому відповідно до
частини 1 ст. 308 ЦПК України апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в
інтересах ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 24 жовтня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: