Головуючий в 1 інстанції: Любчик В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2013 року

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого судді: Курило В. П.,

суддів: Космачевської Т.В., Будулуци М.
С.,

при секретарі: Бакунець Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 08 листопада 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «ДТЕК
Добропіллявугілля» про відшкодування
моральної шкоди, завданої смертю
фізичної особи, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 08 листопада 2013 року позов ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ДТЕК
Добропіллявугілля» про відшкодування
моральної шкоди, завданої смертю
фізичної особи - задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю «ДТЕК
Добропіллявугілля» на користь ОСОБА_1 в
рахунок відшкодування моральної шкоди
40000,00 грн. В іншій частині позовних
вимог - відмовлено. Вирішено питання
про судові витрати.

З рішенням суду першої інстанції
не погодилася ОСОБА_1 та подала
апеляційну скаргу, в якій просить
змінити рішення Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
та задовольнити її вимоги у повному
обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги зазначає, що з рішенням суду не
згодна у частині зменшення розміру
моральної шкоди. Посилається на те, що
смертю сина їй спричинено дуже тяжкі
моральні страждання, які продовжуються
до теперішнього часу.

У судовому засіданні апеляційного суду
представник позивача доводи
апеляційної скарги підтримав, просив
її задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином, про що свідчить отримана ним
телефонограма.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про час та місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим
слухати справу за відсутністю
відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстан-

ції в межах доводів апеляційної скарги
та вимог, заявлених у суді першої
інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення представника позивача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно із роз'ясненням Пленуму
Верховного Суду України, що міститься в
п. 2 постанови «Про судове рішення у
цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009
року, рішення є законним тоді, коли
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до статті 2 ЦПК
України, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК України, а також правильно
витлумачив ці норми. Якщо спірні
правовідносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого - суд виходить із загальних
засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом першої інстанції встановлено та
це вбачається з матеріалів справи, що
син позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 перебував
у трудових відносинах з ТОВ «ДТЕК
Добропіллявугілля», працюючи на посаді
гірничого очисного забою. 28 липня 2013
року, під час виконання трудових
обов'язків, зі ОСОБА_2 трапився нещасний
випадок, у наслідок якого він загинув,
що підтверджується актом №21 про
нещасний випадок на виробництві за
формою Н-1 від 26 вересня 2013 року (а.с. 7-15),
копією свідоцтва про смерть ОСОБА_2,
виданого 01 серпня 2013 року виконкомом
Святогорівської селищної ради
Добропільського району Донецької
області (а.с. 6).

Зазначеними актами встановлено, що
причинами нещасного випадку є
незадовільний технічний стан
виробничого середовища у частині
відшарування порід покрівлі від
спільного масиву у результаті
порушення між шарових зв'язків,
незадовільний технічний стан
виробничого об'єкту, що виразилося у
порушенні встановлення щільності
кріплення у розривах між секціями
механізованого комплексу 2МДТ №168-169,
163-167, у проміжку між вентиляційним
штреком секцією механізованого
комплексу 2МДТ №169 та викладеним
костром та інші.

Суд, задовольняючи частково позовні
вимоги про відшкодування моральної
шкоди у розмірі 40000,00 грн., виходив з
того, що у зв'язку із смертю сина
внаслідок нещасного випадку на
виробництві, позивачу діями
відповідача, який не забезпечив
безпечні умови праці, заподіяні
моральні страждання, пов'язані із
втратою близької людини, що вимагає від
неї додаткових зусиль для організації
свого життя.

Такий висновок суду є правильним та
відповідає вимогам закону і фактичним
обставинам справи.

Розглядаючи справу, суд першої
інстанції обґрунтовано виходив з того,
що правовідносини, які виникли між
сторонами в зв'язку з відшкодуванням
моральної шкоди, регулюються ст. 1167, ст.
1168 ЦК України, які передбачають
відповідальність за завдану моральну
шкоду за умови відсутності між
сторонами договірних зобов'язань,
тобто так звана деліктна
відповідальність.

Відповідно до частини 1 ст. 1167 ЦК
України моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до частини 2 ст. 1168 ЦК
України моральна шкода, завдана смертю
фізичної особи, відшкодовується її
чоловікові (дружині), батькам
(усиновлювачам), дітям (усиновленим), а
також особам, які проживали з нею
однією сім'єю.

З матеріалів справи вбачається, що під
час виконання трудових обов'язків з
сином позивача ОСОБА_2 на виробництві
стався нещасний випадок, внаслідок
якого він помер.

Відповідно до ст. 153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Вина підприємства в нещасному випадку,
який стався з ОСОБА_2, підтверджується
актом проведення розслідування
(спеціального розслідування) нещасного
випадку (аварії) за формою Н-5 26 вересня
2013 року (а.с. 16-24).

Враховуючи зазначене, апеляційний суд
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про те, що
внаслідок незабезпечення відповідачем
безпечних і нешкідливих умов праці,
недодержання вимог законодавства про
охорону праці позивач ОСОБА_1 втратила
свого сина ОСОБА_2 Все це призвело до
порушення її звичайного способу життя
та вимагає додаткових зусиль для
організації свого життя.

Відповідно до частини 3 ст. 23 ЦК України
розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд
першої інстанції врахував характер,
глибину душевних страждань, яких
зазнала та продовжує зазнавати
позивач, ступінь вини відповідача, який
не забезпечив безпечні умови праці
загиблого.

Апеляційний суд вважає, що розмір
моральної шкоди, визначений судом
першої інстанції, є розумним, виваженим
та справедливим, оскільки втрата
близької людини є тяжким лихом,
відновлення якого неможливо.

Апеляційний суд не може переоцінювати
докази відповідно і обставини, оцінка
яких надана судом першої інстанції, і
не спростована апелянтом.

Доводи апеляційної скарги позивача
щодо необ'єктивності зменшення суми
моральної шкоди є необґрунтованими.
Моральну шкоду не можна відшкодувати в
повному обсязі, так як не має і не може
бути точних критеріїв майнового виразу
душевного болю, спокою. Будь-яка
компенсація моральної шкоди не може
бути адекватною дійсним стражданням,
тому будь-який її розмір може мати суто
умовний вираз.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Згідно із статтею 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

За таких обставин, оскільки
апеляційним судом не встановлено
порушень судом першої інстанції при
розгляді цієї справи вимог
матеріального чи процесуального
законів або неправильної оцінки
досліджених по справі доказів, тому
підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування судового рішення
немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України,
-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 08 листопада 2013 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кр