Провадження № 22-ц/780/1946/13 Доповідач у 2 інстанції Фінагєєв В.О.
Категорія 29 29.03.2013
РІШЕННЯ

Іменем України

26 березня 2013 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Апеляційного Суду Київської області в складі:

головуючого Яворського М.А.,

суддів: Фінагєєва В.О., Кашперської Т.Ц.,

за участю секретаря: Дрозд О. С.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2010 року позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 07.11.2007 року з вини його батька ОСОБА_4 та відповідача ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій винними були визнані обидва водії. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено в тому числі і автомобіль, яким ОСОБА_3 володіє на підставі довіреності. Оскільки відповідно до рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.06.2010 року вина кожного з водіїв у ДТП становить 50%, просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 15185 грн. 28 коп. та 5000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2013 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 15185 грн. 28 коп. та судовий збір у сумі 120 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову, через порушення судом норм матеріального права та неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що позивач не ремонтував автомобіль після ДТП, а отже не зазнав фактичних матеріальних збитків. Крім того, висновок автотоварознавчого дослідження, який покладений в основу рішення, є неналежним, оскільки він був зроблений через 4 роки після факту ДТП, а тому не відображає дійсних даних про шкоду, заподіяну автомобілю на момент ДТП. Також судом не вирішено питання щодо залишкової вартості автомобіля, так як позивач вже отримав страхове відшкодування від страхової компанії.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 07.11.2007 року сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобіль MAZDA - 626 під керуванням водія ОСОБА_4 та автомобіль Міцубісі Лансер під керуванням ОСОБА_2 отримали механічні пошкодження.

Винними у ДТП, згідно постанов Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18.12.2007 року є ОСОБА_2 та ОСОБА_4, які під час розгляду адміністративних матеріалів вину свою у вчиненому визнали.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.06.2010 року, що набрало законної сили, встановлено ступінь вини у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди кожного з водіїв - по 50 % та стягнуто з ОСОБА_4 страхове відшкодування у розмірі 30275,07 грн. на користь страхової компанії, яка відшкодувала матеріальні збитки, що були завдані автомобілю відповідача.

Власником автомобіля «MAZDA - 626» є ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. (а.с.13)

Згідно довіреності від 09.07.2005 року ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_6 експлуатувати (керувати) та розпоряджатись, в тому числі продати, передати в найм(оренду) автомобіль марки «MAZDA - 626». (а.с.16)

В порядку передоручення ОСОБА_6 уповноважила експлуатувати (керувати) та розпоряджатись, в тому числі продати, належний ОСОБА_5 автомобіль ОСОБА_3, згідно довіреності від 02.09.2005 р. з терміном дії до 09.07.2008 р. (а.с. 17)

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з встановлених обставин справи, положень ст. ст. 22, 397,398,1188 ЦК України та не звернув уваги на те, що позивач не був учасником дорожньо-транспортної пригоди, а транспортний засіб фактично перебував у користуванні ОСОБА_4, який був реальним володільцем зазначеного майна на момент пригоди.

Однак, колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Статтею 397 ЦК України визначено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам.

Відповідно до ст. 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або іншою особою, якій майно було передано власником, а також на інших підставах встановлених законом.

Відповідно до п.п.1,3 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Задовольняючи позовні вимоги позивача суд першої інстанції не з'ясував, яка саме шкода була спричинена позивачу ОСОБА_3 діями відповідача, в чому вона полягає та чим підтверджується її розмір.

В ході розгляду справи встановлено, що ОСОБА_3 не був реальним володільцем автомобіля MAZDA - 626 на момент пригоди, але мав доручення від власника на право користування та розпорядження автомобілем.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди зазначений автомобіль отримав механічні пошкодження, після чого позивач в порядку передоручення передав своє право користування та розпорядження автомобілем іншій особі, про що не заперечували сторони в ході розгляду справи.

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження про визначення матеріального збитку, заподіяного ушкодженням колісного транспортного засобу №168 від 21.07.2010 року матеріальний збиток, спричинений власнику вищезазначеного колісного транспортного засобу складає 29870 грн. 55 коп.

Згідно висновку спеціаліста №0212-11 про оцінку автомобіля, виробництва країн дальнього зарубіжжя MAZDA- 26, реєстраційний №3399КХ вартість матеріального збитку складає 31035 грн. 15 коп.

Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в повному обсязі. Збитками є втрати, яких особа зазнала, у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що хоча автомобіль MAZDA- 26 і був пошкоджений, в результаті чого матеріальний збиток складає 31035 грн. 15 коп., позивачу по справі шкода спричинена не була, оскільки він отримавши безкоштовно речове право на автомобіль у виді право користування та розпорядження від імені власника в порядку доручення, після пошкодження автомобіля також безкоштовно передав зазначене право іншій особі. При цьому суду не надано жодного доказу понесення позивачем будь-яких витрат чи втрат в зв'язку з пошкодженням автомобіля, як і витрат на його відновлення чи доказів наявності обов'язку здійснити такі витрати в майбутньому.

За таких обставин висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зав'язку з чим рішення підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

В частині відмови в задоволенні позову про стягнення моральної шкоди рішення суду сторонами не оскаржувалось, а відтак і в апеляційному порядку не переглядається.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 304, 307, 309, 313-314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2013 року скасувати в частині стягнення матеріальної шкоди та ухвалити в цій частині нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий: Яворський М.А.

Судді: Кашперська Т.Ц.

Фінагєєв В.О.