АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/136/13
Справа № 2027/8199/2012 Головуючий І-ої інстанції: Марченко О.М.
Категорія: договірні Доповідач: Коростійова В.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2013 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Коростійової В.І.,

суддів: - Ізмайлової Г.Н., Гуцал Л.В.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на заочне рішення Московського районного суду міста Харкова від 13 вересня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 до ОСОБА_6, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Карташової Світлани Іванівни, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору -служби у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визнання дій приватного нотаріуса нечинними, скасування нотаріальних дій, визнання договору іпотеки недійсним, -

встановила:

У травні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування позову посилалась на те, що на забезпечення виконання зобов'язання за договором позики 1 жовтня 2010 року вона уклала з ОСОБА_6 нотаріально посвідчений іпотечний договір, згідно якого передала ОСОБА_6 в іпотеку належну їй двокімнатну ізольовану квартиру АДРЕСА_1.

У вказаній квартирі зареєстрований та проживає з 16 грудня 2004 року її малолітній син -ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу не витребував: від органу опіки і піклування дозвіл на передачу в іпотеку квартири, в якій мешкає малолітній; довідку із житлового кооперативу «Тюльпан»про склад її сім'ї.

Посилаючись на вказані обставини та ст.ст. 203, 215 ЦК України, просила: визнати недійсним договір іпотеки, укладений між нею і ОСОБА_6 1 жовтня 2010 року, та його реєстрацію у реєстрі нотаріальних дій; зобов'язати приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Карташову С.І. подати до державного реєстру іпотек заяву про виключення з нього запису про обтяження та зняття заборони відчуження квартири.

Справа розглянута за відсутності відповідача.

Третя особа -служба у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради вважала права малолітнього порушеними, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Заочним рішенням Московського районного суду міста Харкова від 13 вересня 2012 року ОСОБА_3 у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 -ОСОБА_4 просе рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_3 задовольнити. При цьому посилається на: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України - у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з підстав, передбачених п.п.1,3,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України.

Судом встановлено, що 1 жовтня 2010 року ОСОБА_6 і ОСОБА_3 уклали між собою нотаріально посвідчений договір позики, згідно якого ОСОБА_3 взяла у ОСОБА_6 у борг 23500 доларів США з кінцевим строком повернення не пізніше 1 жовтня 2011 року.

На забезпечення виконання вказаного зобов'язання 1 жовтня 2010 року сторони уклали нотаріально посвідчений іпотечний договір, згідно якого ОСОБА_3 передала в іпотеку ОСОБА_6 належну їй двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, житловою площею 27,6 кв.м., загальною площею 45,4 кв.м.

Відмовляючи ОСОБА_3 у позові про визнання іпотечного договору недійсним, суд першої інстанції виходив із того, що малолітній ОСОБА_5 права власності на квартиру, передану в іпотеку, не має, а отже право малолітнього не порушено. Крім того, вважав доведеним, що на день укладення іпотечного договору ОСОБА_5 у квартирі, переданій в іпотеку, не мешкав і не був у ній зареєстрований.

Погодитися з таким висновком не можна, оскільки він не відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до положень ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей»органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування.

Частиною 3 ст.17 Закону України «Про охорону дитинства»встановлено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати зобов'язання.

Недотримання цієї вимоги є підставою для визнання договору недійсним.

Роз'яснюючи вказані норми закону Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.44 постанови №5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»зазначив, що суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору.

За приписами ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей»попередня згода органів опіки і піклування для здійснення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна є обов'язковою не тільки тоді, коли дитина має право власності на це майно, а і тоді, коли вона має право користування ним.

З огляду на це, посилання в рішенні на те, що малолітній ОСОБА_5 не мав права власності на передану в іпотеку квартиру, а отже згода органів опіки і піклування на укладення іпотечного договору не потрібна, протирічить вимогам закону.

Безпідставними є і посилання в рішенні на те, що ОСОБА_5 не мав права користування переданою в іпотеку квартирою.

Відповідно до ч.3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що місцем проживання ОСОБА_3 є квартира АДРЕСА_1.

Малолітній ОСОБА_5, 2002 року народження, є сином ОСОБА_3 і на день укладення іпотечного договору мешкав з матір'ю у вказаній квартирі і мав право користування нею. Іншого житла малолітній ОСОБА_5 не має.

Посилання в рішенні на те, що згідно довідки житлово-будівельного кооперативу «Первомай»від 29 вересня 2010 року ОСОБА_5 мешкав зі своєю бабусею ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2, є безпідставними і спростовуються іншими наявними у справі доказами.

Із акту, складеного 7 грудня 2012 року, посвідченого головою і головним бухгалтером житлово-будівельного кооперативу «Первомай», та довідки цього кооперативу від 10 грудня 2012 року вбачається, що малолітній ОСОБА_5 знятий з реєстрації за вказаною вище адресою ще у 2004 року. На 1 жовтня 2010 року там не проживав, комунальні послуги за нього не сплачувались (а.с.88, 90).

Із довідки житлового кооперативу «Тюльпан» від 10 грудня 2012 року вбачається, що малолітній ОСОБА_5 зареєстрований і постійно проживає з матір'ю ОСОБА_3 з 16 грудня 2004 року за адресою: АДРЕСА_1. З реєстрації за вказаною адресою ніколи не знімався.

Згідно довідки від 4 грудня 2012 року Харківської загальноосвітньої школи №140 ОСОБА_5 навчається у цій школі з 1 вересня 2008 року (а.с.89).

Наведені докази свідчать, що на день укладення договору -1 жовтня 2010 року малолітній ОСОБА_5 мав право користування предметом іпотеки, а отже попередня згода органів опіки і піклування на укладення оспорюваного іпотечного договору є обов'язковою.

Недодержання цієї вимоги є підставою для визнання договору недійсним.

Посилання на те, що у іпотечному договорі зазначено, що цим договором права малолітніх не порушуються, спростовується наведеними вище доказами і на вказані висновки не впливає. Згідно ч.2 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дітей.

Судова колегія скасовує рішення суду та ухвалює нове про задоволення позову ОСОБА_3 у частині визнання іпотечного договору недійсним.

У частині визнання недійсною реєстрації іпотечного договору у реєстрі нотаріальних дій; зобов'язання нотаріуса подати до державного реєстру іпотек заяву про виключення з нього запису про обтяження та зняття заборони відчуження квартири судова колегія відмовляє у позові.

Зазначені позовні вимоги є похідними.

Рішення апеляційного суду про визнання іпотечного договору недійсним є підставою для вчинення нотаріусом вказаних дій.

Керуючись ч. 1 ст. 303 ст. 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 1,3,4 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України судова колегія,-

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Заочне рішення Московського районного суду міста Харкова від 13 вересня 2012 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати недійсним іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою Світланою Іванівною і зареєстрований у реєстрі за №3141, згідно якого ОСОБА_3 передала в іпотеку ОСОБА_6 належну їй двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, житловою площею 27,6 кв.м., загальною площею 45,4 кв.м.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 відмовити з інших підстав.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору у сумі 107 (сто сім) гривень 30 копійок.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді: