Провадження №2/761/8614/2013
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Шевченківський районний суд м.Києва в
головуючого судді:
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні
Шевченківського районного суду міста
Києва цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Лафорт» про стягнення суми страхового
У жовтні 2013 року Позивач - ОСОБА_1
звернулась до Шевченківського
районного суду м.Києва з позовом до
Приватного акціонерного товариства
"Страхова Компанія "Лафорт" (Відповідач,
ПрАТ "Страхова Компанія "Лафорт", СК
«Лафорт») про відшкодування суми
страхового відшкодування.
Позивач просила стягнути з
Відповідача: - суму страхового
відшкодування в розмірі 15 619,72 грн.; -
витрати на оплату послуг оцінювача в
розмірі 500,00 грн.; - пеню за прострочення
виплати страхового відшкодування в
сумі 170,38 грн.; - три відсотки річних від
простроченої суми страхового
відшкодування в розмірі 39,71 грн.; -
витрат на правову допомогу в розмірі 1
000,00 грн. та судові витрати за сплату
судового збору в розмірі 229,40 грн.
Свої вимоги Позивач обґрунтовує тим, що
31 травня 2013р. близько 22 год у м. Києві по
бул. Чоколівському, 6 відбулась
дорожньо-транспортна пригода за участю
транспортних засобів ВАЗ д.н.з. НОМЕР_1,
яким керував ОСОБА_2 та Шкода д.н.з.
НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_3. Внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди було
пошкоджено автомобіль Шкода, д.н.з.
НОМЕР_2, який належить Позивачу на праві
власності. Постановою Солом'янського
районного суду м. Києва від 20.06.2013 року,
винним у скоєнні зазначеного ДТП
визнано водія автомобіля ВАЗ д.н.з.
Враховуючи, що цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_2 була
застрахована у ПрАТ "Страхова Компанія
"Лафорт" полісом АВ № 2786523, Позивач
01.06.2013 року звернувся до вказаної
страхової компанії з повідомленням про
ДТП та заявою про виплату страхового
відшкодування. Проте Відповідач жодним
чином не зреагував на повідомлення
Позивача, у зв'язку з чим останній
змушений був самостійно звернутись до
сертифікованого фахівця для
визначення розміру матеріального
Відповідно до Звіту № 01/06/13 Про оцінку
вартості збитку нанесеного власнику
пошкодженого колісного транспортного
засобу встановлено, що величина
вартості матеріального збитку,
нанесеного Позивачу складає 15 619,72 грн.
Як зазначає Позивач, заява про виплату
страхового відшкодування була подана
ним до Відповідача 01.06.2013 року і таким
чином, керуючись ст. 36 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» та ст. 625 ЦК України, з 29.08.2013
року мало місце прострочення боржника
у зв'язку з чим він просить стягнути з
Відповідача пеню у розмірі 170,38 грн. та
три відсотки річних у сумі 39,71 грн. за
період з 29.08.2013 року по 29.09.2013 року. Окрім
того, Позивач зазначив, у зв'язку з
ухиленням Відповідача від виконання
своїх зобов'язань, Позивач змушена була
звернутись за правовою допомогою,
вартість якої становить 1 000,00 грн..
Враховуючи викладене, заборгованість
Відповідача, яка підлягає стягненню на
користь Позивача становить 17 329,81 грн.,
що складається з: - 15 619,72 грн. суми
страхового відшкодування, - 500,00 грн. -
витрати на проведення експертизи по
визначенню вартості матеріального
збитку, завданого Позивачу внаслідок
ДТП, - 170,38 грн. - пеня, - 39,71 грн. - три
відсотки річних за несвоєчасну виплату
страхового відшкодування, - 1000,00 грн. -
витрати на правову допомогу.
Позивач в судове засідання не з'явився,
проте надав до суду заяву, в якій
просить справу розглядати за його
відсутності, позовні вимоги підтримує
в повному обсязі, зазначив, що проти
заочного розгляду справи не заперечує
Відповідач у судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином,
про причини неявки суд не повідомив.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 224
Цивільного процесуального кодексу
України (надалі - ЦПК України) у разі
неявки в судове засідання відповідача,
який належним чином повідомлений і від
якого не надійшло заяви про розгляд
справи за його відсутності або якщо
повідомлені ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

Враховуючи наявність в справі
достатніх матеріалів про права та
обов'язки сторін та те, що представник
позивача проти заочного розгляду
справи не заперечувала, суд, на
підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1
ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу
про заочний розгляд справи.

Розглянувши подані сторонами
документи, повно і всебічно з'ясувавши
всі фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд вважає, що позов підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до положень ч.1 ст.11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з постанови
Солом'янського районного суду м. Києва
від 20.06.2013 року, 31.05.2013р. о 22 год. 24 хв. в м.
Києві по б-ру Чоколівському, 6, брус А.В.,
керуючи автомобілем ВАЗ, д.н. НОМЕР_1, не
врахував дорожню обстановку, не
дотримався безпечної дистанції, чим
порушив п.п.13.1. ПДР України, внаслідок
чого здійснив зіткнення з автомобілем
Шкода д.н. НОМЕР_2, що призвело до
механічних пошкоджень обох
транспортних засобів. ОСОБА_2 визнано
винним у порушенні ст.124 КУпАП та
притягнуто до адміністративної
відповідальності у виді штрафу на
користь держави у розмірі 391,00 грн.
(а.с.6).

Автомобіль Шкода, державний номер
НОМЕР_2, зареєстровано за ОСОБА_1, що
підтверджується Свідоцтвом про
реєстрацію транспортного засобу, серії
НОМЕР_3 (а.с.14).

В позовній заяві Позивач зазначив, що
він достовірно знав про наявність у
заподіювача шкоди - ОСОБА_2 страхового
полісу АВ № 2786523 ПрАТ «Страхова
Компанія «Лафорт», про що надав виписку
з сайту Моторного (транспортного) бюро
України (а.с. 13).

Після ДТП Позивач 01.06.2013р. звернулась до
Відповідача з повідомленням про ДПТ, в
якому вказав, в тому числі відомості
про особу, яка заподіяла шкоду - ОСОБА_2,
відомості про поліс страхування -
АВ/2786523, державний номер транспортного
засобу - НОМЕР_1 (а.с. 8-11). Разом з
повідомленням про ДТП, Позивач 01.06.2013р.
подала Відповідачу заяву про отримання
страхового відшкодування (а.с.12).

Згідно звіту № 01/06/13 про оцінку
вартості збитку нанесеного власнику
пошкодженого колісного транспортного
засобу (КТЗ) від 03.06.2013р., складеного ФРП
ОСОБА_4, що діяв на підставі сертифікату
НОМЕР_4 суб'єкта оціночної діяльності,
виданого Фондом державного майна
України 09.12.2011р. (а.с.29), вартість
матеріального збитку, нанесеного
власнику пошкодженого КТЗ, з
врахуванням допусків в межах яких
відбулась оцінка, з врахуванням ПДВ 20%
та інших загально державних податків
та зборів (обов'язкових платежів),
складає 15 619,72 грн. (а.с. 17-23). До Звіту №
01/06/13 від 03.06.2013р. додано Акт огляду
транспортного засобу Шкода д.н. НОМЕР_2
від 31.05.2013р. (а.с.24-25), ремонтну
калькуляцію № 01/06/13 від 03.06.2013р. (а.с.26-28),
фото додатки (а.с.30-32).

В матеріалах справи не міститься
доказів, які б підтверджували повну чи
часткову сплату Відповідачем суми
страхового відшкодування, яка була
визначена Позивачем на підставі
висновку експертного дослідження про
вартість матеріального збитку,
завданого пошкодженням транспортного
засобу.

Оскільки Відповідач до суду своїх
заперечень щодо позову не направив та
відповідних доказів на їх
підтвердження не надав, суд при
вирішенні справи виходить з наявних у
справі доказів.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 22 Цивільного
кодексу України (далі -ЦК України)
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками, зокрема, є: 1) втрати, яких
особа зазнала у зв'язку зі знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки).

За ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода,
завдана неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю особистим
немайновим правам фізичної або
юридичної особи, а також шкода, завдана
майну фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

При цьому, шкода, завдана внаслідок
взаємодії кількох джерел підвищеної
небезпеки, відшкодовується на
загальних підставах, а саме: 1) шкода,
завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою(п.1 ч.1 ст.
1188 ЦК України).

Пленум Вищого спеціалізовано суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у п.16 Постанови від
01.03.2013 року N4 «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки» зокрема, зазначив, що
відповідно до статті 3 Закону N 1961-IV
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється як з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та/або майну потерпілих
унаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, так і захисту майнових
інтересів страхувальників.

Отже, враховуючи, що цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_2 на час
вчинення ДТП була застрахована у СК
«Лафорт», а добровільного
відшкодування завданої ним шкоди майну
Позивача не проведено, то суд приходить
до висновку, що сума страхового
відшкодування в розмірі 15 619,72 грн.
підлягає стягненню на користь Позивача
з Відповідача - СК «Лафорт».

Відносини у сфері обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів (далі -
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності)
регулюються Законом України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (далі - Закон).

Відповідно до п.9.4 статті 9 Закону чітко
визначено, що страхові виплати за
договорами обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
обмежуються страховими сумами, які
діяли на дату укладення договору та
зазначені в договорі страхування.

За ст. 6 даного Закону, страховим
випадком є дорожньо-транспортна
пригода, що сталася за участю
забезпеченого транспортного засобу,
внаслідок якої настає
цивільно-правова відповідальність
особи, відповідальність якої
застрахована, за шкоду, заподіяну
життю, здоров'ю та/або майну
потерпілого.

Страхова сума - це грошова сума, у межах
якої страховик зобов'язаний здійснити
виплату страхового відшкодування
відповідно до умов договору
страхування. (п.9.1 ст.9 Закону).

П.9.2 статті 9 Закону, в редакції, що діяла
на час укладення договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
передбачалось, що обов'язковий ліміт
відповідальності страховика за шкоду,
заподіяну майну потерпілих, становить
50 000,00 гривень на одного потерпілого.

У разі настання страхового випадку
страховик у межах страхових сум,
зазначених у страховому полісі,
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи. (п.22.1 ст.
22 Закону).

Згідно зі ст. 22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 29 Закону у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України. Якщо
транспортний засіб необхідно, з
поважних причин, помістити на стоянку,
до розміру шкоди додаються також
витрати на евакуацію транспортного
засобу до стоянки та плата за послуги
стоянки.

Відповідно до п. 34.2., 34.3 Закону, протягом
10 робочих днів з дня отримання
повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду
страховик (у випадках, передбачених
статтею 41 цього Закону, - МТСБУ)
зобов'язаний направити свого
представника (працівника, аварійного
комісара або експерта) на місце
настання страхового випадку та/або
до місцезнаходження пошкодженого
майна для визначення причин настання
страхового випадку та розміру збитків.
Якщо представник страховика (у
випадках, передбачених статтею 41 цього
Закону, - МТСБУ) не з'явився у
визначений строк, потерпілий має право
самостійно обрати аварійного
комісара або експерта для визначення
розміру шкоди. У такому разі страховик
(у випадках, передбачених статтею 41
цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний
відшкодувати потерпілому витрати на
проведення експертизи (дослідження).

Отже, враховуючи, що цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_2 на час
вчинення ДТП була застрахована у СК
«Лафорт», а добровільного
відшкодування завданої ним шкоди майну
Позивача не проведено, то суд приходить
до висновку, що позовна вимога про
стягнення з Відповідача суми
страхового відшкодування у сумі 15 619,72
грн. та витрат, які були понесені
Позивачем на проведення експертизи у
сумі 500,00 грн. підлягає задоволенню.

Щодо заявленої позовної вимоги про
стягнення пені в розмірі 170,38 грн. та
трьох відсотків річних в сумі 39,71 грн.,
суд виходить з наступного.

За п. 36.2. ст. 36 Закону Страховик (МТСБУ)
протягом 15 днів з дня узгодження ним
розміру страхового відшкодування з
особою, яка має право на отримання
відшкодування, за наявності
документів, зазначених у статті 35 цього
Закону, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду, але не
пізніш як через 90 днів з дня отримання
заяви про страхове відшкодування
зобов'язаний: у разі визнання ним вимог
заявника обґрунтованими - прийняти
рішення про здійснення страхового
відшкодування (регламентної виплати)
та виплатити його.

Відповідно до ст. 992 ЦК України у разі
несплати страховиком страхувальникові
або іншій особі страхової виплати
страховик зобов'язаний сплатити
неустойку в розмірі, встановленому
договором або законом.

П.36.5 ст.36 Закону передбачено за кожен
день прострочення виплати страхового
відшкодування (регламентної виплати) з
вини страховика (МТСБУ) особі, яка має
право на отримання такого
відшкодування, сплачується пеня з
розрахунку подвійної облікової ставки
Національного банку України, яка діє
протягом періоду, за який
нараховується пеня.

Згідно зі статтями 525, 526 КПК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

За ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Як зазначає Позивач, вона подала заяву
про виплату страхового відшкодування
01.06.2013р., що підтверджується копією
відповідної заяви, проте матеріалами
справи не підтверджено, що Відповідач
отримав зазначену заяву в строк, про
який зазначає Позивач - відсутній
вхідний номер, штамп чи будь-яке ніше
підтвердження отримання Відповідачем
заяви про виплату страхового
відшкодування, а тому неможливо
встановити кінцевий термін виконання
Відповідачем свого обов'язку по
виплаті суми страхового відшкодування
Позивачу, і як наслідок неможливо
встановити дату, починаючи з якої
Відповідач вважається таким, що
прострочив виконання зобов'язання.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом (ст.10 ЦПК України).

За ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Враховуючи викладене, позов в частині
стягнення з Відповідача на користь
Позивача пені в розмірі 170,38 грн. та
трьох відсотків річних в сумі 39,71 грн.
задоволенню не підлягає.

В частині стягнення з відповідача
понесених Позивачем витрат на правову
допомогу в розмірі 1 000,00 грн., сплачених
позивачем, суд зазначає наступне.

Положеннями частини першої ст. 84 ЦПК
України встановлено, що витрати,
пов'язані з оплатою правової допомоги
адвоката або іншого фахівця в галузі
права, несуть сторони, крім випадків
надання безоплатної правової допомоги.

Однак, відповідно до положень ч. 1 ст. 56
ЦПК України правову допомогу може
надавати особа, яка є фахівцем у галузі
права і за законом має право на надання
правової допомоги. Згідно п. 11
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ у
суді першої інстанції» особа, яка надає
правову допомогу, не є особою, яка бере
участь у справі, а належить до інших
учасників цивільного процесу, а тому
вона не може бути її представником, і в
ході розгляду справи має лише ті права,
які зазначені в ч. 2 ст. 56 ЦПК України.

В матеріалах справи міститься Договір
про надання юридичних послуг № 1/0913 від
16.09.2013р., укладеного між Позивачкою та
ФОП ОСОБА_5 (а.с.34-35), на користь якого
була видана нотаріально посвідчена
довіреність від 03.10.2013р. на
представлення інтересів Позивачки
(а.с.36). В процесі розгляду справи,
представник Позивачки не залучався
ухвалою суду як адвокат або інший
фахівець у галузі права, також
матеріалами справи не підтверджено
факту отримання Позивачкою правової
допомоги в процесі підготовки
документів для подачі до суду з боку
адвоката або іншого фахівця у галузі
права, відсутні докази сплати
Позивачкою витрат на правову допомогу,
а тому позовні вимоги в частині
компенсації Відповідачем 1 000,00 грн. в
рахунок отриманої правової допомоги не
підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України на користь
Позивача підлягають стягненню з
Відповідача судові витрати
пропорційно до задоволених позовних
вимог. Таким чином, враховуючи розмір
задоволених позовних вимог, з
Відповідача підлягає стягненню
судовий збір в розмірі 229,40 грн.

На підставі ст.ст. 6, 9, 12, 22, 28, 29, 34, 36
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», з урахуванням
п.16 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізовано суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ від
01.03.2013р. N4 «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки», ст. 9 Закону України «Про
страхування», ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1188, 1192,
1194 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61,
169, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223, 224-228, 294, 296 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Лафорт» про стягнення суми
страхового відшкодування -
задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Лафорт» на користь ОСОБА_1 страхове
відшкодування у сумі 15 619,72 грн., витрат
на проведення експертизи в сумі 500,00
грн., що разом становить 16 119,72 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Лафорт» на користь ОСОБА_1, сплачений
нею судовий збір, пропорційно до
задоволених позовних вимог у розмірі
229,40 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем
до Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суд м. Києва
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене
відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення суду набирає законної сили в
разі закінчення вищезазначених
строків або після розгляду справи
апеляційним судом, якщо його не
скасовано.

Суддя: