Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач - Матвєйшина О.Б.
Справа № 1232/1064/12
Провадження № 22ц/782/5024/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2013 року Судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області в
складі :

головуючого: Матвєйшиної О.Б.

суддів: Малієнко Н.В., Єрмакова Ю.В.,

при секретарі: Скоробогатовій Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луганську справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Троїцького районного суду Луганської
області від 01 жовтня 2013 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
СТОВ «Лан» про визнання права
власності на земельну ділянку, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2012 року позивач ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до
відповідача СТОВ «Лан», в якому
послався, що його мати ОСОБА_3
працювала у колгоспі ім.. Калініна з
моменту його заснування, була членом
цього колгоспу до самої своєї смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1 У процесі розпаювання
земель цього колишнього колгоспу його
мати з невідомих причин не була внесена
у списки пайщиків, а тому він не може
успадкувати належний матері земельний
пай. З приводу вирішення питання
земельного паю матері він звертався до
СТО «Лан», який створено на базі
вказаного колгоспу, до сільської ради,
де йому відмовили, пославшись, що його
мати не має права на земельний пай,
оскільки не включена до списків
пайщиків напевно з причини смерті, та
було рекомендовано звернутися до суду.
Позивач вважає, що оскільки його мати
була членом колгоспу, і хоча померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 отже мала право на
земельний пай і він, як її спадкоємець
його має право успадкувати. Тому
позивач просить визнати його право на
отримання сертифікату на право на
земельний пай ( частку), як єдиного
спадкоємця своєї матері.

Рішенням Троїцького районного суду
Луганської області від 1 жовтня 2013 року
у задоволенні позову позивачеві
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач з
рішенням суду не згоден, вважає його
таким, що не відповідає вимогам закону,
просить скасувати та задовольнити його
вимоги.

Заслухавши доповідача, дослідивши
надані докази, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду,
обговоривши доводи апеляційної
скарги, судова колегія приходить до
наступного.

Згідно зі ст.. 213, 214 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим, законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом, обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні, під
час ухвалення рішення суд у числі інших
вирішує також питання, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються, які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин, яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Судова колегія вважає, що у
даному випадку судом першої інстанції
ці вимоги закону у повному обсязі
виконано.

Відмовляючи у задоволенні
позову, суд виходив з того, що мати
позивача до списків громадян, які мають
право на пай КСП ім.. Калініна включена
не була, бо померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року і
на дату розпаювання не була членом КСП
ім.. Калініна.

Такі висновки суду відповідають
обставинам справи та вимогам закону.

. Відповідно до ст.ст. 22, 23;
ч. 1 ст. 60 Земельного кодексу України в
редакції Закону України № 2196-ХІІ від 13
березня 1992 року, що діяв на час право
колективної власності КСП на землю
виникало після встановлення
землевпорядними організаціями меж
земельних ділянок в натурі (на
місцевості) і одержання документа, який
посвідчує це право.

Право колективної
власності колективних
сільськогосподарських підприємств
посвідчувалось державними актами на
право власності на землю,, які
видавались та реєструвались
сільськими, селищними, міськими,
районними Радами народних депутатів.

До державного акта додавався
список громадян-членів колективного
сільськогосподарського підприємства,
які набували право на одержання
земельного сертифіката, а у випадку
виходу із сільськогосподарського
підприємства мали право вимагати
виділу земельного паю в натурі.

Відповідно до п.5, 6 Примірного
Статуту колгоспу, прийнятого Третім
Всесоюзним з'їздом колгоспників 27
листопада 1969 року з наступними змінами
та доповненнями та затвердженого
постановою ЦК КПРС і Радою Міністрів
СРСР 28 листопада 1969 року з наступними
змінами та доповненнями член колгоспу
зобов'язаний додержуватись Статуту
колгоспу і Правил внутрішнього
трудового розпорядку, сумлінно
працювати в громадському господарстві,
додержуватись трудової дисципліни,
брати активну участь у керуванні
справами колгоспу.

Членство в колгоспі
зберігалось за колгоспниками, які
припинили роботу в колгоспі через
старість або інвалідність, якщо вони
продовжували проживати на території
колгоспу.

У відповідності до Указу Президента
України «Про порядок паювання земель,
переданих у колективну власність
сільськогосподарським підприємствам і
організаціям» від 08.08.1995 року процес
приватизації землі розпочинався з
передачі її у власність КСП,
сільськогосподарським кооперативам,
акціонерним товариствам (далі - АТ),
створеним на базі колишніх колгоспів,
радгоспів та інших державних
підприємств на підставі державного

акта на право приватної власності на
землю з доданим до нього списком осіб,
які мали право на одержання своєї
частки землі.

У відповідності з п. 2 Указу
Президента України «Про порядок
паювання земель, переданих у
колективну власність
сільськогосподарським підприємствам і
організаціям»від 08.08.1995 року право на
земельну частку (пай) мають члени КСП, у
тому числі пенсіонери, які раніше
працювали в ньому і залишаються
членами зазначеного підприємства,
відповідно до списку, що додається до
державного акта на право колективної
власності на землю.

Відповідно до п. 6 Указу Президента
України від 8 серпня 1995 року N 720/95 «Про
порядок паювання земель, переданих у
колективну власність
сільськогосподарським підприємствам і
організаціям» у разі виходу власника
земельної частки (паю) з колективного
сільськогосподарського підприємства,
сільськогосподарського кооперативу,
сільськогосподарського акціонерного
товариства за його заявою здійснюється
відведення земельної ділянки в натурі
в установленому порядку і видається
державний акт на право приватної
власності на цю земельну ділянку. Після
видачі громадянинові державного акта
на право приватної власності на
земельну ділянку сертифікат на право
на земельну частку (пай) повертається
до районної державної адміністрації.

В силу ст. 5 цього ж Указу видача
громадянам сертифікатів на право на
земельну частку (пай) єдиного в Україні
зразка та їх реєстрація провадяться
відповідною районною державною
адміністрацією.

В ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок
виділення в натурі (на місцевості)
земельних ділянок власникам земельних
часток (паїв)» від 05 червня 2003 року №
899-IV, вказується, що право на земельну
частку (пай) мають колишні члени
колективних сільськогосподарських
підприємств, сільськогосподарських
кооперативів, сільськогосподарських
акціонерних товариств, у тому числі
створених на базі радгоспів та інших
державних сільськогосподарських
підприємств, а також пенсіонери з їх
числа, які отримали сертифікати на
право на земельну частку (пай) у
встановленому законодавством порядку.

. Також ч. 3 ст. 1 цього ж Закону
України «Про порядок виділення в
натурі (на місцевості) земельних
ділянок власникам земельних часток
(паїв)» передбачено, що право особи на
земельну частку (пай) може бути
встановлено в судовому порядку.

За змістом ст. 1 вказаного Закону право
на земельну частку (пай) мають
громадяни - спадкоємці права на
земельну часку (пай), посвідченого
сертифікатом.

Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про
порядок виділення в натурі (на
місцевості) земельних ділянок
власникам земельних часток
(паїв)»визначено, що основним
документом, що посвідчує право на
земельну частку (пай), є сертифікат на
право на земельну частку (пай), виданий
районною (міською) державною
адміністрацією.

Відповідно до п. 3 Порядку організації
робіт та методики розподілу земельних
ділянок між власниками земельних
часток (паїв), затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 04 лютого 2004 року № 122, у разі
виявлення після розробки проекту факту
невключення одного чи кількох
громадян, які отримали сертифікати на
право на земельну частку (пай) у
встановленому законодавством порядку,
спадкоємців права на земельну частку
(пай), посвідченого сертифікатом, інших
громадян та юридичних осіб України, які
відповідно до законодавства набули
право на земельну частку (пай), до
списку власників земельних часток
(паїв), на підставі якого був складений
проект, сільська, селищна, міська рада
чи райдержадміністрація може прийняти
рішення (розпорядження) про:
коригування проекту землевпорядною
організацією з метою забезпечення
громадян необхідною кількістю
земельних ділянок (на підставі
відповідного договору); надання
зазначеним громадянам земельних
ділянок із земель запасу чи резервного
фонду у розмірі відповідної земельної
частки (паю). У разі неприйняття
сільською, селищною, міською радою чи
райдержадміністрацією рішення
(розпорядження) щодо коригування
проекту або надання таких ділянок із
земель запасу чи резервного фонду
питання вирішується у судовому
порядку.

Відповідно до постанови Пленуму
Верховного Суду України №7 від 16 квітня
2004 року «Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ»член
колективного сільськогосподарського
підприємства, включений до списку, що
додається до державного акта на право
колективної власності на землю,
набуває права на земельну частку (пай) з
дня видачі цього акта, і в разі його
смерті успадкування права на земельний
пай здійснюється за нормами ЦК, у тому
числі й у випадку, коли з різних причин
ця особа не отримала сертифікат на
право на земельну частку (пай),
невнесення до списку осіб, які мають
право на земельну частку - пай особи,
яка є членом КСП не може позбавити її
права на земельну частку (пай). При
неможливості надати такій особі
земельну частку (пай) з колективної
власності через відсутність
необхідної для цього землі остання
відповідно до п. 7 Указу Президента
України від 8 серпня 1995 року «Про
порядок паювання земель, переданих у
колективну власність
сільськогосподарським підприємствам і
організаціям» має бути надана із
земель запасу.

Таким чином, як випливає зі змісту
вказаних правових норм, право на
земельну частку (пай) особа набуває за
наявності трьох умов - отримання
колективним сільськогосподарським
підприємством державного акта на право
колективної власності на землю,
перебування особи в членах
колективного сільськогосподарського
підприємства на момент видачі
державного акту, включення особи до
списку осіб, доданого до цього акта.

У разі, якщо судом буде встановлено
безпідставність невнесення особи до
списку, її права мають бути поновлені.

Як вбачається з матеріалів справи,
матір'ю позивача була ОСОБА_3, яка була
пенсіонеркою колгоспу ім.. Калініна та
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 Колгосп ім..
Калініна у процесі реформування був
перетворений на КСП ім. Калініна, при
розпаюванні землі, що була передана
цьому КСП у колективну власність на
підставі Державного Акту на право
колективної власності на землю серія П
ЛГ №000033 від 27 листопаду 1996 року,
земельна частка матері позивача не
виділялася, вона не була включена у
списки членів КПС, які були затверджені
загальним зборами членів КСП 15 травня
1995 року, оскільки вона на цей час
померла і у зв'язку зі смертю членом КСП
вже не була.

Вказані обставини підтверджуються
матеріалами справи, дослідженими
судом.

За таких обставин суд дійшов
правильного висновку щодо відсутності
підстав для визнання за позивачем
права на земельний пай у порядку
спадкування після смерті своєї матері,
оскільки вона на момент своєї смерті
такого права не набула.

Таким чином, рішення суду по суті спору
відповідає обставинам справи та
вимогам закону.

Разом з тим, суд вважає необхідним
зауважити, що у даному випадку має
місце порушення судом норм
процесуального права.

Виходячи з аналізу вказаних вище
правових норм, у разі, якщо виникає спір
з приводу права на земельну частку, то
належними відповідачами мають бути
КСП, землі якого розпайовані, а у разі
його ліквідації - його правонаступник,
райдержадміністрація, яка видає
сертифікат на права на земельну частку
та відповідна рада, на територія якої
знаходяться землі.

Як вбачається з позовної заяви,
наданої позивачем після усунення
недоліків на вимогу суду, позивачем
заявлено вимоги про визнання за ним
права на земельний пай після смерті у
порядку спадкування своєї матері, яка
була колишньою пенсіонеркою колгоспу
ім.. Калініна, тільки до відповідача
СТОВ « Лан», інших відповідачів
позивачем не зазначено.

Судом справа розглянута тільки за
вимогами до вказаного відповідача,
питання щодо необхідності залучення до
участі інших відповідачів, судом не
вирішувалося, що є порушенням норм
процесуального права.

Разом з тим, судова колегія не вбачає
підстав для скасування оскаржуваного
рішення з підстав вказаного порушення
норм процесуального права, оскільки
оскаржуване рішення по суті є
правильним, розгяд справи з одним
відповідачем не впливає на
правильність встановлених обставин
справи та висновків суду по суті спору.

Доводи апеляційної скарги на
увагу не заслуговують, оскільки вони
містять у собі помилкове тлумачення
позивачем норм матеріального права та
його суб'єктивну думку щодо шляхів
вирішення спору з точки зору
справедливості, бо та обставина, що
його мати протягом всього свого
трудового життя працювала у колгоспі,
на що він посилається, згідно вказаних
правових норм матеріального права, не
має юридичного значення для визнання
за нею права на земельний пай, який він
міг би успадкувати, оскільки вона
померла до складання списків та
отримання КСП ім.. Калініна державного
акту на право колективної власності на
землю

Згідно зі ст.. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Таким чином, судова колегія не
вбачає підстав для скасування або
зміни оскаржуваного рішення суду
першої інстанції.

Керуючись ст.. 303,307,308,313,314,315 ЦПК України,
судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Троїцького районного суду
Луганської області від 01 жовтня 2013 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_2
до СТОВ «Лан» про визнання права
власності на земельну ділянку -
залишити без змін.

Ця ухвала апеляційного суду набирає
чинності негайно, та може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
Спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів після її
проголошення.

Головуючий :

Судді: