Справа № 755/4708/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" грудня 2013 р. Дніпровський районний
суд м. Києва в складі:

головуючого судді
Антипової Л.О.

при секретарі
Філімоновій Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
зобов'язання не чинити перешкод у
користуванні квартирою та вселення та
зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в
якому просить зобов'язати відповідача
ОСОБА_2 не чинити їй перешкоди в
користуванні квартирою АДРЕСА_1 та
вселити її у спірну квартиру.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідно
до ордеру на житлове приміщення №2478
від 11.07.1994 року позивач, як член сім'ї
відповідача ОСОБА_2, отримала право на
проживання в квартирі АДРЕСА_1.
Починаючи з 1994 року позивач постійно
проживала в спірній квартирі з
відповідачем - її батьком, матір'ю та
молодшим братом. В 2001 році стався
конфлікт, після якого відповідач
вигнав позивача разом із матір'ю та
молодшим братом зі спірної квартири та
з того часу чинить їй всіляко перешкоди
у проживанні, до квартири не впускає.
Після досягнення повноліття позивач
тричі зверталася до ЖРЕО-418 із заявами
про неможливість проживання в спірній
квартирі. В подальшому позивач
вимушена була звернутися до
правоохоронних органів, з відповідною
заявою, за захистом своїх законних
прав, відповіддю на яку було зазначено,
що факти, які викладені в заяві знайшли
своє підтвердження та рекомендовано
звернутися до суду. У зв'язку із тим, що
позивач має нагальну потребу в
окремому житлі, так як на даний момент
проживає в квартирі своєї матері,
вітчима, де окрім неї проживає ще
п'ятеро осіб, вона вимушена звернутися
до суду з даним позовом, за захистом
свої законних прав та інтересів.

В судовому засіданні позивач та її
представник підтримали позовні вимоги
та просили задовольнити позов з
підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні
заперечував проти позову, надав
зустрічну позовну заяву, в якій просив
визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право
користування житловим приміщенням.
Вимоги мотивував тим, що дійсно 11.07.1994
року йому було видано ордер на житлове
приміщення - спірну квартиру, після
чого в даній квартирі стала проживала
відповідач ОСОБА_1, яка є його донькою
та її мати - колишня дружина позивача. В
2001 році відповідач разом зі своєю
матір'ю виїхали і стали проживати за
іншою адресою. З того часу відповідач в
спірній квартирі не проживала, місце
реєстрації не змінювала. Позивач
зазначив, що після повноліття
відповідача ОСОБА_1 до теперішнього
часу, остання проживає окремо, не
вносить плату за користування житловим
приміщенням, не сплачує комунальні
послуги та послуги по утриманню
квартири, не приймає участі у спільному
побуті, не є членом його сім'ї, в зв'язку
із чим її слід визнати такою, що
втратила право користування спірною
квартирою.

Позивач та її представник за первісним
позовом заперечували проти
задоволення позову, посилаючись на
його безпідставність та недоведеність.

Суд, вислухавши пояснення учасників
судового процесу, дослідивши матеріали
справи та зібрані по справі докази,
приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що
відповідно до ордеру на житлове
приміщення №2478 від 11.07.1994 року позивач
за первісним позовом ОСОБА_1, як член
сім'ї відповідача ОСОБА_2 отримала
право на проживання в квартирі АДРЕСА_1
(а.с. 7)

Відповідно до довідки Ф-3, виданої
ЖРЕО-418 в спірній квартирі
зареєстровані та проживають позивач
ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 (а.с. 8)

З 1994 року позивач ОСОБА_1 постійно
проживала в спірній квартирі разом зі
своїм батьком - відповідачем ОСОБА_2,
своєю матір'ю - колишньою дружиною
відповідача та своїм молодшим братом.

В 2001 році через конфлікт із дружиною -
матір'ю позивача, відповідач вигнав
позивача разом із молодшим братом та
матір'ю зі спірної квартири та з того
часу чинить їй перешкоди у
користуванні житлом.

Після досягнення повноліття позивач
тричі зверталася до ЖРЕО-418 із заявами
про неможливість проживання в квартирі
та перешкоди, які чинить їй відповідач.
(а.с. 9-11)

Також з приводу вказаних перешкод
позивач 16.05.2012 року зверталася до
правоохоронних органів з відповідною
заявою та отримала відповідь, в якій
зазначено, що факти, викладені в заяві
знайшли своє підтвердження та
запропоновано звернутися до суду. (а.с.
12-14)

Через неправомірну поведінку
відповідача ОСОБА_2 позивач не може
реалізувати своє законне право на
проживання в спірній квартирі.

Крім того, на даний час позивач ОСОБА_1
змушена проживати в квартирі своєї
матері та вітчима, де окрім неї
проживають ще п'ятеро осіб, що
підтверджується довідкою, виданою
ЖРЕО-418 (а.с. 15), іншого житла в неї немає.

Згідно ст. 47 Конституції України кожен
має право на житло. Держава створює
умови, за яких кожний громадянин матиме
змогу побудувати житло, придбати його у
власність або взяти в оренду.
Громадянам, які потребують соціального
захисту, житло надається державою та
органами місцевого самоврядування
безоплатно або за доступну для них
плату відповідно до закону. Ніхто не
може бути примусово позбавлений житла
інакше як на підставі закону за
рішенням суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто
не може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

Таким чином, з огляду на представлені
докази по справі та їх оцінку, суд
вважає, що вимоги позивача ОСОБА_1
знайшли своє підтвердження в судовому
засіданні, в зв'язку із чим позов
підлягає задоволенню в повному обсязі,
а в задоволенні зустрічного позову
слід відмовити з огляду на наступне.

Відповідно ч. 4 ст. 311 ЦК України Фізична
особа не може бути виселена або іншим
чином примусово позбавлена житла, крім
випадків, встановлених законом.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї
власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Окрім того, не може бути визнано
відповідача за зустрічним позовом
ОСОБА_1 такою, що втратила право
користування спірною квартирою
відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України,
оскільки член сім'ї власника житла
втрачає право на користування цим
житлом у разі відсутності члена сім'ї
без поважних причин понад один рік,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ним і власником житла або законом.

Позивачем за зустрічним позовом не
доведено в судовому засіданні факт не
проживання відповідача ОСОБА_1, в
спірній квартирі понад строк,
встановлений законом, з власної
ініціативи, що і було спростовано
останньою наданими в судовому
засіданні доказами, в зв'язку із чим в
задоволенні зустрічного позову слід
відмовити в повному обсязі.

Так як відповідач за первісним позовом
чинив позивачу перешкоди у вселені у
спірну квартиру, то позивач підлягає
вселенню в судовому порядку.

На підставі вищенаведеного, керуючись
ст.ст. 10, 60, 212, 215, 294 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов'язання
не чинити перешкод у користуванні
квартирою та вселення - задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкод
ОСОБА_1 у користуванні квартирою
АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя: