У х в а л а

23 грудня 2013 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Гончара В.П.,
Гримич М.К.,

Карпенко С.О.,
Фаловської І.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 5 грудня 2012 року
у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про усунення перешкод у здійсненні
права власності та за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору, - ОСОБА_5, про усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2008 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з вищевказаним позовом,
посилаючись на те, що йому належить
земельна ділянка та розташований на
ній будинок по АДРЕСА_1, на сусідній
ділянці по цій же вулиці знаходиться
будинок ОСОБА_3 під НОМЕР_1. На початку
2006 року ОСОБА_3 під приводом
реконструкції житлового будинку
фактично збудувала кафе-магазин та
кондитерський цех довжиною 25 м із
виходом 14-ти вікон на подвір'я ОСОБА_4,
що перешкоджало йому нормально
користуватися своїм житлом. ОСОБА_4
звернувся до суду за захистом своїх
прав, однак ОСОБА_3 завершила
будівництво кафе-магазину. Рішенням
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 6 листопада
2008 року дозволи на проведення
реконструкції будинку, визнані
незаконними. ОСОБА_3 не має належно
оформлених прав на використовувану
земельну ділянку, здійснила фактично
самовільне будівництво, а зведена
будівля, знаходиться безпосередньо на
межі ділянок, тоді як повинна бути на
віддалі не менше 1 м від межі, порушує
доступ ОСОБА_4 до гаража, атмосферні
опади з будівлі ОСОБА_3, стікають на
ділянку ОСОБА_4 Посилаючись на ці
обставини та на положення ст. 103 ЗК
України, ст. 391 ЦК України, ОСОБА_4 після
уточнення позовних вимог просив
зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у
здійсненні ним права власності на
земельну ділянку шляхом знесення
(демонтажу) будівлі приміщення
кафе-магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1»,
розташованого на земельній ділянці по
АДРЕСА_2, за її рахунок.

У грудні 2008 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із зустрічним позовом про
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою, посилаючись на те,
що у 2003-2005 роках вона купила будинок по
АДРЕСА_2, рішеннями Виноградівської
міської ради від 20 жовтня 2004 року і від 5
травня 2005 року їй передані у власність
належні до будинку земельні ділянки.
Міськрада рішенням від 25 жовтня 2005 року
дозволила їй перебудову у житловий
будинок із кафе-магазином і у квітні 2007
року перебудова завершена. Перебудова
будівлі та її розташування стосовно
межі між земельними ділянками були
узгоджені із ОСОБА_4 Право власності
ОСОБА_3 на будівлю оформлене, натомість
саме ОСОБА_4 самочинно, з порушенням
будівельних і санітарних норм
побудував упритул до межі гараж, туалет
з вигрібною ямою та свинарник, створив
перешкоди у користуванні частиною
будівлі, захопив частину її землі.
ОСОБА_4 з 2006 року безпідставно
відмовляється підписувати документи
на приватизацію землі, тому державний
акт на право власності на землю їй досі
не виданий. Межу між домоволодіннями
рішенням міськради від 17 жовтня 2008 року
№ 872 встановлено незаконно, оскільки
фактично забудову свинарника
здійснено на її земельній ділянці. У
подальшому ОСОБА_3 уточнила підстави
зустрічного позову, вказувала на те, що
вимоги ОСОБА_4 судовому захисту не
підлягають, що той сам порушив правила
добросусідства та спільного
використання межових споруд (ст. ст. 103,
108 ЗК України), натомість її право
власності на нерухомість є непорушним
і підлягає захисту (ст. ст. 316-319, 312, 386 ЦК
України). Посилаючись на ці обставини,
просила відновити межу між земельними
ділянками по АДРЕСА_2 і АДРЕСА_1 згідно з
даними земельно-кадастрової
документації; визнати гараж, свинарник,
туалет та добудову частини будинку
ОСОБА_4 такими, що самочинно збудовані;
зобов'язати його відновити стан
земельної ділянки, який існував до
здійснення самочинної забудови за
власний рахунок знести їх і не чинити
перешкод ОСОБА_3 у здійсненні права
власності на кафе-магазин
«ІНФОРМАЦІЯ_1».

Рішенням Виноградівського районного
суду Закарпатської області від 31
травня 2011 року, описки у якому
виправлені ухвалою Виноградівського
районного суду Закарпатської області
від 10 червня 2011 року, позов ОСОБА_4 та
зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено
частково.

Зобов'язано ОСОБА_3 усунути перешкоди
ОСОБА_4 у здійсненні права власності
шляхом знесення (демонтажу) будівлі
приміщення кафе-магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованого на
земельній ділянці по АДРЕСА_2 та
зобов'язано ОСОБА_4 усунути ОСОБА_3
перешкоди у користуванні суміжною
земельною ділянкою шляхом демонтажу
(знесення) гаража та свинарника з
вигрібною ямою по АДРЕСА_1.

Ухвалою Виноградівського районного
суду Закарпатської області від 9
вересня 2011 року зустрічний позов
ОСОБА_3 у частині відновлення межі між
земельними ділянками згідно із даними
земельно-кадастрової документації,
зобов'язання ОСОБА_4 відновити стан
земельної ділянки, який існував до
здійснення самочинної забудови,
залишено без розгляду.

Додатковим рішенням Виноградівського
районного суду Закарпатської області
від 9 вересня 2011 року визнано гараж,
свинарник, туалет і добудову частини
будинку такими, що самочинно збудовані
ОСОБА_4, зобов'язано його за власний
рахунок знести ці будівлі, у
задоволенні зустрічних позовних
вимого ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду
Закарпатської області від 12 вересня 2012
року рішення Виноградівського
районного суду Закарпатської області
від 31 травня 2011 року та додаткове
рішення Виноградівського районного
суду Закарпатської області від 9
вересня 2011 року залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 5 грудня 2012 року касаційну
скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_5, яка
приєдналася до касаційної скарги,
відхилено, рішення Виноградівського
районного суду Закарпатської області
від 31 травня 2011 року та ухвалу
апеляційного суду Закарпатської
області від 12 вересня 2012 року залишено
без змін.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 5 грудня 2012 року з підстав
неоднакового застосування судами
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, а саме ст. 376
ЦК України що потягло ухвалення різних
за змістом судових рішень у подібних
правовідносинах.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява
про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Як приклад неоднакового застосування
судами касаційної інстанції
ст. 376 ЦК України, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
заявник наводить ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 25 вересня 2013 року,
постановлену за результатами розгляду
касаційної скарги на рішення
Комсомольського районного суду м.
Херсона від 21 лютого 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Херсонської області
від 16 квітня 2013 року у справі про
усунення перешкод у користуванні
власністю шляхом знесення самовільної
будівлі; ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 21 серпня 2013 року,
постановлену за результатами розгляду
касаційної скарги на рішення
апеляційного суду Львівської області
від 25 квітня 2013 року у справі про
зобов'язання усунути перешкоди у
користуванні земельною ділянкою.

Відповідно до п. 6 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №11 «Про судову практику
застосування ст. ст. 353-360 ЦПК України»
під судовими рішеннями у подібних
правовідносинах слід розуміти такі, де
тотожними є предмет спору, підстави
позову, зміст позовних вимог та
встановлені судом фактичні обставини,
а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин.

Зміст заяви та додані до неї судові
рішення Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 25 вересня 2013
року та від 21 серпня 2013 року, на які
заявник посилається як на приклад
неоднакового застосування одних і тих
самих норм матеріального права,
зокрема ст. 376 ЦК України, містять різні
підстави та зміст позовних вимог і
різні фактичні обставини у порівнянні
з судовим рішенням, про перегляд якого
просить заявник.

Оскільки наведені заявником доводи не
містять ознак, які згідно з вимогами п. 1
ч. 1 ст. 355 ЦПК України є підставами для
перегляду судових рішень, у допуску
справи до провадження Верховного Суду
України слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про усунення перешкод у
здійсненні права власності та за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_5, про
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою до провадження
Верховного Суду України за заявою
ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 5 грудня 2012 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С.Ткачук Судді: В.П.Гончар
М.К.Гримич С.О.Карпенко І.М.Фаловська