Головуючий суду 1 інстанції - Зайцев
Доповідач - Пащенко Л.В.
Справа № 2/431/6/2013
Провадження № 22ц/782/4809/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2013 рокуКолегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі:

головуючого - Пащенко Л.В.

суддів: Соловей Р.С. , Медведєва
А.М.

при секретарі - Арутюнян Р.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Луганську справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Старобільського районного
суду Луганської області від 21 жовтня 2013
року

по цивільній справі за позовною заявою
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виділення
в натурі частки майна із спільної
часткової власності, розподіл
спільного майна, визначення порядку
користування квартирою, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року ОСОБА_2
звернувся до суду, посилаючись на те, що
з 2007 року квартира за адресою: АДРЕСА_1,
належить на праві приватної власності
по 13 частині йому, його колишній
дружині ОСОБА_3 та сину ОСОБА_4. Вони не
можуть домовитись про користування,
утримання та збереження квартири, тому,
з рахуванням уточнених позовних вимог
просив суд визначити йому та
відповідачам порядок користування
квартирою, а саме залишити йому в
користуванні кімнату №3 площею 14.10
кв.м., ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишити в
користуванні кімнату №9 площею 14.80
кв.м., кладову, вбудовану шафу-гардероб,
у спільному користуванні залишити
передню, коридор, ванну, кухню, туалет.

Рішенням суду від 21 жовтня 2013
року в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_4 було відмовлено.

Не погодившись з рішення суду
позивач, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просив
скасувати рішення суду про відмову в
задоволенні його позову про визначення
порядку користування квартирою та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити його позовні вимоги .

Вислухавши доповідь судді, розглянувши
справу у межах доводів апеляційної
скарги, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду, колегія
суддів вважає апеляційну скаргу слід
задовольнити частково з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.11,213 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, повинен
вирішити справу згідно із законом,
ухваливши рішення на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини
цивільних справ встановлюються судом
за принципом змагальності. Суд же,
зберігаючи об'єктивність і
неупередженість, лише створює
необхідні умови для всебічного і
повного дослідження обставин справи.
При дослідженні і оцінці доказів,
встановленні обставин справи і
ухваленні рішення суд незалежний від
висновків органів влади, експертиз або
окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог і на підставі наданих
сторонами доказів. Крім того згідно
ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на основу своїх вимог
або заперечень.

Згідно з вимогами ст.303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції. Апеляційний
суд не обмежений доводами апеляційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде встановлено неправильне
застосування норм матеріального
права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування

рішення.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог про визначення порядку
користування квартирою суд першої
інстанції виходив з того, що позивач не
погодився сплачувати відповідачам
суму різниці, що на 23 238 грн. більше
ідеальної долі позивача і не вніс
вказану суму на депозит суду до
винесення судом рішення.

Проте з такими висновками суду першої
інстанції погодитись не можна,
оскільки до таких висновків суд дійшов
внаслідок порушення та невірного
застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи
позивач ОСОБА_2 і відповідачі ОСОБА_3
та ОСОБА_4 є співвласниками квартири:
АДРЕСА_1, що підтверджується витягами
про реєстрацію права власності на
нерухоме майно, свідоцтвом про право
власності від 04.07.2007 року, довідкою
Старобільського РБТІ, відповідно до
яких кожному із сторін належить по 1/3
частки цієї квартири (а.с.12-13, 7).

Відповідно до технічної
характеристики квартира складається з
двох кімнат житловою площею 28.90 кв.м., у
тому числі : 1-а кімната 14.10 кв.м , 2-а
кімната 14.80 кв.м., кухні 7.0 кв.м., ванної
кімнати 2.70 кв.м., вбиральні 1.30 кв.м.,
коридору 11.60 кв.м., передпокою 2.0 кв.м.,
коридору 1.20 кв.м., вбудованої шафи 0.3
кв.м. (а.с.8)

Позивач просив суд визначити порядок
користування квартирою згідно до
висновку судової будівельно-технічної
експертизи №1382/23 від 16.09.2013 року,
відповідно до якого в користування
власника ОСОБА_2 можливо виділити в
рахунок 1/3 частини кімнату № 3 площею
14,10 кв.м., вартістю 46 149 грн. або 25/100
частин; в користування власників
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 можливо виділити в
рахунок 2/3 частин кімнату № 9 площею 14,80
кв.м., вартістю 48 441 грн., кладову № 4
площею 2,00 кв.м. вартістю 6546 грн.,
вбудований шкаф № 8 площею 0,30 кв.м.
вартістю 982 грн., гардеробну № 10 площею
1,70 кв.м. вартістю 5564 грн., (усьогоплощею
18,80 кв.м. вартістю 61533 грн. або 33/100
частин); в загальному користуванні
власників залишити передню 1 площею 11,60
кв.м. вартістю 37967 грн., коридор 2 площею
1,20 вартістю 3928 грн., ванну кімнату 5
площею 2,70 кв.м. вартістю 8837 грн.,
туалет 6 площею 1,30 кв.м. вартістю 4255 грн.
і кухню 7 площею 7,00 кв.м. вартістю 22911
грн. (всього площею 23,80 кв.м. вартістю 77898
грн. або 42/100 частин.)У спірній квартирі
вартість долі власника ОСОБА_2. складає
85098 грн. або 46/100 частин, що на 23238 грн.
більше ідеальної долі, а вартість долі
власників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 складає
100482 грн. або 54/100 частин, що на 23238 грн.
менш ідеальної долі. (а.с.79-84).

В сенсі ст.ст. 61, 68 СК України спірна
квартира є об'єктом права спільної
сумісної власності позивача ОСОБА_2 та
відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і
розпоряджатися спільним майном вони
повинні за взаємною згодою відповідно
до Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.3 ст.319 ЦК
України усім власникам забезпечуються
рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно зі ст.358 ЦК України
право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою.

Співвласники можуть
домовитися про порядок володіння та
користування майном, що є їхньою
спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до роз'яснень, що
містяться у п. 14 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 20 від 22
грудня 1995 року « Про судову практику у
справах за позовами про захист права
приватної власності» квартира, яка є
спільною сумісною чи спільною
частковою власністю, на вимогу
учасника (учасників) цієї власності
підлягає поділу в натурі, якщо можливо
виділити сторонам ізольовані жилі та
інші приміщення з самостійними
виходами, які можуть використовуватися
як окремі квартири або які можна
переобладнати в такі квартири. У
протилежному випадку може бути
встановлено порядок користування
приміщеннями квартири, якщо про це
заявлено позов.

За відсутності згоди порядок
володіння та користування майном
визначається судом за позовом одного
або декількох співвласників.

Таким чином, підставою для звернення до
суду з позовом про визначення порядку
володіння та користування майном, яке
перебуває у спільній частковій
власності одного із співвласників, є
відсутність згоди щодо порядку
володіння та користування таким майном
з іншими співвласниками. Звернення до
суду із позовом про визначення порядку
володіння та користування майном є
одним із прав власника, передбаченим
ст.319,358 ЦК України.

У судовому засіданні знайшов своє
підтвердження факт того, що позивач з
відповідачами не дійшли згоди щодо
користування вказаною квартирою. За
відсутності згоди порядок володіння та
користування майном визначається
судом за позовом одного або декількох
співвласників.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, суд виходив з того, що
позивач не вніс різницю суми на депозит
суду. Однак судом не враховано, що а
відповідно п. 25 Постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ майна подружжя" № 11
від 27.12.2007 року, вирішуючи питання про
поділ майна,що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
зокрема неподільної речі, суди мають
застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71
СК України щодо обов'язкової згоди
одного з подружжя на отримання
грошової компенсації та попереднього
внесення другим із подружжя
відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду. За
відсутності такої згоди присудження
грошової компенсації може мати місце з
підстав, передбачених ст. 365 ЦК України,
за умови звернення подружжя (одного з
них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК
України) та попереднього внесення на
депозитний рахунок суду відповідної
грошової суми. У разі коли жоден із
подружжя не вчинив таких дій, а
неподільні речі не можуть бути реально
поділені між ними відповідно до їх
часток, суд визнає ідеальні частки
подружжя в цьому майні без його
реального поділу і залишає майно у їх
спільній частковій власності.

Статтею 365 ЦК України
передбачено, що суд постановляє
рішення про припинення права особи на
частку у спільному майні за умови
попереднього внесення позивачем
вартості цієї частки на депозитний
рахунок суду.

Судом не враховано, що сторонами
питання про припинення права власності
на частину квартири не ставилось, тому
попереднє внесення відповідної суми на
депозит діючим законодавством суду не
вимагається і її не внесення не може
бути підставною для відмови в
задоволенні позовних вимог про
визначення порядку користування
квартирою.

В уточненій позовній заяві позивач
посилається на варіант визначення
порядку користування житловим
будинком вказаний в експертизі, але ним
не надано доказів того, що саме такий
порядок є максимально наближеним до
ідеальних часток співвласників і
відповідає необхідним технічним та
санітарним нормам. Тому його вимоги не
можуть бути задоволені за
необґрунтованістю.

Жила площа спірної квартири становить
28.90 кв.м,а відтак кожен із співвласників
має право користування своєю часткою,
яка становить (28.90 : 3) 9,63 кв.м.

Виходячи зі змісту норми ст. 369 ЦПК
України, встановлення порядку
роздільного користування спільним
сумісним майном - будинком (квартирою) -
передбачає надання кожному із
співвласників у їх одноособове
користування відокремлених
(відособлених) приміщень, які
відповідають їх часткам у цьому
будинку (квартирі).

У такому випадку окремі підсобні
приміщення (кухня, коридор, тощо) можуть
бути залишені у загальному
користуванні співвласників будинку
(квартири).

При встановленні порядку користування
квартирою, що є у спільній сумісній
власності, не повинні обмежуватися або
порушуватися права жодного із
співвласників.

Судова колегія не приймає до уваги
посилання ОСОБА_2 на встановлення
порядку користування квартирою, який
зазначено в висновку експертизи, що
внаслідок встановлення вказаного
порядку користування домоволодінням,
порушуються права відповідачів, т.як
запропонована їм в користування
житлова кімната значно зменшує їх
ідеальні долі, не відповідає
санітарним нормам, не є відокремленим
приміщенням для відповідачів.

Доводи апелянта, що суд мав самостійно
встановити інший порядок користування
квартирою, тобто виділити відповідачу
та його сину ОСОБА_4 спільну кімнату,
судова колегія до уваги не приймає,
оскільки суд розглядає спір в межах
заявлених позовних вимог, а такі вимоги
позивачем не заявлялись.

Також, судова колегія вважає, що судом
першої інстанції безпідставно
розглянуті позовні вимоги ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виділення в натурі
частки майна із спільної часткової
власності, розподіл спільного
майна,оскільки позивачем позовні
вимоги були уточнені і такі позовні
вимоги ним не заявлялись.

Таким чином, оскільки у
порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України
судом не враховані норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, не
встановлені та не перевірені
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи,
відповідно до ст. 309 ЦПК України
ухвалене у справі судове рішення
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.. 209,309 ЦПК України, судова
колегія,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Старобільського районного
суду Луганської області від 21 жовтня2013
року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення порядку
користування квартирою відмовити.

Рішення набирає законної сили негайно,
але може бути оскаржено у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20-ти днів
після його проголошення.

Головуючий:

Судді: