Справа №621/3871/13-ц
УХВАЛА

Іменем України

17 грудня 2013 року суддя
Зміївського районного суду
Харківської області Шахова В.В.,
розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про
забезпечення позову по цивільній
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за договором
позики,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до
Зміївського районного суду
Харківської області з позовною заявою
до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
за договором позики в сумі 41000 грн. 00
коп.

Одночасно з поданням позовної заяви
ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про
забезпечення позову шляхом накладення
арешту на домоволодіння в смт. Слатине
Дергачівського району Харківської
області та квартиру АДРЕСА_1, якщо вони
належать відповідачу ОСОБА_2, мотивуючи
це тим, що невжиття таких заходів
забезпечення позову може ускладнити
або зробити неможливим виконання в
подальшому судового рішення.

Частиною 1 ст. 151 ЦПК України
передбачено, що суд за заявою осіб, які
беруть участь у справі, може вжити,
передбачені цим Кодексом, заходи
забезпечення позову.

Згідно ч. 3 ст. 151 ЦПК України
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Частиною 1 ст. 153 ЦПК України
передбачено, що заява про забезпечення
позову розглядається судом, у
провадженні якого перебуває справа, в
день її надходження без повідомлення
відповідача та інших осіб, які беруть
участь у справі.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 152 ЦПК
України види забезпечення позову мають
бути співмірними із заявленими
позивачем вимогами.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006
року «Про практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» розглядаючи
заяву про забезпечення позову, суд
(суддя) має з урахуванням доказів,
наданих позивачем на підтвердження
своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в
тому, що між сторонами дійсно виник
спір та існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову, з'ясувати обсяг позовних вимог,
дані про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

В даній заяві про забезпечення позову
позивачем не наведено достатньо
підстав, що могли б свідчити про те, що
невжиття саме таких заходів
забезпечення позову може утруднити чи
зробити неможливим в подальшому
виконання рішення суду.

Також позивачем не підтверджено, що
домоволодіння та квартира, на які вона
просить накласти арешт, дійсно
належать відповідачу.

Крім того, розмір матеріальної шкоди,
заявленої позивачем, становить 41000 грн.,
а вартість домоволодіння та квартири,
на які просить накласти арешт позивач,
є значно більшою, що свідчить про те, що
заявлені заходи забезпечення позову не
є співмірними із розміром
заборгованості за договором позики.

На підставі викладеного суддя
приходить до висновку, що підстав для
задоволення заяви позивача про
забезпечення позову немає, а тому в її
задоволенні слід відмовити.

Додатково суддя роз'яснює позивачу, що
у відповідності до ст. 151 ЦПК України,
він не позбавлений права повторно
звернутись до суду з обґрунтованою
заявою про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.
151-153 ЦПК України, Постановою Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006
року «Про практику застосування судами
цивільного процессуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову», суддя, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про
забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через
Зміївський районний суд Харківської
області шляхом подачі в 5-денний строк з
дня винесення ухвали апеляційної
скарги.

Суддя
В. В. Шахова