Провадження № 2/161/5563/13
У Х В А Л А

"29" листопада 2013 р.
м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд
Волинської області в складі:

головуючого судді
Ковтуненка В.В.,

при секретарі
Ленічеві Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Луцьк заяву
ПАТ КБ «Приватбанк» про забезпечення
позову,

В С Т А Н О В И В :

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду
з вказаною заявою. В обґрунтування
заяви посилається на те, що у зв'язку із
зверненням ПАТ КБ «Приватбанк» з
позовною заявою до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості та приймаючи
до уваги, що у порушення ст.ст. 526, 527, 530
ЦК України та умов кредитного договору
відповідач зобов'язання за кредитним
договором належним чином не виконав.

Відповідач протягом тривалого часу не
виконує взяті на себе зобов'язання. У
банку відсутні підстави вважати, що
відповідачем будуть припинені
недобросовісні дії щодо виконання
обов'язків перед кредитором.

Найчастіше за порушення зобов'язань
перед банком відбувається вчинення
відповідачем всіх можливих заходів
щодо позбавлення банку можливості
задовольнити свої вимоги за рахунок
належного відповідачу майна і коштів.
Це виражається у передачі третім
особам права власності на майно й кошти
або його перерахування від банку й
державної виконавчої служби, а також
проведенні інших операцій з майном та
коштами щодо позбавлення банку
можливості задовольнити свої вимоги за
його рахунок. З огляду на
вищевикладене, вважають, що
неприйняття заходів забезпечення
позову може зробити неможливим
виконання рішення суду.

Просить накласти арешт на грошові
кошти, рухоме та нерухоме майно, яке
належить відповідачу шляхом заборони
будь-якими особам укладати угоди
стосовно цього майна, проводити його
реєстрацію та перереєстрацію,
здійснювати його відчуження в межах
суми стягнення.

Заява ПАТ КБ «Приватбанк» про
забезпечення позову не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за
заявою осіб, які беруть участь у справі,
може вжити передбачені цим Кодексом
заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду. У заяві про
забезпечення позову повинно бути
зазначено:

1) причини, у зв'язку з якими потрібно
забезпечити позов;

2) вид забезпечення позову, який
належить застосувати, з обґрунтуванням
його необхідності;

3) інші відомості, потрібні для
забезпечення позову.

Відповідно до ст. 152 ЦПК України позов
забезпечується: накладенням арешту на
майно або грошові кошти, що належать
відповідачеві і знаходяться у нього
або в інших осіб; забороною вчиняти
певні дії; встановленням обов'язку
вчинити певні дії; забороною іншим
особам здійснювати платежі або
передавати майно відповідачеві чи
виконувати щодо нього інші
зобов'язання; зупиненням продажу
арештованого майна, якщо подано позов
про звільнення майна з-під арешту;
зупиненням стягнення на підставі
виконавчого документа, який
оскаржується боржником у судовому
порядку; передачею речі, яка є
предметом спору, на зберігання іншим
особам.

У разі необхідності судом можуть бути
застосовані інші види забезпечення
позову. Суд може застосувати кілька
видів забезпечення позову.

Види забезпечення позову мають бути
співмірними із заявленими позивачем
вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 22
грудня 2006 року «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову»
розглядаючи заяву про забезпечення
позову, суд (суддя) має з урахуванням
доказів, наданих позивачем на
підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам. Вирішуючи питання
про забезпечення позову, суд має брати
до уваги інтереси не тільки позивача, а
й інших осіб, права яких можуть бути
порушені у зв'язку із застосуванням
відповідних заходів.

Судом при розгляді заяви встановлено,
що у ОСОБА_1 мається заборгованість за
кредитним договором перед ПАТ КБ
«Приватбанк» на суму 14 977,69 гривень. При
цьому ПАТ КБ «Приватбанк» просить
накласти арешт на грошові кошти, рухоме
та нерухоме майно, яке належить
відповідачу. Однак ПАТ КБ «Приватбанк»
взагалі не мотивує та не надає доказів
щодо відповідності виду забезпечення
позову позовним вимогам.

Також встановлено, що ПАТ КБ
«Приватбанк» не обґрунтовано та не
надано доказів на підтвердження того,
яким чином існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
його позову. Не вказано причини, у
зв'язку з якими потрібно забезпечити
позов і необхідно застосувати саме
такий вид його забезпечення.

Приймаючи до уваги викладене та
враховуючи, що заявником не
обґрунтовано необхідність
забезпечення його позову,
відповідність виду забезпечення
позову, який він просить застосувати.
Не доведено та не надано доказів, яка
існує реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення його
позову. Не вказано причини, у зв'язку з
якими потрібно забезпечити його позов
і необхідно застосувати саме такий вид
його забезпечення. А тому за таких
обставин, суд приходить до висновку про
відмову в задоволенні заяви про
забезпечення позову.

Керуючись п. 4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 22
грудня 2006 року «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову»
ст.ст. 151-153 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Відмовити ПАТ КБ «Приватбанк» в
задоволенні його заяви про
забезпечення позову.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя
В.В. Ковтуненко