Провадження № 2/755/815/13
У Х В А Л А

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

"01" червня 2013 р. суддя Дніпровського
районного суду м. Києва Катющенко В.П.
розглянувши заяву представника
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про
забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості, визнання
права власності, -

В С Т А Н О В И В:

31 жовтня 2012 року до Дніпровського
районного суду м. Києва надійшов позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості, визнання права
власності.

02 листопада 2012 року вказану позовну
заяву було передано в провадження
судді Катющенко В.П. в порядку
визначеному ст.ст. 11-1 ЦПК України.

20 грудня 2012 року представником
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 було подано
заяву про вжиття запобіжних заходів,
відповідно до якої останній просить
суд в якості забезпечення позову
накласти арешт на квартиру за адресою:
АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3 на праві
власності, в якості забезпечення
позову накласти арешт на транспортний
засіб: машину марки Subary Tribeca, державний
номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_3 на
праві власності.

Вивчивши матеріали справи, суд
приходить до наступного.

Як вбачається з позовних вимог, позичач
просить суд стягнути з ОСОБА_3
заборгованість за договором позики в
сумі 170 24 гривень 39 копійок та визнати
за ним право власності на ? частину
квартири АДРЕСА_1

Частиною 1 ст. 151 ЦПК України
передбачено, що суд за заявою осіб, які
беруть участь в справі, може вжити
заходи забезпечення позову.

Відповідно до ст. 152 ЦПК України, позов
забезпечується: накладенням арешту на
майно або грошові кошти, що належать
відповідачеві і знаходяться у нього
або в інших осіб; забороною вчиняти дії;
встановлення обов`язку вчинити певні
дії; забороною іншим особам
здійснювати платежі або передавати
майно відповідачеві чи виконувати щодо
нього інші зобов`язання; зупиненням
продажу арештованого майна, якщо
подано позов про визнання права
власності на це майно і про зняття з
нього арешту; зупинення стягнення на
підставі виконавчого документа, який
оскаржується боржником у судовому
порядку; передачею речі, яка є
предметом спору, на зберігання іншим
особам.

Ухвалою Дніпровського районного суду
м. Києва від 02 листопада 2012 року у
задоволенні заяви представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 про забезпечення позову у
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,
визнання права власності - відмовлено.

Ухвалою Дніпровського районного суду
м. Києва від 07 грудня 2012 року у
задоволенні заяви представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 про забезпечення позову у
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,
визнання права власності - відмовлено.

Ухвалою Дніпровського районного суду
м. Києва від 20 грудня 2012 року, заява
представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2
про забезпечення позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,
визнання права власності - задоволена
частково. Накладено арешт на все майно,
що належить ОСОБА_3 на праві власності в
межах суми 170 824 гривень 39 копійок.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від
04 квітня 2012 року, ухвалу Дніпровського
районного суду м. Києва від 21 грудня 2012
року скасовано і передано питання на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму
Верховного суду України Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді» від 22 грудня 2006 року № 9,
розглядаючи заяву про забезпечення
позову, суд (суддя) має з урахуванням
доказів, наданих позивачем на
підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати
особа, котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам. Вирішуючи питання
про забезпечення позову, суд має брати
до уваги інтереси не тільки позивача,
а й інших осіб, права яких можуть бути
порушені у зв'язку із застосуванням
відповідних заходів. Наприклад,
обмеження можливості господарюючого
суб'єкта користуватися та
розпоряджатися власним майном іноді
призводить до незворотних наслідків.

Так, в судовому засіданні відповідачем
ОСОБА_4 взагалі оспорюється факт
укладання договору позики, укладеного
між ним та відповідачем, оформленого у
вигляді розписки.

Аналізуючи вищевикладенене, на даний
час судом не встановлено, що невжиття
заходів забезпечення позову може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Таким чином, заява представника
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про
забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості, визнання
права власності задоволенню не
підлягає.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 151 - 153, 210, 293 ЦПК України, суд, -

У Х В А
Л И В:

В задоволенні заяви представника
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про
забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості, визнання
права власності - відмовити.

Ухвала оскарженню окремо від рішення
суду не підлягає.

Суддя: