Головуючий суду 1 інстанції -
Справа № 413/4356/13-ц
Провадження № 22ц/782/4998/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2013 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі:

Головуючого: Маляренко І.Б.

Суддів: Яреська А. В.,
Борисова Є. А.

За участю секретаря:
Івасенка І.А.,
розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Луганську цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Краснолуцького міського
суду Луганської області від 25 жовтня 2013
року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
припинення стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваним рішенням
відмовлено у задоволенні
вищезазначених позовних вимог ОСОБА_1

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду першої інстанції, позивачем

подано апеляційну скаргу з підстав
невідповідності висновків суду
обставинам справи,

порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
що

призвело до неправильного вирішення
справи, у зв'язку з чим, апелянт просить
скасувати

судове рішення та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Обговоривши доводи апеляційної
скарги, заслухавши доповідача,
пояснення

осіб, які брали участь у справі,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і

обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів

вважає скаргу такою, що задоволенню не
підлягає.

Так, статтею 213 ЦПК України
встановлено, що рішення суду повинно
бути

законним і обґрунтованим, тобто суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства,

повинен вирішити справу згідно із
законом, ухваливши рішення на основі
повно і

всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і

заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Як вбачається із матеріалів
справи, сторони перебували у
зареєстрованому шлюбі, мають спільну
дитину - доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка
проживає з матір'ю.

Рішенням Краснолуцького
міського суду Луганської області від 26
квітня 2013 року шлюб між сторонами було
розірвано, рішенням того ж суду від
02.04.2013 року стягнуто з позивача на
користь позивачки аліменти на
утримання неповнолітньої дитини у
розмірі ? частини всіх видів його
заробітку (доходу) щомісячно і на
утримання самої відповідачки у розмірі
1/6 частини всіх видів його заробітку
(доходу) щомісячно до досягнення
дитиною трирічного віку, тобто, до
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Звернувшись до суду, позивач
обґрунтував свої вимоги тим, що в свій
час погодився на сплату аліментів на
утримання відповідачки у зв'язку з тим,
що вона, зайнята доглядом за дитиною, не
мала змоги працевлаштуватись, але на
час звернення його до суду
відповідачка працює у ТОВ «ЛЕО», дочку
влаштувала до дошкільного навчального
закладу, і це, на його думку, є підставою
для припинення стягнення аліментів на
утримання відповідачки.

Відмовляючи у задоволенні
позову, суд першої інстанції послався
на ст. 84 СК України, згідно з якою
дружина, з якою проживає дитина, має
право на утримання від чоловіка -
батька дитини до досягнення дитиною
трьох років і в разі розірвання шлюбу.
Право на утримання дружина, з якою
проживає дитина, має незалежно від
того, чи вона працює, та незалежно від
її матеріального становища, за умови,
що чоловік може надавати матеріальну
допомогу.

Проаналізувавши дохід позивача,
суд дійшов вірного висновку про те, що
його матеріальне становище дозволяло
йому сплачувати аліменти на утримання
колишньої дружини.

При цьому суд взяв до уваги ту
обставину, що ст. 85 СК України містить
вичерпний перелік підстав припинення
права дружини на утримання, серед яких
відсутня така підстава як навчання
платника аліментів у виші і сплата
взятого у зв'язку з цим кредиту.

Крім того суд послався на те, що
кредит було оформлено позивачем після
рішення суду про стягнення аліментів, і
на час ухвалення даного рішення строк
сплати аліментів уже сплинув.

З урахуванням наведеного колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції

вірно встановив обставини справи,
ухвалив рішення з додержанням норм

матеріального і процесуального права і
дійшов обґрунтованого висновку про
відмову в

задоволенні позовних вимог

Доводи апелянта у своїй
більшості є доводами, які надавались
ним на

обґрунтування заявлених позовних
вимог, були детально розглянуті судом
першої

інстанції, повно, об'єктивно та
всебічно перевірені доказами, наданими
сторонами по

справі, і не спростовують висновків
суду.

Інших доводів, які б могли бути
підставою для скасування
оскаржуваного

рішення та ухвалення нового рішення
про задоволення позовних вимог, ОСОБА_1

не надано.

На підставі викладеного
колегія суддів вважає оскаржуване
рішення таким, що

ухвалене судом, як уже зазначалось, з
додержанням норм матеріального та

процесуального права, а тому, згідно з
вимогами ст. 308 ЦПК України, таким, що
підлягає

залишенню без змін.

Враховуючи наведене, керуючись
ст.ст. 303,307,308,313-315 ЦПК України,

колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити, рішення Краснолуцького
міського суду Луганської області від 25
жовтня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно,
але протягом 20 днів може бути оскаржена

шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді:

o