№ 2/269/17/2013
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19 листопада 2013 року Совєтський
районний суд м. Макіївки Донецької
області у складі:

головуючого судді
Мельника Ю.А.

при секретарі
Яковлєвій О.О.

за участю представника позивача
ОСОБА_1

представника відповідача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Макіївки
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за
договором позики та зустрічною
позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя
особа - приватний нотаріус
Макіївського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, про визнання договору
позики грошей недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду в серпні 2012
року із даним позовом та просить
стягнути з відповідача на його користь
заборгованість за договором позики у
розмірі 23452.25 гривень, суму інфляції у
розмірі 680.12 гривень, неоплачені
відсотки у сумі 2052.87 гривень та судові
витрати.

В обґрунтування вимог зазначив, що між
ним та ОСОБА_4 було укладено договір
позики 01.09.2009 року. Згідно умов договору
він передав відповідачеві грошові
кошти у розмірі 25165.00 гривень, що в
еквіваленті складає 3150.00 доларів США,
для вирішення соціально-побутових
проблем. Відповідач зобов'язався
повернути основний борг та відсотки за
користування позикою у строк до 01.09.2010
року. У листопаді та грудні 2009 року
відповідач частково повернув борг у
розмірі 1800 гривень. У зазначений
договором позики строк відповідач борг
не повернув, чим порушив умови договору
і до наступного часу ухиляється від
виконання договірних зобов'язань. За
таких обставин він був вимушений
звернутися до суду із даним позовом та
просить стягнути з ОСОБА_4
заборгованість за договором позики у
розмірі 23452.25 гривень, суму інфляції у
розмірі 680.12 гривень, неоплачені
відсотки у сумі 2052.87 гривень та судові
витрати.

До початку розгляду справи по суті
позивач уточнив позовні вимоги, в яких
зазначив, що у зв'язку з втратою частини
розписок про часткове повернення боргу
від 02.09.2009 року на суму 1651 гривень, від
30.12.2009 року на суму 2000 гривень, від 02.02.2010
року на суму 1000 гривень, просить
стягнути з відповідача заборгованість
за договором позики у розмірі 18801.25
гривень, суму інфляції у розмірі 545.24
гривень, неоплачені відсотки у сумі
1645.75 гривень та судові витрати у
розмірі 209.92 гривень./а.с.48-49/

19.11.2012 року позивачем знову було
уточнено позовні вимоги, згідно яких
позивач з урахуванням розписок про
часткове повернення боргу та позики, що
надавалась саме у доларах США, просить
стягнути з відповідача суму основного
боргу за договором позики у розмірі
2341.86 доларів США, суму інфляції у
розмірі 542.84 гривень, та стягнути
неоплачені відсотки у розмірі 204.99
доларів США. Стягнення сум, що
визначені в доларах США здійснювати в
доларах США або у гривнях за курсом
долара встановленого на НБУ на час
повернення боргу. Також просить
стягнути з відповідача моральну шкоду
у розмірі 5000 гривень, оплату судового
збору у розмірі 209.92 гривень./59-62/

До початку розгляду справи по суті
відповідач 13.09.2012 року пред'явив
зустрічну позовну заяву до ОСОБА_3,
третя особа - приватний нотаріус
Макіївського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, про визнання договору
позики грошей недійсним./а.с.26-28/

В обґрунтування вимог зазначив, що він
працював ПП «ОСОБА_12» - торговим
представником. У серпні 2009 року його
було обмануто громадянином ОСОБА_6,
який запропонував йому забезпечити
поставку сиру в кількості 1500 кг до ПП
«ОСОБА_13». Про те, що ця поставка - це
обман, він не знав, а коли зрозумів, що
його обманули, злякався, що його за це
звільнять з роботи, та вирішив відвести
сир до себе до дому, а після, діждавшись
чергового замовлення на сир, розвести
його замовникам і тим самим
відшкодувати вартість сиру ПП
«ОСОБА_12». ОСОБА_7, який працював ПП
«ОСОБА_12» начальником служби безпеки,
стало відомо про інцидент, що стався.
ОСОБА_1 розцінив це як злочин, і
повідомив правоохоронні органи.
Оскільки майнової шкоди ПП «ОСОБА_12»
він не наніс, а в його діях був
відсутній намір на заволодіння чужим
майном, постановою оперуповноваженого
Калініського РВ ДГУ ГУ МВС України в
Донецькій області від 18.08.2012 року було
відмовлено в порушені кримінальної
справи. ОСОБА_1 запропонував йому
повернути 25165.00 гривень, але він
пояснив, що не має такої суми грошей,
тоді останній запропонував проїхати до
нотаріуса та підписати договір. 01.09.2009
року він прибув до нотаріуса, де на
нього вже чекали ОСОБА_1 та позивач
ОСОБА_3, нотаріус надав йому для
ознайомлення договір, зі змісту якого
він зрозумів, що за умовами договору
позивач ОСОБА_3 надає йому в позику в
розмірі 25165.00 грн., які раніше вимагав
ОСОБА_1 За таких обставин просить
визнати договір позики від 01.09.2009 року
посвідчений приватним нотаріусом
Макіївського нотаріального округу
ОСОБА_5 недійсним з моменту його
укладання, стягнути з ОСОБА_3 судові
витрати, оскільки він був вчинений під
впливом насильства (ст.231 ЦК України). У
відповідності вимог ч.1 ст.231 ЦК України
правочин, вчинений особою проти її
справжньої волі внаслідок
застосування до неї фізичного чи
психічного тиску з боку другої сторони
або з боку іншої особи, визнається
судом недійсним. Також на підставі ст.
234 ЦК України фіктивний договір може
бути визнаний судом недійсним. За таких
обставин просить визнати нотаріально
посвідчений договір позики від 01.09.2009
року недійсним та стягнути судові
витрати /а.с.26/.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3
наполягав на заявлених ним вимогах, в
обґрунтування зазначив, що з ОСОБА_4
перебував у дружніх стосунках,
працювали на одному підприємстві, він
був охоронником, а ОСОБА_4 - торговим
представником. 28.08.2009 року до нього
звернувся відповідач та просив зайняти
грошей у розмірі 3500 доларів США. На той
час у нього грошей не було і він
пообіцяв позичити йому гроші. 29.08.2009
року він фактично передав ОСОБА_4 2960
доларів США, в підтвердження останній
написав розписку, строк обумовили до
01.09.2010 року. Ввечері він розповів
батькові про те, що позичив гроші,
останній сказав, що необхідно
нотаріально оформити договір позики.
Про нотаріальне посвідчення він
розповів відповідачу. 01.09.2009 року він,
разом з батьком приїхали до нотаріуса в
районі вул. Плеханова м.Макіївки, туди ж
приїхав ОСОБА_4 та його жінка. За
посвідчення договору необхідно було
сплатити 190 доларів США, цю суму у
нотаріуса він також сплатив гривнями
по курсу долара. Проект договору було
розроблено нотаріусом, строк був
обумовлений до 01.09.2010 року. Жінка
відповідача писала письмову згоду на
укладення договору позики. Договір
позики відбувався добровільно, без
будь-якого примусу. 02.09.2009 року
відповідач повернув 1651 гривень, потім
до грудня 2009 року щомісячно сплачував
за договором позики. В лютому 2010 року ще
виплатив 1000 гривень. Повернення позики
оформлювали розписками у двох
примірниках. Більше ніяких оплат за
договором не було. Просить
задовольнити його позовні вимоги в
повному обсязі, у задоволені
зустрічного позову просить відмовити
за необґрунтованістю.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 підтримав заявлені
первісні позовні вимоги ОСОБА_3,
зазначивши, що 29.08.2009 року його син
ОСОБА_3 повідомив, що позичив гроші
ОСОБА_4, останній працював в ПП
«ОСОБА_12» торговим представником.
Гроші належали позивачу. 31.08.2009 року він
та син зустрілись з ОСОБА_4 та
домовились про нотаріальне
посвідчення договору. 01.09.2009 року він
разом з ОСОБА_3 були у нотаріуса, туди
приїхав ОСОБА_4, після консультацій у
нотаріуса було повідомлено, що для
укладення угоди про позику необхідна
дружина ОСОБА_4 В той же день приїхала
дружина відповідача, була присутньої
при укладенні угоди, давала свою згоду
на укладення договору позики. Суму
нотаріального посвідчення договору
включили до загальної суми позики за
договором. Просить задовольнити
позовні вимоги ОСОБА_3 в повному обсязі,
в задоволенні зустрічної позовної
заяви просить відмовити.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні
проти заявлених позовних вимог ОСОБА_3
заперечував в повному обсязі, судові
повідомив, що працюючи в ПП «ОСОБА_12» -
торговим представником, начальником
відділу безпеки якого є ОСОБА_1 стався
інцидент, описаній в зустрічній
позовній заяві, на фірмі утворився
борг. 15.08.2009 року його було звільнено з
вказаного підприємства В кінці серпня
2009 року ОСОБА_1 звернувся до нього з
вимогою погасити борг, став йому
погрожувати. В результаті таких
насильницьких дій він написав розписку
про отримання позики від ОСОБА_3, хоча
грошей ніяких не отримував, його
відпустили додому, трудова книжка
залишилась у ОСОБА_1 Переговоривши з
дружиною, він був вимушений укласти
нотаріально посвідчену угоду про
позику грошей. Позивач разом з батьком
ОСОБА_1 неодноразово приїжджали до
нього додому, вимагали гроші. Тому він
вимушений був сплачувати за неіснуючою
угодою про позику. Просить відмовити в
заявлених позовних вимогах ОСОБА_3 про
стягнення суми боргу за договором
позики, визнавши укладений 01.09.2009 року
договір недійсним, тим самим
задовольнивши зустрічні позовні
вимоги.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти заявленого позову
ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_4 суми
боргу за нотаріально посвідченим
договором від 01.09.2009 року заперечував. В
обґрунтування своєї позиції зазначив,
що укладений договір позики між ОСОБА_3
та ОСОБА_4 є недійсним, оскільки є
безгрошовий. Гроші за вказаним
договором взагалі не передавались. У
відповідності ст.203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним та відповідати його
внутрішній волі. Воля ОСОБА_4 не була
направлена на укладення договору
позики. Крім того, нотаріально
посвідчена угода позики між ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 була укладена з метою приховати
інші правовідносини, ніж за договором
позики. Його довіритель ОСОБА_4 в
результаті насильницьких дій, погроз,
заплутався, тому укладений договір
позики підлягає визнанню недійсним.
Щодо заявленої моральної шкоди, то ця
вимога також не підлягає задоволенню,
оскільки сторона позивачів у
відповідності вимог ст. 60 ЦПК України
не доказала - які страждання перенесла,
чи переносить в результаті дій ОСОБА_4
Наполягає на задоволенні зустрічної
позовної заяви.

Третя особа за зустрічним позовом, -
приватний нотаріус Макіївського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
до залу судового засідання не прибув,
але надав суду письмове пояснення,
відповідно до якого:

01.09.2009 року до нього, до приміщення за
адресою: АДРЕСА_1, яке є його робочим
місцем, звернулися повнолітні
громадяни України ОСОБА_8, подружжя
ОСОБА_4 і ОСОБА_9, які висловили йому
свій намір посвідчити, укладений між
ними усно договір позики грошей у сумі
25165 гривень, що в еквіваленті дорівнює
3150.00 доларам США. Як доказ своїх намірів
укласти такий договір ці громадяни
надали йому необхідні документи.
Відповідно до висловлених намірів цих
громадян, ним був складений проект
такого договору позики, який був
прочитаний та схвалений сторонами, як
такий, що відповідає їх дійсним
намірам, та ними підписаний. Перед
підписанням сторонами, та посвідченням
цього договору позики, ним було
перевірено відсутність обмежень,
обтяжень на будь-яке майно ОСОБА_3, як
відчужувача цих грошей. На підставі
цього, при відсутності заперечень цих
громадян, ним 01.09.2009 року був
посвідчений договір позики грошей між
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, про що зроблено запис
у реєстрі для реєстрації нотаріальних
дій під номером 1795. Просить розглянути
справу у його відсутності, судові надав
копію документів нотаріальної справи.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_10
в судовому засіданні пояснив, що
підтримує дружні стосунки з
відповідачем ОСОБА_4 В 2009 році мав намір
оформитись працювати в ПП «ОСОБА_12»,
ОСОБА_1 закріпив його стажуватись з
ОСОБА_4 Йому відомо, що коли відповідач
працював на зазначеному підприємстві,
то сталась якась неприємність у ОСОБА_4
з поставкою товару. 25-28 серпня 2009 року
він був вдома у ОСОБА_4, він вже не
працював. До нього додому приїхав
ОСОБА_1, відповідач вийшов до нього і
вони тривалий час розмовляли.
Повернувшись, ОСОБА_4 повідомив, що від
нього вимагають 20-25 тис. гривень за
якусь дебіторську заборгованість,
також вимагають написати розписки.
Ніяких дружніх стосунків між позивачем
та відповідачем не було.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні
пояснила, що неодноразово влітку та на
початку осені 2009 року приїжджав до її
чоловіка ОСОБА_4 представник позивача
ОСОБА_1, схиляючи до підписання угоди.
Зі слів чоловіка їй стало відомо про
стосунки останнього з ОСОБА_1. Ніяких
грошей від останніх вони не отримували,
кредитів також в їх сім'ї не було. Від
чоловіка чула про існування ОСОБА_3,
проте ніяких дружніх стосунків чоловік
з цією особою не підтримував. При
укладенні договору позики була
присутньою, розуміла значення своїх
дій, давала згоду на підписання цієї
угоди.

Суд вислухавши пояснення сторін,
свідків, вивчивши матеріали справи
встановив наступне:

01.09.2009 року між ОСОБА_3, позивачем по
справі, та ОСОБА_4, відповідачем по
справі, укладено договір позики грошей,
відповідно до умов якого відповідачу
були надані грошові кошти у сумі 25165.00
грн., з фіксацією курсу цієї суми
стосовно іноземної валюти - долару США,
що еквівалентно 3150.00 доларам США, на
день укладання цього договору. Даний
договір посвідчено приватним
нотаріусом Макіївського нотаріального
округу ОСОБА_5, зареєстровано в реєстрі
за № 1795. За умовами договору ОСОБА_4 був
зобов'язаний повертати ОСОБА_3 суму
позики рівними частинами до 01.09.2010 року.
У випадку несплати відповідачем суми
позики, останній зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення та 3% річних. Факт
повернення суми позики оформлюється
письмовою розпискою. В пункті 10
зазначеного договору вказано, що зміст
договору відповідає вимогам закону і
дійсним намірам сторін. У сторін
відсутні заперечення щодо кожної з
умов договору і сторони однаково
розуміють значення, умови цього
договору та його правових наслідків
для кожної із сторін. Волевиявлення
сторін не знаходиться під стороннім
випливом. Пункт 14 договору передбачає,
що в суді вирішуються спори, що
виникають при укладенні, виконанні
цього договору, внесенні змін до цього
договору /а.с.5-6/

Предметом спору в даній цивільній
справі є укладений 01.09.2009 року договір
позики між позивачем та відповідачем,
що посвідчений нотаріально, на
підставі якого позивач ОСОБА_3 просить
стягнути з відповідача суму
неповернутої позики з індексом
інфляції та 3% річних, моральної шкоди
та судових витрат, а відповідач ОСОБА_4,
в свою чергу, просить визнати його
недійсним на підставі того, що він
безгрошовий та був вчинений із
застосуванням насильства, проти його
волі.

Зазначені правовідносини регулюються
главою 71 ЦК України та главою 16 ЦК
України, тобто є предметом розгляду
справ, що розглядаються в межах
цивільного судочинства.

Стаття 1046 ЦК України передбачає, що за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі,
визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

В статті 1047 ЦК України визначена форма
договору позики: договір позики
укладається у письмовій формі, якщо
його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми. На підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому
позикодавцем визначеної грошової суми
або визначеної кількості речей.

В підтвердження укладеного договору
позики ОСОБА_3 були надані наступні
документи:

1) розписка ОСОБА_4 від 29.08.2009 року про
отримання від ОСОБА_3 грошей в сумі 2960
доларів США, які зобов'язується
повернути 01.09.2010 року /а.с.63/;

2) договір позики грошей між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 від 01.09.2009 року, відповідно до
умов якого відповідачу були надані
грошові кошти у сумі 25165.00 грн., з
фіксацією курсу цієї суми стосовно
іноземної валюти - долару США, що
еквівалентно 3150.00 доларам США, на день
укладання цього договору. Зазначений
договір посвідчений нотаріально /а.с.5-6,
68-69/.

За поясненнями позивача, його
представника, приватного нотаріуса, що
посвідчив спірний договір, угода між
сторонами про позику відбулась усно.
29.08.2009 року ОСОБА_4 від позивача отримав
позику саме в іноземній валюті в
розмірі 2960 доларів США, в підтвердження
чого написав розписку. Бажаючи
оформити відносини письмовим
договором, позивач та відповідач
звернулись до нотаріуса, в результаті
чого 01.09.2009 року було укладено договір
позики на суму 25165 гривень, що
еквівалентно на момент укладення 3150
доларів США. Як було встановлено в
судовому засіданні зазначена сума
складалась з грошей, що були передані
позивачем 29.09.2009 року відповідачу у
розмірі 2960 доларів США та витрат на
нотаріальне посвідчення угоди у
розмірі 190 доларів США.

Позивачем та відповідачем судові
надані розписки про часткове
повернення суми боргу за договором
позики, а саме:

1) розписка від 02.09.2009 року про
отримання ОСОБА_3 від ОСОБА_4 1651.00
гривень, що еквівалентно 206.9 доларам
США /а.с.39/;

2) розписка від 10.11.2009 року про
отримання ОСОБА_3 від ОСОБА_4 900.00
гривень /а.с.7, 37/;

3) розписка від 02.12.2009 року про
отримання ОСОБА_3 від ОСОБА_4 900.00
гривень /а.с.7, 36/;

4) розписка від 30.12.2009 року про
отримання ОСОБА_3 від ОСОБА_4 2000.00
гривень /а.с.38/;

5) розписка від 02.02.2010 року про
отримання ОСОБА_3 від ОСОБА_4 1000.00
гривень /а.с.40/

Загальна сума, що була повернута за
договором позики складає 6451 гривня, що
за курсом долара на день повернення
складає 808.14 доларів США.

Зазначений факт передачі грошових
коштів ОСОБА_3 від ОСОБА_4 визнаний
сторонами, тому у відповідності вимог
ст. 61 ч.1 ЦПК України не підлягає
доведенню в судовому засіданні.

В зустрічній позовній заяві
відповідачем ОСОБА_4 ставить вимога про
визнання договору позики від 01.09.2009
року недійсним, оскільки договір було
укладено із застосуванням насильства,
угода є безгрошовою та була укладена з
іншою метою, ніж та, що зазначена в
договорі позики.

Стаття 1051 ЦК України передбачає, що
позичальник має право оспорити
договір позики на тій підставі, що
грошові кошти або речі насправді не
були одержані ним від позикодавця або
були одержані у меншій кількості,
ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений
у письмовій формі, рішення суду не
може ґрунтуватися на свідченнях
свідків для підтвердження того, що
гроші або речі насправді не були
одержані позичальником від
позикодавця або були одержані у
меншій кількості, ніж встановлено
договором. Це положення не
застосовується до випадків, коли
договір був укладений під впливом
обману, насильства, зловмисної
домовленості представника
позичальника з позикодавцем або під
впливом тяжкої обставини

В обґрунтування своїх вимог
відповідачем надана постанова о/у СУР
Калінінського РВ ДМУ ГУМВС України про
відмову в порушенні кримінальної
справи за заявою ОСОБА_11 /а.с.30/,
постанова о/у СБНОН
Центрально-Міського РВ ММУ ГУМВС
України в Донецькій області про
відмову в порушенні кримінальної
справи від 24.09.2011 року стосовно ОСОБА_3,
ОСОБА_1 /а.с.42-43/, постанова
Центрально-Міського районного суду
м.Макіївки від 27.11.2012 року про
скасування постанови про відмову в
порушенні кримінальної справи від
27.11.2012 року /а.с.82-84/, відповідь
начальника Центрально-Міського РВ
Макіївського МУ ГУМВС України в
Донецькій області від 18.02.2013 року про
направлення відказного матеріалу до
Центрально-Міського суду м.Макіївки
/а.с.89/, відповідь судді
Центрально-Міського суду м.Макіївки
від 21.03.2013 року. /а.с.91/, відповідь
начальника Центрально-Міського РВ
Макіївського МУ ГУМВС України в
Донецькій області від 25.03.2013 року про
порушення кримінальної справи та
внесення до ЕРДР №0000650 за заявою
ОСОБА_4 стосовно ОСОБА_3 та ОСОБА_1 за
фактом протиправних дій останніх
/а.с.94/, витяг з ЕРДР за №0000650 про
порушення кримінального провадження
стосовно ОСОБА_1./а.с.100/, лист прокурора
Центрально-Міського району м.Макіївки
від 11.07.2013 року /а.с.110/ та лист прокурора
Центрально-Міського району м.Макіївки
від 07.11.2013 року, та були допитані в
якості свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10

За вимогами ст. 61 ч.4 ЦПК України, вирок
у кримінальному провадженні, що
набрав законної сили, або постанова
суду у справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду,
що розглядає справу про
цивільно-правові наслідки дій особи,
стосовно якої ухвалено вирок або
постанову суду, з питань, чи мали місце
ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Вироку, що набрав законної сили,
стосовно позивача по справі - ОСОБА_3, -
щодо протиправних та незаконних дій
останнього стосовно відповідача по
справі ОСОБА_4, що привели до
підписання договору про позику від
01.09.2013 року, - суду не надано.

Будь-яких інших письмових доказів
стосовно насильницьких дій з боку
позивача з метою підписання угоди про
позику судові стороною відповідачів не
надано.

Згідно роз'яснень пункту 8 Постанови
Пленуму Верховного Суду України №9 від
06.11.2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними»: відповідно до
частини першої статті 215 ЦК підставою
недійсності правочину є недодержання
стороною (сторонами) вимог, які
встановлені статтею 203 ЦК, саме на
момент вчинення правочину. Не може бути
визнаний недійсним правочин, який не
вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно
правильно визначати момент вчинення
правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо).
Зокрема, не є укладеними правочини
(договори), у яких відсутні встановлені
законодавством умови, необхідні для
їх укладення (відсутня згода за всіма
істотними умовами договору; не
передано майно, якщо відповідно до
законодавства для вчинення правочину
потрібна його передача тощо).
Встановивши ці обставини, суд
відмовляє в задоволенні позову про
визнання правочину недійсним. Вимога
про визнання правочину (договору)
неукладеним не відповідає можливим
способам захисту цивільних прав та
інтересів, передбачених законом.

За вимогами ст.1046 ЦК України договір
позики є укладеним з моменту передачі
грошей.

Отже, за ствердженнями відповідача
ОСОБА_4 гроші за договором позики від
01.09.2009 року взагалі йому не
передавались, тобто договір позики,
згідно заявлених зустрічних позовних
вимог ОСОБА_4, є неукладеним. Тому не
може бути визнаний недійсним правочин,
який не вчинено.

Іншою підставою визнання договору
позики від 01.09.2009 року недійсним,на яку
посилається відповідач ОСОБА_4 в своєму
зустрічному позові, є вчинення
правочину під впливом насильства, що
було з боку представника позивача
ОСОБА_1

Дійсно в пункті 21 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 06.11.2009
року «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» зазначено, що
при вирішенні спорів про визнання
недійсним правочину, вчиненого
особою під впливом насильства
(стаття 231 ЦК), судам необхідно
враховувати, що насильство має
виражатися в незаконних, однак не
обов'язково злочинних діях.
Насильницькі дії можуть вчинятись як
стороною правочину, так і іншою
особою - як щодо іншої сторони
правочину, так і щодо членів її сім'ї,
родичів тощо або їх майна. Факт
насильства не обов'язково має бути
встановлений вироком суду,
постановленим у кримінальній справі.

Проте відповідно до вимог с. 10, 60 ЦПК
України сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається.

Допитані в судовому засіданні свідки
ОСОБА_10 та ОСОБА_9 пояснили, що саме зі
слів відповідача їм стало відомо про
вимагання грошей з боку ОСОБА_1, та
підтвердили відсутність дружніх
стосунків позивача та відповідача,
будь-яких погроз чи інших протиправних
дій з боку позивач чи його представника
по відношенню до відповідача зазначені
свідки не підтвердили. Надані
відповідачем постанови слідчих
органів по кримінальному провадженню
не підтверджують факту застосування
насильства з боку сторонньої особи
(ОСОБА_1.) до ОСОБА_4 для укладення
договору позики 01.09.2009 року.

Доводи позивача за зустрічним позовом
про те, що договір позики грошей було
укладено проти його справжньої волі,
внаслідок застосування до нього
психологічного тиску з боку другої
сторони, під впливом насильства суд не
може прийняти до уваги, оскільки факту
насильства щодо підписання спірного
договору позики грошей судом не
встановлено, дії ОСОБА_4 були
добровільними, про що нотаріально
засвідчено.

Крім того, суд звертає увагу, що
відповідно до вимог ст. 257 ЦК України
встановлений трирічний строк позовної
давності, в період якого особа, яка
вважає, що її права порушені може
звернутись до суду за захистом свого
права.

Відповідно до тих же роз'яснень
Постанови Пленуму Верховного Суду
України №9 від 06.11.2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» , а
саме пункту 28: перебіг позовної
давності щодо вимог про визнання
правочинів недійсними обчислюється
не з моменту вчинення правочину, а
відповідно до частини першої статті 261
ЦК - від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.
ЦК встановлено винятки з цього правила
щодо окремих вимог, пов'язаних з
визнанням правочинів недійсними
(частини друга, третя статті 261 ЦК)

Частина 2 ст. 261 ЦК України передбачає,
що перебіг позовної давності за
вимогами про визнання недійсним
правочину, вчиненого під впливом
насильства, починається від дня
припинення насильства.

За ствердженнями відповідача
насильницькі дії, що передували
укладенню правочину закінчились після
підписання у нотаріуса договору позики
01.09.2009 року. Отже протягом трьох років
відповідач мав можливість звернутись
до суду з заявою про визнання
укладеного договору недійним. З
зустрічною позовною заявою ОСОБА_4
звернувся лише 13.09.2012 року. /а.с.26-28/

Вислухавши пояснення свідків ОСОБА_9,
ОСОБА_10, дослідивши надані стороною
відповідачів докази, копію
нотаріальної справи та письмові
пояснення приватного нотаріуса
Макіївського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, який посвідчив договір
позики від 01.09.2009 року, суд дійшов
висновку про необґрунтованість
заявлених зустрічних позовних вимог
відповідача ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
визнання правочину недійсним.

Відповідно вимог ст. 526 ЦК України між
відповідачем та позивачем виникли
зобов'язання, які повинні виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору.

За ствердженнями позивача
неповернутою є сума боргу за договором
позики у розмірі 2341.86 доларів США (3150
доларів США (сума позики) - 808.14 доларів
США (сума повернутих грошей, яка
визнана сторонами провадження).

Строк дії договору позики до 01.09.2010
року, строк, передбачений ст..257 ЦК
України, для подання позовної заяви про
стягнення суми боргу дотриманий,
позовна заява подана 02.08.2012 року.

Відповідно п. 1. та п.3 вищезазначеного
договору позики ОСОБА_4 зобов'язується
повернути позикодавцю - ОСОБА_3 суму
позики до 01.09.2010 року, якщо позичальник
своєчасно не поверне суму позики, він
зобов'язується сплатити суму
несплаченої суми позики, яка
визнається боргом, з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми. /а.с.5/

Нормами ч. 1 ст. 1049 ЦК України
передбачений обов'язок позичальника
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були
передані йому позикодавцем) у строк та
в порядку, що встановлені договором.

В силу ст. 1048 ЦК України позикодавець
має право на одержання від
позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюється
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні
облікової ставки НБУ.

В силу ст. 1050 ЦК України якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

За умовами договору позики від 01.09.2009
року позичальник (ОСОБА_4.) був
зобов'язаний сплачувати щомісяця
рівними частинами до 01.09.2010 року, сума
позики зазначена в договорі зазначена
у розмірі 25165 гривень, що еквівалентно
на момент укладення угоди 3150 доларів
США. Позивач наполягає, що гроші
позичались в іноземній валюті у
доларах США.

Договором позики від 01.09.2009 року
передбачена відповідальність
позичальника за прострочення
грошового зобов'язання. Згідно пункту 3
договору: якщо позичальник своєчасно
не повернув суму позики, він
зобов'язується сплатити суму
несплаченої суми позики, яка
визнається боргом, визначеної по
правилам, встановленим у п.1 цього
договору, з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також 3% від
простроченої суми боргу.

Пункт 18 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» передбачає,
що за змістом статті 625 ЦК інфляційне
нарахування на суму боргу за
порушенням боржником грошового
зобов'язання, вираженого в
національній валюті, та три проценти
річних від простроченої суми полягає у
відшкодуванні матеріальних витрат
кредитора від знецінення грошових
коштів унаслідок інфляційних процесів
та отримання компенсації (плати) від
боржника за неправомірне користування
утримуваними ним грошовими коштами,
належними до сплати кредиторові.

Тобто інфляційне нарахування
застосовується лише до грошових
зобов'язань, що були укладені саме в
національній валюті - гривні України.
Оскільки між позивачем та відповідачем
існує грошове зобов'язання в доларах
США, тому індекс інфляції на суму боргу
за позикою в доларах США не
нараховується. Отже, в частині
стягнення суми інфляції щодо суми
боргу за договором позики необхідно
відмовити.

Договором передбачений обов'язок
позичальника сплатити 3% річних від
суми боргу у разі несплати у
встановлений договором строк. За
пунктом 1 договору позики від 01.09.2009
року період його дії до 01.09.2010 року.
Оскільки саме така відповідальність
встановлена у випадку несплати суми
боргу позичальником, будь-якої іншої
відповідальності ОСОБА_4 у випадку
щомісячної несплати суми боргу за
позикою не передбачено, тому суд
вважає, що право позикодавця про
стягнення з позичальника 3% річних
виникає саме з кінцевої дати
повернення боргу: з 01.09.2010 року, саме з
цієї дати ОСОБА_4 за договором повинний
сплатити суму боргу та 3% річних за весь
час прострочки.

За уточненнями до позовної заяви
ОСОБА_3 просить стягнути 3% річних за
період прострочки виплати суми боргу
до 01.08.2012 року (дата звернення до суду).

Таким чином загальний період
прострочки виплати з 01.09.2010 року по
01.08.2012 рік складає 700 днів. Розрахунок 3%
річних за несплату суми позики складає:

2341.86 доларів США х 3% х 700 / 365 = 134.73 долара
США., що за курсом Національного Банку
України на день постановлення рішення
складає 1076.89 гривень (100 доларів США
дорівнюють 799.30 гривень).

Зазначена сума підлягає стягненню з
відповідача.

Заявлені позовні вимоги ОСОБА_3 про
стягнення з відповідача завданої
моральної шкоди у розмірі 5000 гривень не
підлягають задоволенню, оскільки у
відповідності вимог ст. 10, 60 ЦПК України
не доведені в судовому засіданні:
будь-яких доказів, чи пояснень позивач,
або його представник з цього приводу
взагалі не приводив.

Як орієнтує п.4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995
року № 4 «Про судову практику по
справам про відшкодування моральної
/немайнової/ шкоди» зі змінами
внесеними Постановою Пленуму
Верховного Суду України від 27.02.2009 року
№ 1:

відповідно до ст.137 ЦПК у позовній заяві
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди має бути зазначено, в
чому полягає ця шкода, якими
неправомірними діями чи бездіяльністю
її заподіяно позивачеві, з яких
міркувань він виходив, визначаючи
розмір шкоди, та якими доказами це
підтверджується.

В судовому засіданні не було з'ясовано
наявність моральної шкоди, що завдана
позивачу ОСОБА_3, чим підтверджується
факт заподіяння позивачеві моральних
чи фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, не з'ясовано - з
чого позивач виходив при визначені
розміру моральної шкоди.

Проаналізувавши надані сторонами
докази, суд дійшов висновку про
часткове задоволення позову ОСОБА_3 про
стягнення суми боргу за договором
позики в частині стягнення з
відповідача ОСОБА_4 суми боргу за
договором позики у розмірі 2341.86 доларів
США, що за курсом НБУ на момент
постановлення рішення дорівнює 18718.48
гривням (100 доларів США дорівнюють 799.30
гривень), 3% річних за прострочення
виплати суми позики за період з 01.09.2010
року по 01.08.2012 рік у розмірі 134.73 долара
США, що за курсом НБУ на момент
постановлення рішення дорівнює 1076.89
гривням (100 доларів США дорівнюють 799.30
гривень), в задоволені зустрічної
позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_3
необхідно відмовити у зв'язку з
необґрунтованістю.

Пленум Верховного Суду України в
пункті 12 Постановою Пленуму Верховного
Суду України № 5 від 30.03.2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
роз'яснює, що у разі якщо позика
правомірно надана в іноземній валюті
та позикодавець просить стягнути кошти
в іноземній валюті, суд ухвалює рішення
про стягнення таких коштів саме в
іноземній валюті, що відповідає
вимогам частини третьої статті 533 ЦК
України.

Крім того, відповідно до ст. 79, ч. 1 ст. 88
ЦПК України на користь позивача за
первісним позовом підлягає до
стягнення з відповідача сума судового
збору у розмірі гривень пропорційно
задоволених вимог, яка сплачена була
сплачена позивачем, що підтверджено
платіжним дорученням.

Керуючись ст.ст. 203, 209, 215, 526, 625, 1046, 1048, 1050,
1054 ЦК України, на підставі ст.ст. 10, 60, 213-
215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за договором
позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на
користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2:

1) заборгованість за договором позики
грошей від 01.09.2009 року у розмірі 2341.86
доларів США, що за курсом НБУ на момент
постановлення рішення дорівнює 18718.48
гривням, 3% річних за прострочення
виплати суми позики за період з 01.09.2010
року по 01.08.2012 рік у розмірі 134.73 долара
США, що за курсом НБУ на момент
постановлення рішення дорівнює 1076.89
гривням.

2) судовий збір у розмірі 197.95 гривень

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3
до ОСОБА_4 відмовити за
необґрунтованістю.

У задоволенні зустрічних позовних
вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання
договору позики грошей недійсним -
відмовити за необґрунтованістю.

Рішення проголошене і може бути
оскаржене в Апеляційний суд Донецької
області, через даний суд протягом
десяти днів із дня проголошення
рішення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
рішення, мають право його оскаржити
протягом 10 днів з моменту отримання
копії цього рішення.

Суддя
Ю. А. Мельник