Провадження № 2/161/5008/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

(заочне)

26 грудня 2013 року Луцький міськрайонний
суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Черняка В.В.,

при секретарі - Фурман Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Луцька
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
публічного акціонерного товариства
"УкрСиббанк", приватного нотаріуса
Ківерцівського районного
нотаріального округу ОСОБА_2 про
визнання недійсними кредитних
договорів, договору іпотеки та зняття
реєстрації обтяження нерухомого майна
іпотекою в Державному реєстрі іпотек,
зняття заборони відчуження предмету
іпотеки в Єдиному реєстрі заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна,
здійснення реєстрації відомостей про
зняття заборони відчуження нерухомого
майна (іпотеки) в Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до
публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк», приватного нотаріуса
Ківерцівського районного
нотаріального округу ОСОБА_2 про
визнання недійсними кредитних
договорів, договору іпотеки та
виключення з Державного реєстру іпотек
запису про державну реєстрацію
обтяження нерухомого майна за
іпотечним договором. Свій позов
мотивує тим, що 22 лютого 2008 року на ім'я
ОСОБА_1 укладено договір про надання
споживчого кредиту №0, відповідно
до якого банк надав кредитні кошти в
сумі 168000,00 доларів США та договір
№0 на суму 3619,10 гривень. Вказані
кредитні договори позивач не укладав,
особисто не підписував та про їх
існування дізнався тільки після того,
як представники банку почали до нього
телефонувати та надсилати листи із
вимогою повернути кредит. Вважає дані
договори недійсними, оскільки їх не
підписував, що стверджується висновком
№ 1085 судово-почеркознавчої
експертизи, де зазначено, що підписи в
кредитних договорах виконані не
ОСОБА_1, а іншою особою.

Крім цього, вважає недійсним договір
іпотеки від 22 лютого 2008 року, оскільки
він є додатковим договором і
спрямований на забезпечення основного
зобов'язання, а так як кредитні
договори є недійсними, то відповідно до
ч.2 ст.548 ЦК України недійсне
зобов'язання не підлягає забезпеченню.

Просить суд визнати недійсними
кредитні договори щодо надання
споживчих кредитів від 22 лютого 2008 року
№0, №0, визнати недійсним
договір іпотеки від 22 лютого 2008 року та
зняти реєстрацію обтяження нерухомого
майна іпотекою в Державному реєстрі
іпотек, зняти заборону відчуження
предмету іпотеки в Єдиному реєстрі
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна, здійснити реєстрацію відомостей
про зняття заборони відчуження
нерухомого майна (іпотеки) в Державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Представник позивача подав в суд заяву
в якій просить справу розглядати у його
відсутності, за наявними матеріалами у
справі. Заявлені вимоги підтримує. Щодо
постановлення заочного рішення не
заперечує.

Представник ПАТ «УкрСиббанк» в судове
засідання не з'явився з невідомих суду
причин, хоча належним чином був
повідомлений про час та місце розгляду
справи.

Приватний нотаріус ОСОБА_2 в судове
засідання не з'явилася з невідомих суду
причин, хоча належним чином була
повідомлена про час та місце розгляду
справи.

За погодженням представника позивача,
суд ухвалює рішення при заочному
розгляді справи, що відповідає вимогам
ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.1054 ч.1 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. Ст. 1055
даного кодексу передбачено, що
кредитний договір укладається у
письмовій формі. Кредитний договір,
укладений з недодержанням письмової
форми, є нікчемним.

Як вбачається з кредитних договорів
№0, №0 від 22 лютого 2008 року
ПАТ "УкрСиббанк" надав позивачу кредит
в сумі 168000,00 доларів США зі сплатою 12,40 %
річних та 3619,10 гривень зі сплатою 14,50 %
річних. Кінцевий термін повернення
кредиту визначений п.1.2.2. кредитних
договорів -22 лютого 2038 року.

Відповідно до договору іпотеки від 22
лютого 2008 року стверджується, що на
виконання умов вищезазначених
кредитних договорів ОСОБА_1 надав в
іпотеку житловий будинок загальною
площею 177,2 кв.м. з надвірною будівлею та
спорудою, що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1.

Вищевказані документи суд вважає
недійсними з слідуючих міркувань.

Згідно ст. 204 ЦК України передбачено, що
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Відповідно до п.12 постанови № 9 Пленуму
ВСУ від 06 листопада 2009 року вбачається,
що порушення вимог закону щодо
укладення правочину в письмовій формі
є підставою для визнання його
недійсним лише в разі, коли це прямо
передбачено законом, зокрема ст.ст.547,
719, 981, 1055, 1059, 1107, 1118 ЦК України. А ст.547 ЦК
України передбачено, що правочин щодо
забезпечення виконання зобов'язання
вчиняється у письмовій формі. Правочин
щодо забезпечення виконання
зобов'язання, вчинений із
недодержанням письмової форми, є
нікчемним.

Як стверджується вимогами ст.207 ч.2 ЦК
України правочин вважається таким, що
вчинений у письмовій формі, якщо він
підписаний його стороною (сторонами).

Згідно матеріалів справи вбачається,
що за клопотанням ОСОБА_1 ухвалою
Луцького міськрайонного суду від 01
листопада 2013 року було призначено
судово-почеркознавчу експертизу на
вирішення якої поставлено питання про
те, чи виконано підпис від імені ОСОБА_1
в кредитних договорах №0, №0
від 22 лютого 2008 року ним особисто, чи
будь-ким іншим?

Відповідно до висновку № 1085
судово-почеркознавчої експертизи від 13
грудня 2013 року стверджується, що
підписи від імені ОСОБА_1 в кредитних
договорах №0, №0 від 22 лютого
2008 року виконані не ОСОБА_1, а іншою
особою.

Також в матеріалах справи відсудні
докази, які б підтверджували, що саме
позивач ОСОБА_1, згідно платіжних
доручень отримував кошти по даних
кредитних договорах у банку.

А відповідно до ст.1051 ЦК України
позичальник має право оспорювати
договір позики на тій підставі, що
грошові кошти або речі насправді не
були одержані ним від позикодавця.

Як визначено ст.215 ЦК України, підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
вимог, які встановлені ст.203 даного
закону, де зазначено, що саме зміст
правочину не може суперечити цьому
кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства його моральним
засадам, особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
дієздатності, волевиявлення має бути
вільним, правочин має вчинятись в
письмовій формі і має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлений ним.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом, якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із
сторін заперечує його дійність на
підставах встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним.

Тому, враховуючи вищенаведене суд
вважає, що кредитні договори №0,
№0 від 22 лютого 2008 року, укладені
між ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 слід
визнати недійсними, оскільки вони не
відповідають вимогам законодавства.

Також слід визнати недійсним договір
іпотеки від 22 лютого 2008 року, оскільки
він являється додатковим договором і
спрямований на забезпечення виконання
основного зобов'язання. А так як судом
доведено, що кредитні договори №0,
№0 від 22 лютого 2008 року являються
недійсними, то відповідно до ч.2 ст.548 ЦК
України недійсне зобов'язання не
підлягає забезпеченню. Недійсність
основного зобов'язання (вимоги)
спричиняє недійсність правочину щодо
його забезпечення, якщо інше не
встановлено цим кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до п. 6.2, п.6.3 договору
іпотеки р.№ 475 та п. 102 інструкції «Про
порядок вчинення нотаріальних дій»
приватний нотаріус ОСОБА_2 22 лютого 2008
року здійснила реєстрацію обтяження
нерухомого майна іпотекою в Державному
реєстрі іпотек та наклала заборону
відчуження предмета іпотеки в Єдиному
реєстрі заборони відчуження об'єктів
нерухомого майна.

Відповідно до вимог пункту 5.1 глави 15
«Порядку вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України» нотаріус, який
накладав заборону, знімає заборону
відчуження майна при одержанні
повідомлення: кредитора про погашення
позики; про припинення (розірвання,
визнання недійсним) договору застави
(іпотеки); про припинення договору
іпотеки у зв'язку з набуттям
іпотекодержателем права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання, після
припинення договору іпотеки у зв'язку з
відчуженням іпотекодержателем
предмета іпотеки; про припинення,
розірвання, визнання недійсним
договору ренти, довічного утримання
(догляду), спадкового договору; органів
опіки та піклування про усунення
обставин, що обумовили накладення
заборони відчуження майна дитини; про
скасування рішення суду про оголошення
фізичної особи померлою або закінчення
п'ятирічного строку з часу видачі
свідоцтва про право на спадщину на
майно особи, оголошеної померлою; про
смерть другого з подружжя, що склали
спільний заповіт; про скасування
рішення суду про позбавлення батьків
дитини батьківських прав або
відібрання дитини без позбавлення
батьківських прав; про смерть
відчужувача за спадковим договором або
про смерть другого з подружжя, що
уклали спадковий договір; про
відчуження майна, переданого під
виплату ренти; за рішенням суду; в інших
випадках, передбачених законом.

Пунктом 6.2 глави 15 «Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України»
передбачено, що відомості про зняття
заборони відчуження нерухомого майна,
а також про зняття судовими або
слідчими органами та органами
державної виконавчої служби
накладеного ними арешту на об'єкти
нерухомого майна підлягають
обов'язковій реєстрації в Державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно
в порядку, установленому Порядком
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 22 червня 2011 року № 703.

Враховуючи ту обставину, що договір
іпотеки від 22 лютого 2008 року, укладений
між ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 відносно
житлового будинку з надвірною будівлею
та спорудою, що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1 визнаний судом недійсним,
вимога позивача про зняття реєстрації
обтяження нерухомого майна іпотекою в
Державному реєстрі іпотек, зняття
заборони відчуження предмету іпотеки в
Єдиному реєстрі заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна, здійснення
реєстрації відомостей про зняття
заборони відчуження нерухомого майна
(іпотеки) в Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно також підлягає
до задоволення.

Оскільки представник позивача не
наполягав на стягненні судового збору
з відповідачів, суд приходить до
висновку, що судові витрати слід
залишити за позивечем.

На підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 203-205, 207, 215, 236, 548, 1055 ЦК України, ст.ст.
214- 215 ЦПК України , суд , -

в и р і ш и в:

Позов задоволити.

Визнати недійсним договір про надання
споживчого кредиту № 0 від 22
лютого 2008 року та договір про надання
споживчого кредиту № 0 від 22
лютого 2008 року.

Визнати недійсним договір іпотеки
посвідчений 22 лютого 2008 року приватним
нотаріусом Ківерцівського районного
нотаріального округу ОСОБА_2 за р.№ 475.

Зобов'язати приватного нотаріуса
ОСОБА_2 вчинити дії по звільненню
предмета іпотеки (житловий будинок А-1 з
надвірною будівлею і спорудою (гараж
Б-1, огорожа 1) загальною площею 177,2 кв.м,
що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1)
з-під обтяження накладеного відповідно
до договору іпотеки посвідченого 22
лютого 2008 року за р.№ 475, зняти
реєстрацію обтяження нерухомого майна
іпотекою в Державному реєстрі іпотек,
зняти заборону відчуження предмету
іпотеки в Єдиному реєстрі заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна,
здійснити реєстрацію відомостей про
зняття заборони відчуження нерухомого
майна (іпотеки) в Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно.

Заочне рішення може бути переглянуте
Луцьким міськрайонним судом
Волинської області за письмовою заявою
відповідача, яку може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії. У разі залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення, заочне рішення може бути
оскаржене в загальному порядку,
встановленому ЦПК України. У цьому разі
строк, протягом якого розглядалася
заява не включається до строку на
апеляційне оскарження рішення.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Волинської області
через Луцький міськрайонний суд
Волинської області шляхом подання
апеляційної скарги на рішення суду
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Луцького міськрайонного
суду
Черняк В.В.