Справа №443/1355/13-ц
Провадження № 2-о/443/58/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2013 року Жидачівський
районний суд Львівської області у
складі:

головуючого - судді Салія В.В.

при секретарі Оленич І.Я.

з участю адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Жидачеві цивільну справу
за заявою ОСОБА_2 про встановлення
факту застосування необгрунтованих
політичних репресій та встановлення
факту захворювання у період
застосування необгрунтованих
політичних репресій,-
ВСТАНОВИВ:

Заявниця ОСОБА_2 звернулася до суду з
заявами про встановлення факту
застосування необгрунтованих
політичних репресій та встановлення
факту захворювання у період
застосування необгрунтованих
політичних репресій, мотивуючи свої
вимоги тим, що її батьків ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 13 грудня 1949 року було виселено з
с. Яворів Долинського району
Станіславської( в даний час
Івано-Франківської) області. На
підставі постанови Особливої наради
при МДБ СРСР від 31 грудня 1949 року їх
було вислано на спецпоселення у
Хабаровський край Російської
Федерації з конфіскацією майна. На
момент виселення її мати ОСОБА_5 була
вагітна і народила її, заявницю по
справі, ІНФОРМАЦІЯ_1 року на
спецпоселенні у поселенні 10-й квартал
району ім. Лазо Хабаровського краю.
Вона разом з батьками на спецпоселенні
перебувала до березня 1960 року. Ухвалою
Судової колегії в кримінальних справах
Верховного суду УРСР від 31 березня 1977
року постанова Особливої наради при
МДБ СРСР від 31 грудня 1949 року відносно
батьків була відмінена, справа
переведенням закрита з поверненням
конфіскованого майна або його
вартості. На підставі Закону України
від 17 квітня 1991 року «Про реабілітацію
жертв політичних репресій на Україні»
батьки були реабілітовані з
поновленням у всіх громадянських
правах. Перебуваючи на спецпоселенні
вона тяжко захворіла остеомієлітом,
будь-якої медичної допомоги їй не
надавали. Лише після повернення на
Україну в січні 1961 року отримала
лікування в Долинській центральній
районній лікарні Станіславської( в
даний час Івано-Франківської) області.
В даний час хворіє хронічним
гематогенним остеомієлітом лівої
плечевої кістки, є інвалідом 2-ої групи.
Вважає, що відносно неї були
застосовані необгрунтовані політичні
репресії, в зв»язку з чим вона повинна
бути реабілітована на підставі ст. 1
Закону України від 17.04.1991 року "Про
реабілітацію жертв політичних
репресій на Україні", так як її сім`я
була репресована не за рішенням
органів державної влади і управління, а
за постановою Особливої наради при МДБ
СРСР, яка є позасудовим органом. Вважає
також, що під час застосування
необгрунтованих політичних репресій
вона тяжко захворіла остеомієлітом.

У судовому засіданні заявниця та її
представник адвокат ОСОБА_1 заявлені
вимоги підтримали, посилаючись на
обставини, викладені в заяві.

Представник заінтересованої особи -
комісії з питань поновлення прав
реабілітованих при Жидачівській
районній раді Богоніс З.В. вважає
заявлені вимоги підставними.

Представники заінтересованих осіб
Управління соціального захисту
населення України у Жидачівському
районі та управління Пенсійного Фонду
України в Жидачівському районі в
судове засідання не з"явилися.

Суд, заслухавши пояснення заявниці та
її представника адвоката ОСОБА_1,
представника комісії з питань
поновлення прав реабілітованих при
Жидачівській районній раді та
дослідивши письмові докази по справі,
вважає, що заява підлягає до
задоволення, виходячи з таких підстав:

Відповідно до ст.ст. 3,4 ЦПК, ст.ст. 15,16 ЦК
України кожна особа має право в
порядку, встановленому законом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів у спосіб,
визначений законами України.

На підставі ст.ст.11, 60, 61 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням осіб, в межах
заявлених ними вимог на підставі
доказів, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Судом встановлено, що батьків заявниці
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 13 грудня 1949 року було
виселено з с. Яворів Долинського району
Станіславської( в даний час
Івано-Франківської) області. В
позасудовому порядку на підставі
постанови Особливої наради при МДБ
СРСР від 31 грудня 1949 року їх було
вислано на спецпоселення у
Хабаровський край Російської
Федерації з конфіскацією майна. При
виселенні мати заявниці ОСОБА_5 була
вагітна і народила заявницю
ІНФОРМАЦІЯ_1 року на спецпоселенні у
поселенні 10-й квартал району ім. Лазо
Хабаровського краю. Разом з батьками
позивачка на спецпоселенні перебувала
до березня 1960 року. Ухвалою Судової
колегії в кримінальних справах
Верховного суду УРСР від 31 березня 1977
року постанова Особливої наради при
МДБ СРСР від 31 грудня 1949 року відносно
батьків була відмінена, справа
переведенням закрита з поверненням
конфіскованого майна або його
вартості. На підставі Закону України
від 17 квітня 1991 року «Про реабілітацію
жертв політичних репресій на Україні»
батьки були реабілітовані з
поновленням у всіх громадянських
правах.

Діюче законодавство визнає права
дитини від моменту народження (п. 2 ст. 25
Цивільного Кодексу) із застереженням
про те, що в рамках закону в окремих
випадках держава охороняє права
зачатої, але ще не народженої дитини.
Суд вважає, що в даному випадку
відносно заявниці необхідно
застосувати п. 2 ст. 25 Цивільного
Кодексу України та визнати
застосування до неї необгрунтованих
політичних репресій з 13 грудня 1949 року.

Згідно довідки про реабілітацію № 12513
від 08.12.2011 року управлінням внутрішніх
справ Російської Федерації по
Хабаровському краю заявницю було
реабілітовано. Відповідно до Постанови
ВР України від 19.11.1992 року № 2805-ХІІ
довідки про реабілітацію, видані
уповноваженими на це органами колишніх
союзних республік СРСР, є чинними на
території України.

Ст. 3 ЗУ «Про реабілітацію жертв
політичних репресій на Україні»
регламентує реабілітацію громадян,
засланих і висланих з постійного місця
проживання та позбавлених майна за
рішенням органів державної влади і
управління з політичних, соціальних,
національних, релігійних та інших
мотивів під приводом боротьби з
куркульством, противниками
колективізації, так званими
бандпособниками та їх сім'ями.

Ст. 1 ЗУ «Про реабілітацію жертв
політичних репресій на Україні»
передбачає реабілітацію осіб, які з
політичних мотивів були
необґрунтовано засудженні судами або
піддані репресіям позасудовими
органами, в тому числі «двійками»,
«трійками», особливими нарадами і в
будь-якому позасудовому порядку.

Поскільки батьки заявниці ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 були піддані
репресіям позасудовим органом - на
підставі постанови Особливої наради
при МДБ СРСР від 31 грудня 1949 року, то
вона повинна бути реабілітована на
підставі ст. 1 вказаного вище Закону.

Судом також встановлено, що
перебуваючи на спецпоселенні
позивачка тяжко захворіла
остеомуєлітом, будь-якої медичної
допомоги їй не надавали. Лише після
повернення на Україну в січні 1961 року
поступила на стаціонарне лікування в
Долинську центральну районну лікарню
Станіславської( в даний час
Івано-Франківської) області. В даний
час хворіє хронічним гематогенним
остеомієлітом лівої плечевої кістки. В
зв»язку з захворюванням вона 09 жовтня
2003 року Галицькою МСЕК безтерміново
визнана інвалідом другої групи
загального захворювання.

Згідно висновку експерта №
163(комісійної судово-медичної
експертизи) від 16.12.2013 року заявниця
ОСОБА_2 хворіє хронічним гематогенним
остеомієлітом про що свідчать записи
медичної карти стаціонарного хворого
за лютий 2013 року із шпиталю інвалідів
війни та репресованих та записи мед
експертної справи за 2011-13 роки. Цей
діагноз підтверджується
рентгенологічними даними(звуженням
щілини лівого плечового суглобу,
остеопорозом, склерозом і деформацією
лівої плечової кістки, потовщенням і
нерівністю кортикального шару,
наявністю невеличких порожнин,
кістоподібних утворень), а також
об»єктивними клінічними
даними(вкороченням лівої руки,
обмеженням об»єму рухів і періодичними
болями у лівому плечовому суглобі,
наявністю рубців від загоєних нориць,
патологічною щільністю м»яких тканин
лівого плеча). Найчастіше хронічний
остеомієліт являється продовженням
гострого остеомієліту і протікає
десятками років. Дане захворювання
може стихати і під дією якихось
чинників загострюватись. У розвитку
остеомієліту головне значення мають
сенсибілізація організму, охолодження,
виснаження, авітаміноз і інші фактори,
які знижують місцевий та загальний
опір організму. В результаті лікування
запальні явища починають стихати і
нориці можуть самостійно закриватися.
Часті загострення процесу приводять до
значної деформації ураженої ділянки,
до атрофії шкірних покривів з
виразками і рубцями. Будь-яка первинна
документація де було б відмічено
початкові прояви захворювання
остеомієлітом у ОСОБА_2 відсутня, а тому
категорично встановити давність
виникнення хвороби неможливо. Дані
анамнезу: поява сильних болів, а потім
поява нориці на лівій гомілці із
витіканням гною, а через деякий час у 1961
році - нориці на лівому плечі, а також
об»єктивні клінічні рентгенологічні
дані на момент проведення даної
експертизи дають підставу вважати, що
ОСОБА_2 могла захворіти гематогенним
остеомієлітом і за декілька років до
первинних клінічних проявів,
перебуваючи у Хабаровському краї.

Оцінюючи зібрані по справі докази, суд
вважає, що маються підстави для
задоволення вимог заявниці.

На підставі ЗУ "Про реабілітацію жертв
політичних репресій на Україні",
постанови ВР України "Про тлумачення ЗУ
"Про реабілітацію жертв політичних
репресій на Україні" та керуючись ст. 10,
60, 209, 213- 215, 256, 259 ЦПК України, суд -

В и р і ш и в:

Заяви задовольнити.

Встановити факт примусового виселення
з 13 грудня 1949 року та застосування до
заявниці ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
необгрунтованих політичних репресій в
період з 13 грудня 1949 року по 22 лютого 1958
року, надати їй статус репресованої і
визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1
реабілітованою відповідно до ст. 1
Закону України від 17 квітня 1991 року "Про
реабілітацію жертв політичних
репресій на Україні".

Встановити факт захворювання ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в дитячому віці
гематогенним остеомієлітом лівої
плечової кістки руки в період з 13
грудня 1949 року по 22 лютого 1958 року під
час застосування необґрунтованих
політичних репресій у поселенні 10-й
квартал району ім. Лазо Хабаровського
краю з послідуючим стаціонарним
лікуванням в січні 1961 року в
хірургічному відділенні Долинської
центральної районної лікарні
Станіславської( в даний час
Івано-Франківської) області з приводу
діагнозу: «гострий гнійний
гематогенний остеомієліт лівої
плечової кістки руки» з наступним
оперативним втручанням про що свідчить
наявність післяопераційного рубця в
ділянці внутрішньої поверхні лівого
плеча.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подано протягом десяти днів з дня
його проголошення в апеляційний суд
Львівської області через Жидачівський
районний суд.

Головуючий суддя:підпис

Суддя Жидачівського районного суду
В.В. Салій

Примітка: оригінал
рішення знаходиться в суді у справі №
443/1355/13-ц.