Справа №568/1540/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2013 р.
м.Радивилів

Радивилівський районний
суд Рівненської області

В складі:

Головуючий суддя: Прачук
Л.І.

При секретарі судового засідання:
Дубнік О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Радивилів цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Агрофірма Трипілля», ОСОБА_2, за участю
третьої особи без самостійних вимог
Управління Держземагенства в
Радивилівському районі про визнання
договору недійсним

Встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним
позовом. В обгрунтування позову
посилається на те, що відповідачі без
його відома і згоди уклали договір
оренди земельної ділянки, яка належить
йому на праві власності на підставі
Державного акта на право власності на
земельну ділянку серії ЯЕ №248176. Про
даний договір йому стало відомо зі слів
дружини - відповідача ОСОБА_2. 14.08.2013
року він звернувся до ТзОВ «Агрофірма
Трипілля» про розірвання даного
договору оренди із згаданих вище
підстав, посилаючись, що він договір не
підписував і нікого не уповноважував
на його підписання. Йому було
відмовлено в розірванні договору
мотивуючи тим, що агрофірма належним
чином виконує умови договору. Заявляє,
що він не уповноважував дружину на
підписання такого договору, також він
не підписував Акта приймання-передачі
земельної ділянки, який є невід»ємною
частиною договору оренди. Просить
визнати договір оренди земельної
ділянки укладений від його імені з ТзОВ
«Агрофірма Трипілля» від 07.08.2012 року і
зареєстрований в Державному реєстрі за
№03862 недійсним та скасувати
державну реєстрацію даного договору в
управлінні Держкомзему у
Радивилівському районі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
підтримав заявлений позов в повному
обсязі і дав покази щодо обставин
справи. Показав, що він раніше
підписував з ТзОВ «Агрофірма Трипілля»
договір оренди земельної ділянки на
підставі сертифікату, але термін його
дії закінчився. В подальшому він не
бажав укладати договір оренди
земельної ділянки, бо хоче забрати
земельну ділянки і має намір обробляти
її самостійно. Про це він неодноразово
повідомляв керівництво аргофірми на
протязі останніх років. Він не бажає в
подальшому укладати договір і нікого
не уповноважував це робити: він не
підписував договір, не підписував Акт
приймання-передачі земельної ділянки і
не подавав заяву про реєстрацію
договору в управлінні Держкозему в
Радивилівському районі. Про підписання
його дружиною договору оренди йому
стало відомо від неї через деякий час
після його підписання. Просить
задовільнити позовні вимоги.

Представник позивача ОСОБА_4 позовні
вимоги також підтримав в повному
обсязі. Показав, що він є родичем
позивача і вони бажають самостійно
обробляти свої земельні ділянки (паї).
Позивач раніше не міг забрати свій
земельний пай, бо був укладений договір
оренди на підставі Сертифікату про
право власності на пай і земельна
ділянка не була виділена в натурі, була
відсутня т.з. «сітка» на земельні
ділянки. Позивач і раніше неодноразово
повідомляв відповідача про те, що
земельну ділянку здає в оренду
тимчасово. Після отримання Державного
акта на землю позивач не мав наміру
укладати надалі договір оренди землі, а
мав намір обробляти її самостійно.
Відповідачу було про це достовірно
відомо, тому він не звертався до
позивача про укладення договору, а
звернувся до його дружини, яка на думку
представника не мала права підписувати
договір оренди.

Представники ТзОВ «Агрофірма
Трипілля» ОСОБА_3. і ОСОБА_5 позовні
вимоги не визнали і дали покази по
справі.

Представник ОСОБА_3. показав, що позов
заявлений позивачем є безпідставним та
необґрунтованим. Вважає, що навіть в
разі підписання договору дружиною
позивача ОСОБА_2 позивач його схвалив
своїми діями - йому виплачувалася
орендна плата відповідно до
укладеного договору оренди землі.
Позивач особисто отримував орендну
плату. Крім того вважає, що відповідно
до вимог ст..60 СК України дана земельна
ділянка набута під час зареєстрованого
шлюбу і є спільної сумісною власністю
подружжя, а тому відповідач ОСОБА_2 має
однакові права на розпорядження
спільним майном подружжя. Ствердив, що
позивач звертався до агрофірми з
заявою про те, що він не підписував
договір оренди і хотів забрати
земельну ділянку, але йому було
відмовлено в розірванні договору.

Аналогічні покази дав суду представник
відповідача ОСОБА_5. Також показав, що
договір укладений на законних
підставах. Вважає, що позивач особисто
уклав договір і його покази спростовує
той факт, що він особисто отримував
орендну плату, яка була нарахована
відповідно до умов договору. Вважає, що
отримання позивачем особисто орендної
плати говорить про його волевиявлення
на укладання договору оренди.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги
визнала. Показала, що в період
відсутності її чоловіка по місцю
проживання її на вулиці села зустріли
працівники агрофірми (жінка по імені
ОСОБА_7 і агроном ОСОБА_8) і сказали, що
потрібно підписати додаток до договору
оренди. Вона повідомила, що чоловіка
немає вдома. Але згадані вище особи
повідомили їй, що цей додаток до
договору може підписати будь-який член
сім»ї. Чоловік її не уповноважував на
підписання договору, проте вона
підписала поданий документ. При
підписанні їй на руки не видали другого
примірника, а через два тижні привезли
і видали під розписку в приміщенні
дитячого садка договір оренди
земельної ділянки. Пізніше вона
повідомила про підписання нею договору
оренди свого чоловіка - позивача по
справі.

Представник управління
Держземагенства в Радивилівському
районі Погорілець З.В. і Табінська І.В.
вважають позовні вимоги
необгрунтованими. Погорілець З.В.
показала, що даний договір
зареєстрований в Державному реєстрі на
підставі спільної заяви ОСОБА_1 і
директора агрофірми ОСОБА_6, яку в
управління Держкомзему подав ОСОБА_6.

Аналогічне встановлено з показів
представника Табінської І.В..

Заслухавши сторін, свідка ОСОБА_6,
дослідивши письмові докази по справі,
давши їм всесторонню правову оцінку
суд знаходить, що позов підлягає до
задоволення частково.

Показами свідка ОСОБА_6 встановлено, що
в серпні 2012 року він працював
директором ТзОВ «Агрофірма Трипілля».
В цей період переукладалися договори
оренди землі і він ці договори
підписував від імені агрофірми.
Договори переукладалися в зв»язку з
отриманням власниками Державних актів
на право власності на землю. Йому
достовірно невідомо хто підписав
договір від імені ОСОБА_1, бо з
власниками земельних ділянок
зустрічалися і відбирали в них підписи
інші працівники агрофірми. Вважає, що
договір укладений належним чином і
підпис на договорі схожий на підпис
позивача. На протязі останніх п»яти
років позивач, дійсно, неодноразово
заявляв свідку, що він хоче самостійно
обробляти свою земельну ділянку і хоче
забрати її з оренди в аргофірмі і
розірвати договір.

Позивач є власником земельної ділянки
площею 5,42 га на території Ситненської
сільської ради Радивилівського на
підставі Державного акта на право
власності на земельну ділянку серія ЯЕ
№248176, виданого Радивилівською РДА
14.12.2009 року що зареєстрований в Книзі
записів реєстрації державних актів за
№21.

На підставі ст.. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

З наданого суду представником
Управління Держземагенства в
Радивилівському районі Табінською І.В.
одного із трьох примірників договору
оренди встановлено, що на договорі
відсутні дата його укладання і номер
договору. Аналогічне вбачається з
ксерокопії договору оренди, долученого
позивачем до позовної заяви. На
примірнику договору оренди, наданому
суду ТзОВ «Агрофірма Трипілля», дата
укладання договору і номер договору
записані іншим чорнилом і іншим
почерком. Викладене ставить під сумнів
дату укладання договору, а отже і
правомірність його укладання. Підпис
на договорі оренди зовсім інший ніж
підпис позивача на позовній заяві.

Представники відповідача - ТзОВ
«Агрофірма Трипілля» - також не
спростували покази позивача, його
представника і відповідача ОСОБА_2 про
те, що договір від імені власника
ОСОБА_1 підписаний його дружиною ОСОБА_2
без належних повноважень.

Суд критично оцінює посилання
представників відповідача на те, що
земельна ділянка є спільною сумісною
власністю подружжя і дружина діяла в
межах повноважень, а позивач фактично
схвалив даний договір тим, що отримав
орендну плату за оренду земельної
ділянки. Відповідно до листа
Верховного суду України від 29.10.2008 року
№19-3767/0/8-08 земельна ділянка, право
власності на яку набуто шляхом
приватизації, є особистою приватною
власністю того із подружжя, кому вона
безоплатно передана у власність, та не
є спільною сумісною власністю
подружжя.

Недійсність правочину передбачена
ст..215 ЦК України. Підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами 1-3,5,6 ст. 203 ЦК України.

Ст.203 згаданого кодексу передбачає
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину, а
саме: особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності та
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися в формі, встановленій
законом.

Згідно ч.1ст.207 ЦК України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах. Місце вчинення
двохстороннього правочину
встановлюється відповідно до ст..647 ЦК
України, яка передбачає, що договір є
укладеним у місці проживання фізичної
особи або за місцезнаходженням
юридичної особи, яка зробила
пропозицію укласти договір, якщо інше
не встановлене договором.

В судовому засіданні встановлено, що
спірний договір оренди позивачем не
укладався, від його імені договір
підписала його дружина ОСОБА_2 без
належних повноважень. Договір
складений з порушенням вимог закону
щодо його місця і дати укладання. Тобто
даний договір є нікчемним в силу ч.2
ст.215 ЦК України, яка передбачає, що
недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Недійсний правочин не створює
юридичних наслідків і у разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов»язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину.

Щодо позовних вимог про скасування
державної реєстрації договору оренди,
який оспорюється, дані вимоги є
підставними і підлягають до
задоволення.

Згідно ст..93 ЗК України право оренди
земельної ділянки - це засноване на
договорі строкове платне володіння і
користування земельною ділянкою.
Орендодавцями земельних ділянок є їх
власники або уповноважені ними особи.

Відповідно до ч.4 ст.124 ЗК України
передача в оренду земельних ділянок, що
перебувають у власності громадян,
здійснюються за договором оренди між
власником земельної ділянки і
орендарем.

Право оренди земельної ділянки виникає
з моменту державної реєстрації цього
права. Право користування земельною
ділянкою оформлюється відповідно до
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень».

В судовому засіданні встановлено, що
при реєстрації спірного договору
оренди не було дотримано вимог
ст..ст.16,17 згаданого вище закону, які,
зокрема, передбачають, що державна
реєстрація проводиться на підставі
заяви сторін правочину або
уповноважених ними осіб. Під час
подання заяви фізична особа повинна
пред»явити документ, що посвідчує
особу, а також документ, що посвідчує
його повноваження. Не приймаються
документи з необумовленими
виправленнями, підчищеннями або
дописками.

При дотриманні працівниками
управління Держкомзему в
Радивилівському районі згаданих вимог
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» спірний договір
(нікчемний правочин) не міг бути
зареєстрованим.

Керуючись ст.ст..203,215ч.2,216,217,232,236ЦК
України, ч.6,7ст..93 ЗК України
ст..ст.10,11,62,69,72,212,213 ЦПК України суд

В и р і ш и
в:

Позов ОСОБА_1 задовільнити
частково.

Скасувати державну реєстрацію
Договору оренди земельної ділянки
зареєстрованого в Управлінні
Держкомзему у Радивилівському районі
Рівненської області про що в
Державному реєстрі земель вчинено
запис від 07.08.2012 року за №03862.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю «Агрофірма
Трипілля» на користь ОСОБА_1 229 (двісті
двадцять дев»ять) грн. 40 коп. сплаченого
судового збору.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Рівненської області
через Радивилівський районний суд
шляхом подання в 10-денний строк
апеляційної скарги.

При неподанні в 10-денний строк
апеляційної скарги рішення набирає
законної сили по закінченню цього
строку, а при поданні апеляційної
скарги рішення набирає законної сили
по закінченню розгляду справи
апеляційним

судом.

Суддя:

Повний текст рішення виготовлено
27.12.2013 року.