Справа 206/8383/13-ц
Провадження 2/206/1820/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" грудня 2013 р. Самарський районний суд
м. Дніпропетровська у складі:

головуючий суддя
Сухоруков А.О.,

при секретарі
Віткалов А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті
особи: Восьма дніпропетровська
державна нотаріальна контора, ОСОБА_4,
про визначення розміру часток у
приватній спільній сумісній власності,

ВСТАНОВИВ :

28 листопада 2013 року позивач ОСОБА_1
звернулася до Самарського районного
суду м. Дніпропетровська з позовом про
визначення розміру часток у приватній
спільній сумісній власності.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтувала тим, що 30 вересня 1998 року
вона разом з чоловіком ОСОБА_5, їх сином
ОСОБА_3, донькою ОСОБА_2 та її сином від
першого шлюбу ОСОБА_4, приватизували
квартиру за адресою АДРЕСА_1.
ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її чоловік
ОСОБА_5 Її син ОСОБА_3 та донька ОСОБА_2
протягом шести місяців з моменту
відкриття спадщини подали до 8ДДНК
заяву про відмову від прийняття
спадщини на користь позивача. Вона є
єдиним спадкоємцем за законом першої
черги, оскільки спадщину прийняла
фактично, а діти від спадщини
відмовилися. Інших спадкоємців або
таких, хто має право на обов'язкову
частку немає.

Також позивачка зазначає, що у
свідоцтві про право власності на житло
вказано, що квартира АДРЕСА_1 належить
їм на праві спільної сумісної
власності, тобто без визначення
розміру частки кожного із
співвласників.

26 листопада 2013 року позивачка, з метою
отримання свідоцтва про право на
спадщину за законом, звернулася до
Восьмої дніпропетровської державної
нотаріальної контори, але їй у видачі
цього документа було відмовлено, доки
не буде виділено частку померлого із
спільного їх майна. Ніякої додаткової
угоди щодо порядку користування, чи
права розпорядження між членами їх
сім'ї досягнуто не було. Таким чином,
фактично, позивачу, її чоловіку, доньці,
сину та її сину від першого шлюбу
ОСОБА_4 належало по 1/5 частки квартири,
що знаходиться у спільній сумісній
власності.

Позивач просить суд визнати, що спільне
сумісне майно, а саме квартира АДРЕСА_1
належить ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_2
та ОСОБА_4 у розмірі по 1/5 частині на
праві спільної сумісної власності (а.с.
2-4).

В судовому засіданні позивач позов
підтримала, відповідачі та третя особа
ОСОБА_4 підтвердили викладені в ньому
обставини і визнали позов у повному
обсязі.

Третя особа - Восьма ДДНК, надала суду
письмові пояснення, в яких підтвердили,
що позивач дійсно подавала заяву про
прийняття спадщини. Проте оформити
свідоцтво про право власності в
порядку спадкування виявилося
неможливим через відсутність у
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно технічної можливості
реєстрації права власності у спільній
сумісній власності без виділу часток
(а.с.19).

Судом встановлено, що згідно свідоцтва
про право власності на житло, виданого
30 вересня 1998 року ОАО «Днепрострой»
(назву наведено мовою оригінала),
спірна квартира по АДРЕСА_1 належить
п'яти особам: позивачу, відповідвчам
ОСОБА_4 та померлому ОСОБА_5, на праві
спільної сумісної власності. (а.с. 10).

Родинні зв'язки підтверджуються
відповідними свідоцтвами про
народження та про шлюб (а.с.а.с. 7-9).

Вказані вище спірні правовідносини
регулюються нормами Цивільного
кодексу України.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця) до
інших осіб (спадкоємців).

Стаття 1217 ЦК України передбачає, що
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її. Відповідно до ст. 1269 ЦК
України спадкоємець, який бажає
прийняти спадщину, але на час відкриття
спадщини не проживав постійно із
спадкодавцем, має подати до
нотаріальної контори заяву про
прийняття спадщини. Заява про
прийняття спадщини подається
спадкоємцем особисто.

Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України
частки у праві спільної часткової
власності вважаються рівними, якщо
інше не встановлено за домовленістю
співвласників або законом.

З матеріалів справи вбачається, що в
даному випадку ані договором, ані
законом не встановлено спільну сумісну
власність на квартиру, щодо права
спільної сумісної власності зазначено
у свідоцтві про право власності на
квартиру, а тому можна вважати, що ця
квартира належала їм на праві спільної
часткової власності, отже, за правилом
ч. 1 ст. 357 ЦК України, частки кожного з
власників були рівними, по 1/5 кожному.

Відповідно до роз'яснень п. 12 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 30
травня 2008 року № 7 «Про судову практику
у справах про спадкування» у разі
смерті співвласника приватизованого
будинку (квартири) частки кожного із
співвласників у праві спільної
сумісної власності вважаються рівними.

В силу ст. 49 Закону України «Про
нотаріат», нотаріус відмовляє у
вчиненні нотаріальної дії, якщо
вчинення такої дії суперечить
законодавству України, не подано
відомості, інформацію та документи,
необхідні для вчинення нотаріальної
дії. Відповідно до п.9 ст. 15 Заону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» державна реєстрація прав, їх
обтяжень у результаті вчинення
нотаріальної дії проводиться
одночасно з вчиненням такої дії. В той
же час програмне забезпечення
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно не передбачає технічної
можливості реєстрації права власності
на спільну сумісну власність на
нерухоме майно без зазначення частки
цього майна.

Враховуючи наведене, суд не вбачає
підстав для відмови в задоволенні
даних позовних вимог.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Згідно
ст. 58 ЦПК України належними є докази,
які містять інформацію щодо предмета
доказування.

Виходячи з вищенаведених обставин
справи, а також діючого матеріального
закону, з урахуванням загальних засад
цивільного судочинства відповідно до
п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного Кодексу України,
а саме: справедливості,
добросовісності та розумності, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_1 про визначення розміру
часток у приватній спільній сумісній
власності, ґрунтуються на вимогах
закону, а тому підлягають задоволенню в
повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 3, 15, 16, 357, 1216, 1217, 1220-1223, 1268-1270, 1272 ЦК
України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 18, 57-60, 88, 131, 208-209,
212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визначити, що розміри ідеальних часток
співвласників квартири АДРЕСА_1,
ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 та
померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5,
згідно свідоцтва про право власності
на житло, виданого 30 вересня 1998 року ОАО
«Днепрострой» згідно з розпорядженням
від 30 вересня 1009 року №П-1444,
зареєстрована у МБТІ і записана в
реєстрову книгу за №416п-187-50, є рівними і
частка кожного співвласника складає 1/5
(одну п'яту) частку зазначеної квартири
на праві спільної часткової власності.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Самарський районний суд м.
Дніпропетровська протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
оголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
А.О. Сухоруков