Справа № 2/487/1450/13
РІШЕННЯ

Іменем України

(Заочне)

27.12.2013 року Заводський районний суд м.
Миколаєва

у складі: головуючого - судді Агєєвої
Л.І.

при секретарі Уманському І.В.

за участю адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору
дарування недійсним, стягнення
моральної шкоди,

В С Т
А Н О В И В:

25.03.2013 року ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_3 про визнання договору дарування
недійсним та стягнення моральної
шкоди, мотивуючи тим, що ОСОБА_4 не
розуміючи своїх дій та наслідків
подарувала в 2010 році належну їй на
праві власності квартиру АДРЕСА_1
відповідачці ОСОБА_3 Оскільки у ОСОБА_4
була відсутні воля на здійснення
вказаної угоди, вона визнана судом
недієздатною, і позивачка призначена
її опікуном, остання просить суд
визнати спірний договір недійсним та
стягнути з відповідачки спричинену
моральну шкоду.

В судовому засіданні позивачка та
її представник адвокат ОСОБА_1 заявлені
вимоги підтримали та просили їх
задовольнити.

Відповідачка в судовому
засіданні позовні вимоги не визнала та
просила позов залишити без
задоволення, посилаючись на те, що
ОСОБА_4 сама запропонувала їй укласти
договір дарування спірної квартири,
оскільки потребувала сторонньої
допомоги та догляду. Вважає, що ОСОБА_4
добре розуміла значення своїх дій. Не
заперечувала, що на даний час можливо
вирішити питання про розірвання
договору дарування, але за умови, що
позивачка сплатить їй всі понесені нею
затрати на оформлення спірного
договору. В подальшому до суду не
з'явилася, про день та час судового
розгляду повідомлялася належним чином,
причину неявки суду не повідомила.

Третя особа приватний нотаріус
ОСОБА_5 до суду не з'явилася, про день та
час розгляду справи була повідомлена
належним чином.

З відома та згоди позивачки і її
представника, суд розглянув справу
відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України.

Заслухав сторони, свідків та
дослідивши матеріали справи, суд
вважає позов таким, що підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступного:

Судом встановлено, що ОСОБА_4, 1930
року народження є тіткою позивачки
ОСОБА_2.

Згідно Свідоцтва про право
власності на квартиру від 16 жовтня 1992
року ОСОБА_4 була власником квартири
АДРЕСА_1.

З 2010 року ОСОБА_4 почала погано
почуватися, заговорюватися, почала не
пізнавати знайомих та погано
орієнтуватися в обставинах, тому
восени 2010 року вона була поставлена на
облік в Миколаївській обласній
психіатричній лікарні.

Рішенням Заводського районного
суду м. Миколаєва від 22 січня 2013 року
ОСОБА_4 була визнана недієздатною, а її
опікуном призначена позивачка ОСОБА_2,
яка здійснює за нею догляд до
теперішнього часу.

Судом також встановлено, що
взимку 2012 року зі слів сусідів
позивачка дізналася, що до її тітки
ОСОБА_4 ходить якась літня жінка, як
потім вона дізналася це була
відповідачка ОСОБА_3, та також на
останню переоформлена квартира тітки.

Вище вказані обставини в судовому
засіданні підтвердили допитані судом
свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Позивачка особисто звернулася до
відповідачки і запропонувала
добровільно розірвати спірний договір,
оскільки ОСОБА_4 підписала його не
розуміючи своїх дій, але відповідачка
відмовилася, що і змусило позивачку
звернутися до суду з даною позовною
заявою.

Згідно Акту № 534 амбулаторної
судово-психіатричної експертизи від 12
листопада 2013 року ОСОБА_4 страждає
стійким хронічним психічним
захворюванням з 2010 року у формі
органічного брідового розладу зі
зниженням інтелектуально - мнестичних
функцій. За своїм психічним станом в
момент укладання договору дарування
11.08.2011 р. не могла розуміти значення
своїх дій та керувати ними.

Відповідно до положень ч. ч. 3, 4 та
5 ст. 203 ЦК України волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі, а сам
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 225 ЦК України
угода, здійснена дієздатною фізичною
особою в момент, коли вона не розуміла
значення своїх дій і не могла керувати
ними, відноситься до угод, в яких воля
цієї особи на здійснення угоди
відсутня, внутрішнє волевиявлення
відображає не її волю, а волю іншої
особи, яка здійснювала вплив на
учасника угоди, визнається судом
недійсною.

Крім того, згідно п. 16 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» № 9
від 06.11.2009р. - «Правила статті 225 ЦК
пориються на ті випадки, коли фізичну
особу не визнано недієздатною, однак у
момент вчинення правочину особа
перебувала в такому стані, коли вона не
могла усвідомлювати значення своїх дій
та (або) не могла керувати ними
(тимчасовий психічний розлад, нервове
потрясіння тощо).

Справи про визнання правочину
недійсним із цих підстав вирішуються з
урахуванням як висновку
судово-психіатричної експертизи, так і
інших доказів відповідно до статті 212
ЦК України.».

А з урахуванням викладеного, суд вважає
позовні вимоги про визнання договору
дарування квартири недійсним такими,
що підлягають задоволенню.

Також підлягають задоволенню і вимоги
про стягнення з відповідачки на
користь позивачки сплачений судовий
збір у розмірі 230 грн. на підставі ст. 88
ЦПК України.

Що стосується вимог про стягнення з
відповідачки на користь позивачки
моральної шкоди в розмірі 5000 грн., то в
цій частині вимог належить відмовити
за їх недоведеністю.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215
ЦПК України, суд -

В
И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Визнати договір дарування
квартири АДРЕСА_1, укладений 11 серпня 2011
року між ОСОБА_4 і ОСОБА_3, посвідчений
приватним нотаріусом Миколаївського
міського нотаріального округу ОСОБА_5 -
недійсним.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 сплачений судовий збір у сумі
230,00 грн.

В іншій частині вимог відмовити.

Рішення набуває законної сили
через 10 днів після його проголошення.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Миколаївської області
через Заводський районний суд
м.Миколаєва в порядку визначеному ст.294
ЦПК України.

Заочне рішення може бути
переглянуте судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача, поданою
протягом 10 днів з дня отримання його
копії.

Суддя:
Агєєва Л.І.