Справа № 482/2003/13-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н НЯ
17 грудня 2013 року м.
Новоодеський районний суд
Миколаївської області в складі:
головуючого - судді Демінської О.І., при
секретарі - Пазюк І.О., за участю
позивача - ОСОБА_1, розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя
особа - Новоодеський районний сектор
Управління Державної міграційної
служби України в Миколаївській області
про визнання осіб такими, що втратили
право користування житловим
приміщенням, зобов'язання до зняття з
реєстраційного обліку
У жовтні 2013 р. позивач ОСОБА_1 звернувся
до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання їх такими,
що втратили право користування
житловим приміщенням, зобов'язання
Новоодеського районного сектору
Управління Державної міграційної
служби України в Миколаївській області
до зняття їх з реєстраційного обліку,
вказавши Новоодеський районний сектор
Управління Державної міграційної
служби України в Миколаївській області
у якості третьої особи.
На обґрунтування позову вказав на те,
що між ним та ОСОБА_4 в червні 1998 р. було
розірвано шлюб, у зв'язку із чим вона ,
її син ОСОБА_5., їх спільна донька
ОСОБА_2, забравши свої речі виїхали на
проживання до іншого місця з належного
йому на праві власності житлового
будинку, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1. У жовтні 2002 р. ОСОБА_2 (його
донька) приїхала у м. Нова Одеса,
зареєструвала свою доньку ОСОБА_3
(ІНФОРМАЦІЯ_1) за вказаною адресою, та
поїхала. Посилаючись на те, що ОСОБА_2,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 не проживають у
належному йому житловому будинку більш
ніж один рік, а ОСОБА_3 не проживала
ніколи, просить визнати їх такими, що
втратили право користування житловим
У судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав з підстав у ньому
викладених, а також пояснив, що
тривалий час співмешкає із жінкою без
реєстрації шлюбу та двома її дітьми у
цьому будинку, відповідачі проживають
з 1998 р. у АДРЕСА_2, та тривалий час в
Росії. Також зазначив, що йому зі слів
його колишньої дружини ОСОБА_4 відомо,
що ОСОБА_5 відбуває покарання в місцях
позбавлення волі, але з якого часу і де
саме, йому невідомо. Також зазначив, що
відповідачі під час оформлення
кредитних відносин із банками вказують
у якості адреси їх проживання місце
реєстрації у належному йому будинку, що
може в подальшому порушити його права.
Відповідачі у судове засідання не
з'явилися, про причини неявки не
Відповідно до вимог ч.5 ст. 74 ЦПК України
повідомлені за місцем реєстрації
їхпроживання, а також за адресою,
повідомленою позивачем, що є належним
повідомленням про дату, час та місце
розгляду справи.
Ухвалою суду справа розглянута за
відсутністю відповідачів у порядку
заочного розгляду, оскільки у справі
достатньо даних про права та взаємини
сторін. Позивач після роз'яснення йому
судом право заявити клопотання про
притягнення заявленої ним до участі у
справі в якості третьої особи -
Новоодеський районний сектор
Управління Державної міграційної
служби України в Миколаївській
області, у якості відповідача, від
такого відмовився, а також відмовився
від допиту у судовому засіданні
будь-яких свідків, в тому числі і осіб,
вказаних ним у якості свідків у позові,
пославшись на те, що ним подано суду
достатньо письмових доказів на
підтвердження обґрунтованості
заявлених ним позовних вимог.
Вивчивши доводу позову, вислухавши
пояснення позивача, дослідивши та
оцінивши матеріали справи в межах
заявлених позовних вимог та на
підставі наданих сторонами доказів,
відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК
України, суд дійшов наступного.
Так, у судовому засіданні встановлено,
що позивач ОСОБА_1 є власником
житлового будинку, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, житлова площа якого
дорівнює 34, кв.м., загальна площа - 60,2
кв.м. ( витяг про реєстрацію права
власності на житловий будинок від
12.08.2010 р., свідоцтво про реєстрацію
права власності на нерухоме майно
№27002874 від 12.08.2010 р.).
Згідно фотокопії будинкової книги
ОСОБА_2 з 16.09.1988 р., ОСОБА_3 з 04.10.2002 р.,
ОСОБА_4 з 16.09.1988 р., ОСОБА_5 з 16.09.1988 р..
зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1. За
цією ж адресою зареєстрований і
позивач з 16.09.1988 р.
Відповідно довідці виконкому
Новодеської міської ради №4513 від
24.10.2013 р. ОСОБА_1 проживає за адресою:
АДРЕСА_1 в сім'ї до складу якої входять:
ОСОБА_2 (донька), ОСОБА_3 (онука), ОСОБА_6
(квартиронаймач), ОСОБА_7
(квартиронаймач), ОСОБА_8
Поясненнями самого позивача, наданими
у судовому засіданні, підтверджується,
що ОСОБА_6 є його співмешканкою, а
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 її діти.
Згідно даним акту обстеження по факту
проживання ОСОБА_1, проведеному 24.10.2013 р.
за участю трьох осіб, за адресою:
АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3, а фактично
проживають ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8. Також згідно цього акту ОСОБА_2,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 проживають з 1998 р. у
Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_4
перебували у зареєстрованому шлюбі з
28.06.1986 р., який між ними розірвано 26.11.1998
р. (рішення Новоодеського районного
суду від 10.06.1998 р., свідоцтво про
розірвання шлюбу НОМЕР_1).
Таким чином у судовому засіданні
встановлено, що відповідачі були
зареєстровані у житловому будинку, що
на даний час належить позивачу на праві
приватної власності, як члени його
Позивач на обґрунтування позовних
вимог суду пояснював, що відповідачі з
1998 р. року за власним бажанням змінили
своє місце проживання, проте з
реєстраційного обліку не знялися,
малолітня ОСОБА_3 взагалі не проживала
у належному йому будинку та була
зареєстрована там її матір'ю - його
донькою, а ОСОБА_5 відбуває покарання у
місцях позбавлення волі, проте з якого
часу та де саме йому невідомо.
Права власника жилого будинку,
квартири визначені ст. 383 ЦК України та
ст. 150 ЖК України, які передбачають
право власника використовувати житло
для власного проживання, проживання
членів сім'ї, інших осіб і
розпоряджатися своїм житлом на власний
розсуд. Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.
Згідно ст.156 ЖК України члени сім'ї
власника жилого будинку (квартири), які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням. За згодою власника
будинку (квартири) член його сім'ї
вправі вселяти в займане ним жиле
приміщення інших членів сім'ї. До
членів сім'ї власника будинку
(квартири) належать особи, зазначені в
частині другій статті 64 цього Кодексу.
Припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням.
Частиною другою статті 64 ЖК України
встановлено, що до членів сім'ї наймача
належать дружина наймача, їх діти і
батьки. Членами сім'ї наймача може бути
визнано й інших осіб, якщо вони
постійно проживають разом з наймачем і
ведуть з ним спільне господарство.
Припинення сімейних відносин з
власником житла не позбавляє їх права
користування займаним приміщенням. У
разі відсутності угоди між власником
квартири і колишнім членом його сім'ї
про безоплатне користування жилим
приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені
ст. 162 цього Кодексу.
Відповідно ч. 2 ст. 405 ЦПК України член
сім'ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без причин
понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.
Частиною 4 ст. 156 ЖК України передбачено
збереження права користування
займаним житловим приміщенням за
членами сім'ї у випадку припинення
сімейних відносин з власником будинку (
квартири). При відсутності згоди між
власником будинку і бувшими членами
його сім'ї про безоплатне користування
жилим приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені
Відповідно до ст. 47 Конституції України
кожен має право на житло. Ніхто не може
бути примусово позбавлений житла
інакше як на підставі закону за
рішенням суду.

Законом України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» передбачено, що
реєстрацією є внесення інформації до
Єдиного державного демографічного
реєстру про місце проживання або місце
перебування особи із зазначенням
адреси, за якою з особою може вестися
офіційне листування або вручення
офіційної кореспонденції.

Згідно із статтею 60 ЦПК України,
обов'язок доказування обставин лежить
на стороні, яка посилається на них як на
підставу своїх вимог та заперечень.

Оцінивши наведене суд дійшов висновку,
що позивачем не доведено належним
чином факт не проживання відповідачів
в спірному приміщенні понад
встановлений законом строк без
поважних на те причин.

Так, згідно пояснень самого позивача
бувші члени його сім, в тому числі і
колишня дружина, змінили свої місце
проживання саме після розірвання шлюбу
між позивачем та ОСОБА_4, яка виїхала в
Росію у зв'язку із працевлаштуванням.

Періодично ОСОБА_4 та їх спільна із
позивачем донька - ОСОБА_2 приїздить до
м. Нова Одеса.

Позивач проживає із своєю
співмешканкою та двома її дітьми у
житловому будинку, житлова площа якого
становить 34,8 кв.м., що унеможливлює
проживання відповідачів у цьому ж
будинку поряд із новою сім'єю позивача,
що не може бути розцінено судом як
відсутність поважних причин не
проживання у цьому будинку колишніх
членів сім позивача.

Суд не приймає у якості належного
доказу не проживання відповідачів в
спірному приміщенні акт обстеження по
факту проживання від 24.10.2013 р., оскільки
згідно поясненням самого позивача,
вони складені з його слів та слів
сусідів ОСОБА_9, ОСОБА_10, яким взагалі
невідоме фактичне місце перебування
відповідачів. Крім того вказаний акт
складений перед зверненням позивача до
суду із цим позовом.

Доказів щодо не проживання
відповідачів в житловому будинку з 1998
р. або безперервно на протязі одного
року без поважних причин до звернення
позивача до суду із даним позовом, суду
не надано.

Сам позивач вказує на те, що один із
відповідачів - ОСОБА_5 тривалий час
перебуває у місцях позбавлення волі,
тобто доказів того, що він поряд із
існуванням інших обставин, з власної
волі не вчиняє жодних дій щодо
проживання у належному на праві
власності позивачу будинку, суду не
надано.

Оскільки відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_2, а
також її малолтня дитина - ОСОБА_3, місце
проживання якої на даний час залежить
від волі її матері, не проживають у
спірному будинку у зв'язку з тим, що
працюють за межами України - у Росії,
згідно поясненням самого позивача, а
відповідач ОСОБА_5 - перебуває в місцяз
позвбалення волі, тобто з поважних
причин, підстав для визнання їх такими,
що відсутні за зареєстрованим в
установленому законом порядку місцем
проживання понад 1 рік, відсутні.

Крім того, обов'язок вчинити певні дії
може бути покладений лише на
відповідача по справі, а відповідно до
положень ст. 31 ЦПК України права і
обов'язки сторін мають бути рівними в
процесі. Позивач у позові просить
покласти виконання певного обов'язку
на особу, залучену ним до участі у
справі у якості третьої особи, що
взагалі не має окремого юридичного
інтересу у справі, а відтак, на цю особу
не може бути покладено виконання
певного обов'язку.

Враховуючи викладене позовні вимоги
позивача задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.10,60,212,213,215 ЦПК України,
суд, -

ВИРІШИВ :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя
особа - Новоодеський районний сектор
Управління Державної міграційної
служби України в Миколаївській області
про визнання осі такими, що втратили
право користування житловим
приміщенням, зобов'язання до зняття з
реєстраційного обліку - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача про перегляд
заочного рішення, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене в
загальному порядку, встановленому ЦПК
України, при цьому, строк на апеляційне
оскарження рішення починає
відраховуватися з дати постановлення
ухвали про залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Миколаївської області через
Новоодеський районний суд
Миколаївської області шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя