Справа № 261/6340/13-ц
Провадження № 2/261/2180/13
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

м. Донецьк

11 грудня 2013 р.

Петровський районний суд м. Донецька в
складі: головуючий - суддя Фунжий О.А.,
при секретарі Рубаковій Г.А., за участю
позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,
представника третьої особи Гаврилової
О.О., розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовною
заявою

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
недійсним договору дарування квартири,
-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із позовною
заявою про визнання недійсним договору
дарування квартири АДРЕСА_1, укладеним
між ним та відповідачем.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач, яка є йому онукою, при
укладенні вказаного договору ввела
його в оману, стверджуючи, що вони
укладають договір довічного утримання.
Помиляючись щодо обставин, які мають
істотне значення, він підписав договір
на невигідних для себе умовах. Після
укладення договору відповідач за ним
не доглядає, як про те вони домовились,
створює йому умови, несумісні з життям.
Про те, що він фактично підписав
договір дарування квартири, йому стало
відомо у цьому році. Вважаючи, що
відповідач ввела його в оману при
укладені згаданого правочину, позивач
просить суд визнати договір дарування
квартири АДРЕСА_1, укладений між ним та
відповідачем 26 серпня 2011 р., недійсним,
та повернути йому вказану квартиру.

В судовому засіданні позивач
підтвердив позовні вимоги та їх
обґрунтування, суду пояснив, що йому на
праві приватної власності належала
квартира АДРЕСА_1. На початку 2011 р. до
нього звернулась онука ОСОБА_2,
запропонувала свою допомогу у догляді,
оскільки він має 70 років, часто хворіє.
Вона запропонувала укласти договір
довічного утримання, з чим він
погодився, підготував необхідні
документи. 26 серпня 2011 р. вони із онукою
пішли у нотаріальну контору, де
підписали, як він вважав, договір
довічного утримання. Нотаріус йому
пояснила, що за цим договором онука
буде його довічно доглядати, а після
його смерті квартира перейде до неї. На
таких умовах він підписав договір,
онука із сім'єю стала мешкати у його
квартирі. Одразу після переселення
онука стала створювати йому нестерпні
умови життя, що стало причиною
звернення його до суду з цим позовом.
Він вважає, що онука ввела його в оману
при укладені договору, переконавши, що
буде доглядати за ним до смерті, а потім
відмовилась від своїх обіцянок.

Відповідач позов не визнала, суду
пояснила, що на початку 2011 р. позивач,
який приходиться їй дідом,
запропонував разом із сім'єю перейти
мешкати до нього у квартиру, яку
пообіцяв подарувати їй. Вона
погодилась, про що сказала діду, і разом
із сім'єю перейшла жити до нього.
Документи на квартиру були не в
порядку, тому дід деякий час оформлював
їх. 26 серпня 2011 р. вони
з дідом пішли у нотаріальну контору, де
підписали договір дарування квартири.
Умови утримання, догляду за
відповідачем не обговорювались. При
укладені договору нотаріус роз'ясняла
його зміст, відповідач наполягав на
укладені саме договору дарування
квартири. Вона разом із сім'єю
продовжує мешкати у спірній квартирі,
надають дідові посильну допомогу, але
останнім часом він став вимагати від
них залишити квартиру.

Представник третьої особи - Другої
донецької державної нотаріальної
контори нотаріус Гаврилова О.О. з
позовом не погодилась, суду пояснила,
що 26 серпня 2011 р. вони посвідчила
договір дарування спірної квартири,
укладений між позивачем та
відповідачем. Перед укладенням угоди
вона роз'яснила сторонам зміст такого
договору, наслідки його укладення.
Позивач наполягав на укладені саме
договору дарування. Про те, що угода
укладається під умовою довічного
утримання позивача, мова не йшла.

Суд вважає, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
згідно нотаріально посвідченому
договору дарування від 26 серпня 2011 р.
ОСОБА_1 подарував, а ОСОБА_2 прийняла в
дар безоплатно квартиру АДРЕСА_1, яка
належала дарувальнику на праві
приватної власності на підставі
дублікату свідоцтва про право на
спадщину за заповітом, виданого 17 січня
2009 р. (а.с. 9)

У відповідності зі ст. 717, 719 ЦК за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність;
договір дарування нерухомої речі
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню.

В судовому засіданні встановлена
відповідність договору дарування від
26 серпня 2011 р. вимогам ст. 717, 719 ЦК за
формою та змістом, сторони в судовому
засіданні підтвердили особисте
підписання зазначеного договору.

Вимагаючи визнати цей договір
недійсним, позивач пояснив, що
відповідач ввела його в оману,
стверджуючи, що вони укладають договір
довічного утримання, за яким
відповідач буде доглядати його до
смерті, за що він передає їй у власність
свою квартиру, а сам він помилявся щодо
цих обставин, які мають істотне
значення.

Таке пояснення суд не приймає до уваги
з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 229 ЦК, на яку посилається
позивач, як на підставу визнання
договору недійсним, якщо особа, яка
вчинила правочин, помилилася щодо
обставин, які мають істотне значення,
такий правочин може бути визнаний
судом недійсним; істотне значення має
помилка щодо природи правочину, прав та
обов'язків сторін, таких властивостей і
якостей речі, які значно знижують її
цінність або можливість використання
за цільовим призначенням.

Текст договору, укладеного та
підписаного сторонами 26 серпня 2011 р.,
свідчить про те, що нотаріус роз'яснила
сторонам зміст ст. 717, 719 ЦК, які
передбачають порядок, зміст та форму
договору дарування.

У відповідності зі ст. 60 ч.1 ЦПК кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд вважає, що позивач не довів того
факту, що обставини, щодо яких він
помилявся, існували, що така помилка
дійсно мала місце, а також що вона має
істотне значення.

При цьому прийняти до уваги пояснення
свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
суд не може, оскільки вони свідчать
лише про умови життя позивача після
підпиання договору та не вказують про
введення його в оману відповідачем.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
2009 року № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»
помилка внаслідок власного
недбальства, незнання закону чи
неправильного його тлумачення однією
зі сторін не є підставою для визнання
правочину недійсним.

Відповідно до ст. 230 ЦК, на яку також
посилається позивач, як на підставу
визнання договору недійсним, якщо одна
із сторін правочину навмисно ввела
другу сторону в оману щодо обставин,
які мають істотне значення (частина
перша статті 229 цього Кодексу), такий
правочин визнається судом недійсним;
обман має місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

Аналіз цієї норми свідчить про те, що
правочин визнається вчиненим під
впливом обману у випадку навмисного
введення іншої сторони в оману щодо
обставин, які впливають на вчинення
правочину. На відміну від помилки,
ознакою обману є умисел у діях однієї
зі сторін правочину.

Як зазначено у п. 20 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
2009 року № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»
наявність умислу в діях відповідача,
істотність значення обставин, щодо
яких особу введено в оману, і сам факт
обману повинна довести особа, яка діяла
під впливом обману.

Натомість позивач в судовому засіданні
не довів зазначених вище обставин, що є
підставою для відмови у задоволені
позову в частині визнання договору
дарування недійсним, а від того й
визначення правових наслідків
недійсності правочину, передбачених
ст. 216 ч.1 ЦК.

На підставі викладеного, керуючись ст.
229, 230, 717, 719 ЦК, ст. 60 ч.1, 213-215 ЦПК, суд

в и р і ш и в :

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання недійсним договору
дарування квартири АДРЕСА_1, укладений
між ОСОБА_1 до ОСОБА_2, посвідчений 26
серпня 2011 р. державним нотаріусом
Другої донецької державної
нотаріальної контори Гавриловою О.О.,
реєстровий №2-1331, та повернення
квартири - відмовити.

Апеляційна скарга на це рішення може
бути подана в судову палату по
цивільних справах апеляційного суду
Донецької області через місцевий суд
протягом десяти днів зі дня його
проголошення.

Суддя
О.А.Фунжий