провадження 2/762/1871/13
справа № 762/3755/13-ц
БАЛАКЛАВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

« 5» грудня 2013 року
м.
Севастополь

Балаклавський районний суд міста
Севастополя

у складі: головуючого, судді - Дибець
О.М.,

при секретарі - Топоркової І.О.,

за участю :

позивача - представника позивача
ОСОБА_1 на підставі договору про
правову допомогу від 3 грудня 2013 року та
ордеру Серії СТ № 003240, адвоката -
ОСОБА_1, ОСОБА_2,представника
позивачки ОСОБА_3 на підставі
нотаріально посвідченої довіреності
від 29 жовтня 2013 року (реєстровий № 1622) -
ОСОБА_4,відповідачки - представника
відповідачів ОСОБА_5 на підставі
нотаріально посвідченої довіреності
від 4 грудня 2013 року (реєстровий № 1457) -
ОСОБА_5, ОСОБА_6,розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
Балаклавського районного суду міста
Севастополя цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_1 і ОСОБА_3 до
ОСОБА_5 і ОСОБА_7, за участю третіх осіб,
які не заявляють самостійних вимог
щодо предмета спору, Севастопольської
міської державної адміністрації та
Фонду комунального майна
Севастопольської міської ради, - про
визнання права власності на об'єкт
нерухомого майна в порядку
спадкування,

в с т а н о в и в :

30 жовтня 2013 року позивач ОСОБА_1 та
представник позивача ОСОБА_3 на
підставі на підставі нотаріально
посвідченої довіреності від 29 жовтня
2013 року ОСОБА_4 звернулися до
Балаклавського районного суду міста
Севастополя із зазначеною позовною
заявою в порядку цивільного
судочинства і просить суд :

- Визнати за ОСОБА_1 і ОСОБА_3 в
порядку спадкування за законом право
власності на ? частку квартири АДРЕСА_1
після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8,
по 1/8 частки за кожним.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що
ОСОБА_1 і ОСОБА_3 є спадкоємцями за
законом після смерті свого батька
ОСОБА_8, до складу спадщини належить ?
частка квартири АДРЕСА_1.

У судовому засіданні позивачі
наполягали на задоволенні позовної
заяви з викладених підстав.

Відповідачка ОСОБА_5 проти задоволення
позовних вимог заперечувала,
посилаючись, поміж іншого, на те, що
порушених або невизнаних прав чи
інтересів позивачів відносно предмету
спору на даний час не існує, тобто
заявлені позовні вимоги є
передчасними.

Відповідачка ОСОБА_7 у судове засідання
не прибула, про дату, час та місце
судового розгляду була повідомлена у
встановленому процесуальним законом
порядку, проте надала письмову заяву в
якій просила розглянути справу за її
відсутності.

Інші особи, які беруть участь у справі,
в судове засідання не прибули, хоча про
дату, час та місце судового розгляду
повідомлені у встановленому
процесуальним законом порядку.

Керуючись приписами частини 4 статті 10
Цивільного процесуального кодексу
України, суд під час судового розгляду
сприяв всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи.

Сторони, їх представники не заявили, що
факти, які мають значення для справи, їм
відомі особисто, тому судом не
вирішувалось питання про їх допит в
якості свідків, згідно зі статтею 184
Цивільного процесуального кодексу
України.

Вислухавши пояснення сторін, усебічно
і повно з'ясувавши обставини справи та
дослідивши відповідні докази, суд
дійшов висновку про відмову у
задоволенні позовної заяви, виходячи з
такого.

Як убачається з матеріалів справи,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 помер, що за
змістом статті 1220 Цивільного кодексу
України тягне відкриття спадщини.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 Цивільного
кодексу України, спадкуванням є
перехід усіх прав та обов'язків
(спадщини), що належали фізичній особі,
яка померла (спадкодавця), на момент
відкриття спадщини і не припинилися
внаслідок його смерті, до інших осіб
(спадкоємців).

Отже, виходячи з положень ст.ст. 1222, 1223,
1258, 1261 Цивільного кодексу України,
ОСОБА_1 і ОСОБА_3 вважаються
спадкоємцями за законом після смерті
ОСОБА_8, що підтверджується копіями
Свідоцтв про народження (а.с.5,10), також
спадкоємицею за законом після смерті
ОСОБА_8 є його дружина ОСОБА_5 і мати
ОСОБА_7, що у судовому засіданні у
відповідністю з положеннями ч. 1 ст.61
ЦПК України сторони визнали.

До складу спадщини входить 1/2 частка
квартири АДРЕСА_1, яка належала
спадкодавцю на праві спільної сумісної
власності подружжя, права власності на
яку підтверджується копією договору
купівлі-продажу від 27 січня 2006 року
посвідченого приватним нотаріусом
Севастопольського міського
нотаріального округу - ОСОБА_9

Право на спадкування здійснюється за
певною процедурою, починаючи з
прийняття спадщини спадкоємцями (ст.ст.
1268-1270 Цивільного кодексу України) і
закінчуючи одержання ними свідоцтва
про право на спадщину і, якщо у складі
спадщини, яку прийняли спадкоємці, є
нерухоме майно, - обов'язковою
реєстрацією прав на спадщину в органах,
які здійснюють державну реєстрацію
нерухомого майна (ст.ст. 1296 - 1299 ЦК
України). При цьому, як
безальтернативно визначено частиною 2
статті 1299 Цивільного кодексу України,
право власності на нерухоме майно
виникає у спадкоємця з моменту
державної реєстрації цього майна.

Пленум Верховного Суду України в
абзацах 1, 2, 3 пункту 23 Постанови № 7 від
30 травня 2008 року «Про судову практику у
справах про спадкування» роз'яснив, що
свідоцтво про право на спадщину
видається за письмовою заявою
спадкоємців, які прийняли спадщину в
порядку, установленому цивільним
законодавством; за наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають; у
разі відмови нотаріуса в оформленні
права на спадщину особа може
звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачі подали заяву про прийняття
спадщини до нотаріальної контори. Втім,
нотаріусом не приймалась постанова про
відмову в оформленні права на спадщину
за законом, що сторони в судовому
засіданні визнали.

Згідно положень ст.ст. 16, 392 Цивільного
кодексу України визнання права є
способом захисту права, яке особі
належить на час вчинення такого позову,
а не на майбутнє, тобто є саме способом
захисту існуючого права, а не способом
його набуття.

З огляду на викладене, звернення
позивачів до суду із позовною заявою
саме про визнання права власності на
спадкове майно, до складу якого
належить частка квартири, є вимогою про
застосування неналежного способу
захисту, адже, по-перше, спадкоємцеві до
реєстрації права на нерухоме майно, як
зазначив у Постанові від 23 січня 2013
року Верховний Суд України (справа №
6-164цс12), належить виключно право
володіння і користування цим майном, а
також право на перехід права
розпорядження у порядку спадкування,
відтак, спадкоємець у разі виникнення
спору вправі ініціювати не позов про
визнання права власності, а про
визнання права на спадщину, складовим
якої є право володіння, користування і
перехід права на розпорядження майном,
і, по-друге, таке звернення, зважаючи на
наведені роз'яснення Пленуму
Верховного Суду України, по суті
ініційовано передчасно, коли право на
спадкування наразі не порушено, а саме
не підтверджена неможливість
реалізації права на оформлення
спадщини органами нотаріату, згідно
положень Цивільного кодексу України і
Порядку вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України.

Крім того, слід зазначити, що
відповідно до п. 4.21. Наказу
Міністерства Юстиції України від 22.02.2012
року №296/5 «Про затвердження порядку
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України» при оформленні спадщини як за
законом так і за заповітом нотаріус у
випадках, коли із правовстановлюючого
документу вбачається, що майно може
бути спільною сумісною власністю
подружжя, повинен з'ясувати, чи є у
спадкодавця той з подружжя, який його
пережив і який має право на ? частку в
спільному майні подружжя. За наявності
другого з подружжя нотаріус видає йому
свідоцтво про право власності. Таким
чином, відповідачка ОСОБА_5 має право
отримати подружню частку спадкового
майна, безпосередньо звернувшись до
відповідної нотаріальної контори, а
позивачі вправі ініціювати спір про
право на спадщину (володіння,
користування і перехід права
розпорядження) у разі неможливості
одержання свідоцтва про право на
спадщину в нотаріальному порядку.

Також позивачі, звертаючись до суду, не
звернули уваги на те, що квартиру було
набуто на праві спільної сумісної
власності відповідачкою та
спадкодавцем за рахунок кредитних
коштів із передачею права на квартиру у
забезпечення кредитного зобов'язання,
кредит у повному обсязі не повернутий
і обов'язок з його повернення
покладений саме на відповідачку
ОСОБА_5, за рахунок і власних коштів,
однак, вимагаючи визнати право
власності на частку квартири позивачі
уникають обговорення питання виплати
відповідної компенсації.

Таким чином, розглянувши справу в
присутності сторін, їх представників,
з'ясувавши всі фактичні обставини
справи та перевіривши їх наявними у
справі доказами, суд дійшов висновку
про відмову у задоволенні позовної
заяви.

Судові витрати суд розподіляє
відповідно до вимог статті 88
Цивільного процесуального кодексу
України.

На підставі викладеного і керуючись
ст.ст. 16, 392, 1216, 1222, 1223, 1296 - 1299 Цивільного
кодексу України, ст. ст. 1, 3, 10, 11, 14, 15, 60, 61,
158 ч. 1, 179, 209, 212-215 Цивільного
процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 і
ОСОБА_3 до ОСОБА_5 і ОСОБА_7, за участю
третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору,
Севастопольської міської державної
адміністрації та Фонду комунального
майна Севастопольської міської ради, -
про визнання права власності на об'єкт
нерухомого майна в порядку спадкування
- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до Апеляційного суду міста
Севастополя через Балаклавський
районний суд міста Севастополя
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
Дибець О.М.