Головуючий суду 1 інстанції - Бугера
Доповідач - Пащенко Л.В.
Справа № 2-188/2012
Провадження № 22ц/782/4499/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2013 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі:

головуючого - Пащенко Л.В.

суддів: Соловей Р.С. , Медведєв А.М.,

при секретарі - Арутюнян Р.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Луганську справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду
м. Луганська від 05 листопада 2012 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_2
про витребування майна від
добросовісного набувача, скасування
реєстрації,-

в с т а н о в и л а:

26.03.2010 року позивач ОСОБА_3 звернувся
до суду із вищевказаним позовом до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, мотивуючи тим, він є
власником спірної квартири, яка вибула
з його власності проти його бажання -
шахрайським шляхом, що підтверджується
вироком суду. Просив суд витребувати
квартиру у відповідачів на його
користь, а також просив скасувати
державну реєстрацію права власності на
ім'я відповідачів.

Рішенням суду, яке оскаржується,
позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено,
витребувано у ОСОБА_4, ОСОБА_5, квартиру ,
що розташована за адресою: АДРЕСА_1, на
користь ОСОБА_3, скасовано державну
реєстрацію права власності ОСОБА_4,
ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі апелянт
просить скасувати рішення суду,
ухвалити нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог, мотивуючи
тим, що рішення суду ухвалено за його
відсутності, а також позивач ОСОБА_3 не
сплачував за комунальні послуги, не
займався ремонтом квартири, не
з'являвся у квартирі з 2003р. по 2009р.,
він придбав квартиру, сплативши за неї
гроші.

Заслухавши доповідача,
пояснення сторін, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
судова колегія дійшла до наступного
висновку.

Згідно ст.213 ЦКП України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до положень ст.214
ЦПК України під час ухвалення рішення
суд вирішує, зокрема, питання чи мали
місце обставини, якими обґрунтовуються
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються.

Судом встановлено та
підтверджено матеріалами справи , що
власником квартири за адресою АДРЕСА_1,
відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за заповітом є ОСОБА_3 . Право
власності зареєстровано, згідно до
витягу про реєстрацію права власності
на нерухоме майно 23.06.2003р (а.с.4,5).

11.11.2008 р. спірна квартира була
продана відповідачам (а.с.14).

Вироком Жовтневого районного
суду м. Луганська від 06.11.2009р. ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 засуджено за
скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст.358
КК України. (а.с.34-57)

Даним вироком визнано, що
спірна квартира вибула з власності
позивача проти його волі, шахрайським
шляхом.

Вказані обставини не підлягають
доказуванню згідно до ст..61 ЦПК України.

Ст.316 ЦК України встановлено, що
право власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

У відповідності до ст..317 ЦК
України власникові належать права
володіння, користування та
розпорядження своїм майном. На зміст
права власності не впливають місце
проживання та місцезнаходження майна.

Судом достовірно встановлено, що
відповідачі є добросовісними
набувачами спірної квартири.

Від добросовісного набувача майно може
бути витребувано лише в передбачених
законом випадках (ст. 388 ЦК), а саме:

- у разі, якщо майно було загублене
власником або особою, якій він передав
майно у володіння;

- було викрадене у власника або
особи, якій він передав майно у
володіння;

вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі інших шляхом;

- у всіх випадках добросовісного
заволодіння річчю на підставі

безвідплатного договору з особою, яка
не мала права на її відчуження.

У разі відчуження майна за відплатним
договором відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК
власник має право витребувати це майно
від добросовісного набувача лише у
разі, якщо майно вибуло з володіння
власника або особи, якій він передав
майно у володіння, не з їхньої волі
(пункти 1-3 зазначеної статті).

Об'єктом позову про витребування майна
із чужого незаконного володіння може
бути річ, яка існує в натурі на момент
подання позову.

Щодо розмежування випадків
застосування двохсторонньої
реституції як наслідку недійсності
правочину та витребування майна від
добросовісного набувача, як способу
захисту прав власника, порушених
незаконним відчуженням цього майна,
яка не мала права його відчужувати,
Верховним Судом України надані
відповідні роз'яснення спочатку в
Узагальненні практики розгляду судами
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними та в подальшому
у вищезазначеній постанові Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
2009 р. № 9.

У п. 10 вказаної постанови зазначено, що
реституція як спосіб захисту
цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК)
застосовується лише в разі наявності
між сторонами укладеного договору,
який є нікчемним чи який визнано
недійсним. У зв'язку з цим вимога про
повернення майна, переданого на
виконання недійсного правочину, за
правилами реституції може бути
пред'явлена тільки стороні недійсного
правочину.

Норма ч. 1 ст. 216 ЦК не може
застосовуватись як підстава позову про
повернення майна, переданого на
виконання недійсного правочину, яке
було відчужене третій особі. Не
підлягають задоволенню позови
власників майна про визнання
недійсними наступних правочинів щодо
відчуження цього майна, які були
вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути
витребуване від особи, яка не є
стороною недійсного правочину, шляхом
подання віндикаційного позову, зокрема
від добросовісного набувача - з
підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК.

Доводи апелянта про те, що позивач не
користувався спірною квартирою
тривалий час, є необґрунтованими та
такими, що не заслуговують на увагу,
оскільки факт незаконного вибуття
квартири із володіння позивача
доведений вироком суду, тому
додаткового доказування не потребує.

Не може погодитись судова
колегія і ствердженням апелянта про
порушення його прав на надання доказів
по справі через його відсутність в
судовому засіданні, бо апелянт не
позбавлений можливості надати такі
докази при розгляді апеляційної скарги
в апеляційному суді.

Однак, ні в апеляційній
скарзі, ні в судовому засіданні,
апелянт не навів нових доказів, які б
спростовували висновки суду.

Не можуть бути взяті до уваги і
доводи апелянта про позбавлення його
можливості притягнути до участі у
розгляді справи у якості відповідача
ОСОБА_7, оскільки ст..33 ЦПК України
передбачено, що тільки за клопотанням
позивача може бути притягнуто особу до
участі у розгляді справи в якості
відповідача.

Згідно ст..10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і
заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Апелянт, в супереч вимогам
ст..10,60 ЦПК України не надав суду
доказів, які б спростовували висновки
суду першої інстанції та були
підставою скасування рішення суду
першої інстанції.

Відповідно ст..321 ЦПК України
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Також ст..1 Протоколу 1
Конвенції про захист прав людини та
основних свобод, проголошено, що «кожна
фізична або юридична особа має право
мирно володіти своїм майном. Ніхто не
може бути позбавлений свого майна,
інакше як у громадських інтересах і на
умовах, передбачених законом або
загальними принципами міжнародного
права».

Рішення суду першої
інстанції в повному обсязі відповідає
вимогам ст..213-215 ЦПК України.

Підстав для скасування рішення
суду першої інстанції за доводами
апеляційної скарги немає.

Апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Керуючись ст.. 209,308 ЦПК України, судова
колегія,-

У Х В
А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Луганська від 05 листопада 2012 року
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, але
може бути оскаржена у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20-ти днів
після її проголошення.

Головуючий:

Судді: