АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/3283/13Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 23 Калашник С.І.
Доповідач в апеляційній інстанції
Магда Л. Ф. УХВАЛА
19 грудня 2013 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Магда Л. Ф. суддів
Міщенко С. В. , Трюхан Г. М. при
секретаріПосипайко А.І.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу представника позивача - ОСОБА_6
на рішення Чорнобаївського районного
суду Черкаської області від 7 листопада
2013 року по справі за позовом ОСОБА_7 до
Приватного сільськогосподарського
підприємства «Нива» про визнання
договору оренди земельної ділянки
недійсним, вивчивши матеріали справи,
в с т а н о в и л а :
ОСОБА_7 13 лютого 2013 р. звернулася до суду
з позовом до Приватного
сільськогосподарського підприємства
«Нива» про визнання договору оренди
земельної ділянки недійсним.
В позовній заяві вказувала, що вона є
власником земельної ділянки для
сільськогосподарського виробництва
площею 2,5433 га, розташованої в межах
Лукашівської сільської ради
Чорнобаївського району, що
підтверджується державним актом на
право приватної власності на землю
серії IV- ЧР № 050270, виданим 19 листопада
2002 р. Лукашівською сільською радою.
17 травня 2004 р. вона, як власник
земельної ділянки, уклала з ПСП «Нива»
договір оренди вказаної земельної
ділянки терміном на 10 років з цільовим
призначенням для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.
Даний договір зареєстрований в
Чорнобаївському районному відділі
Черкаської регіональної філії Центру
Позивач зазначала, що договір оренди
земельної ділянки від 17 травня 2004 р. не
містить усіх істотних умов,
передбачених ч.1 ст.15 Закону України
«Про оренду землі», а саме: місце
розташування земельної ділянки;
орендну плату, строки її перегляду та
відповідальність за її несплату; умови
використання земельної ділянки, яка
передається в оренду; умови збереження
стану об'єкта оренди; умови і строки
передачі земельної ділянки орендарю;
умови повернення земельної ділянки
орендодавцеві; не визначена сторона,
яка несе ризик випадкового знищення
об'єкта оренди чи його частини;
відповідальність сторін.
Також позивачка посилалася на те, що
даний договір оренди земельної ділянки
не відповідає вимогам Типового
договору оренди землі, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 3 березня 2004 р. за № 220 відповідно до
ст. 14 Закону України «Про оренду землі»,
що є підставою для визнання договору
оренди землі недійсним.
Тому позивачка просила суд визнати
договір оренди земельної ділянки від 17
травня 2004 р. недійсним.
Справа неодноразово розглядалася
судовими інстанціями.
Рішенням Чорнобаївського районного
суду Черкаської області від 7 листопада
2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
представник позивача - ОСОБА_6 подав
апеляційну скаргу в якій просить про
його скасування і ухвалення по справі
нового рішення яким задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі,
посилаючись на те, що рішення суду
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
судом не в повній мірі з'ясовано та
доведено обставини, які мають значення
для справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника позивача ОСОБА_7 - ОСОБА_6,
який підтримав апеляційну скаргу,
заперечення проти доводів апеляційної
скарги представника ПСП «Нива»,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку
про те, що апеляційна скарга повинна
бути відхилена виходячи з наступного.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про
оренду землі», оренда землі - це
засноване на договорі строкове платне
володіння і користування земельною
ділянкою, необхідною орендареві для
проведення підприємницької та інших
видів діяльності.

Частиною 2 ст. 792 ЦК України встановлено,
що відносини щодо найму (оренди)
земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно до вимог ст. ст. 16, 18, 19 Закону
України «Про оренду землі» договір
оренди земельної ділянки набирає
чинності після досягнення
домовленості з усіх істотних умов,
підписання його сторонами і державної
реєстрації в порядку, встановленому
законом. Строк дії договору оренди
землі визначається за згодою сторін,
але не може перевищувати 50 років.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про
оренду землі» істотними умовами
договору оренди землі є: об'єкт оренди
(кадастровий номер, місце розташування
та розмір земельної ділянки); строк дії
договору оренди; орендна плата із
зазначенням її розміру, індексації,
форм платежу, строків, порядку її
внесення і перегляду та
відповідальності за її несплату; умови
використання та цільове призначення
земельної ділянки, яка передається в
оренду; умови збереження стану об'єкта
оренди; умови і строки передачі
земельної ділянки орендарю; умови
повернення земельної ділянки
орендодавцеві; існуючі обмеження
(обтяження) щодо використання
земельної ділянки; визначення сторони,
яка несе ризик випадкового пошкодження
або знищення об'єкта оренди чи його
частини; відповідальність сторін;
умови передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Невід'ємною частиною договору оренди
землі на підставі ч. 4 ст. 15 Закону
України «Про оренду землі» є план або
схема земельної ділянки, яка
передається в оренду; кадастровий план
земельної ділянки з відображенням
обмежень (обтяжень) у її використанні
та встановлених земельних сервітутів;
акт визначення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості); акт
приймання-передачі об'єкта оренди;
проект відведення земельної ділянки у
випадках, передбачених цим Законом.

Згідно із ч. 2 ст. 15 Закону України «Про
оренду землі» відсутність у договорі
оренди землі однієї з істотних умов,
передбачених цією статтею, є підставою
для визнання договору недійсним
відповідно до закону.

Частиною 1 ст. 210 ЦК України та ч. 1 ст. 20
Закону України «Про оренду землі»
передбачено, що договір оренди землі
підлягає державній реєстрації й на
підставі ч. 1 ст. 210, ч. 3 ст. 640 ЦК України
та ст. 18 Закону України «Про оренду
землі» є укладеним із моменту його
державної реєстрації.

Порядок державної реєстрації
договорів оренди землі, затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 25 грудня 1998 року № 2073, а відповідно
до Указу Президента України від 17
лютого 2003 року «Про заходи щодо
створення єдиної системи державної
реєстрації земельних ділянок,
нерухомого майна та прав на них у
складі державного земельного
кадастру» на Державний комітет України
по земельних ресурсах покладено
обов'язок щодо здійснення у складі
державного земельного кадастру
державної реєстрації земельних
ділянок, нерухомого майна та прав на
них, а також договорів оренди земельних
ділянок.

Відповідно до п. 2 Порядку державної
реєстрації договорів оренди землі,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 25 грудня 1998 року
№ 2073, державна реєстрація договорів
оренди є офіційним визнанням і
підтвердженням державою факту
виникнення або припинення права оренди
земельних ділянок.

Судом в ході розгляду справи було
встановлено, що позивач є власником
земельної ділянки згідно Державного
акту на право приватної власності на
землю серії IV- ЧР № 050270, виданим 19
листопада 2002 р. Лукашівською сільською
радою та зареєстрованого в Книзі
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю за № 836 (а. с. 9).

Відповідно до договору оренди
земельної ділянки від 17 травня 2004 р.,
позивач передала ПСП «Нива» 2,5433 га
землі сільськогосподарського
призначення, у строкове користування,
терміном на 10 років.(а. с. 5).

Оспорюваний договір оренди земельної
ділянки, укладений у письмовій формі,
пройшов відповідну державну
реєстрацію у Чорнобаївському
райвідділі Черкаської регіональної
філії Центру ДЗК 3 квітня 2006 р. за №
79 (а. с. 7 зворот), орендодавець мав
необхідний обсяг цивільної
дієздатності, а його волевиявлення
було спрямоване на укладання договору
оренди.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції вірно вказав на ту
обставину, що відповідач користувався
землею, сплачував за вказаним
договором орендну плату, а ОСОБА_7, її
приймала. Даний факт свідчить про
обізнаність позивача щодо існування
орендних правовідносин між сторонами
на узгоджених умовах та відсутність
спору з приводу виконання умов
договору протягом тривалого часу, в
тому числі щодо розміру, місця
розташування земельної ділянки,
розміру орендної плати, умов
використання земельної ділянки, тощо,
між сторонами договору.

Вирішуючи спір щодо недійсності даного
договору оренди з підстав відсутності
в ньому істотних умов, передбачених ч. 1
ст. 15 Закону України «Про оренду землі»,
суд дійшов до правильного висновку, що
відповідно до тексту договору оренди
земельної ділянки місце її
розташування зазначено в акті
прийому-передачі земельної ділянки - в
адміністративних межах Лукашівської
сільської ради Чорнобаївського району
Черкаської області (а. с. 8), що
підтверджується копією державного
акту на право приватної власності на
землю (а. с. 9), при виготовленні, видачі
та реєстрації якого, було складено план
та схему земельної ділянки та
зазначено місце розташування.

З огляду на це суд правомірно відхилив
посилання позивача на відсутність у
договорі обов'язкової умови про місце
розташування земельної ділянки.

Судом першої інстанції при ухваленні
рішення були детально проаналізовані і
решта положень спірного договору
оренди земельної ділянки та надано
вірну правову оцінку доводам позивача
щодо відповідності його умов вимогам
закону.

При цьому суд дійшов до правильного
висновку про те, що Договором було
передбачено: в п. 2.2 та в розділі 5 -
розмір та умови сплати орендної плати,
строки її перегляду та
відповідальність за несплату; в п. 2.1 -
мета використання земельної ділянки
(для сільськогосподарського
використання); в розділі 5 договору -
умови збереження стану об'єкта оренди;
в розділі 1 - умови передачі земельної
ділянки на підставі акту
прийому-передачі, який є невід'ємною
частиною договору оренди землі; в
розділі 3 договору, в п. 3.1, п. 3.2 - умови
повернення земельної ділянки; в
розділі 5 визначено сторону, що несе
відповідальність за можливі втрати та
негативні наслідки, пов'язані з орендою
землі та визначено сторону,
відповідальну за ризик випадкового
знищення чи пошкодження об'єкта оренди.

Доводи апеляційної скарги щодо чіткої
невизначеності в оспорюваному
договорі оренди землі умов здійснення
орендної плати, її форми та порядку
зміни її розміру, що являється
невиконанням вимог ст. 15 ЗУ «Про оренду
землі», колегія суддів не може прийняти
до уваги як підставу для скасування
рішення суду.

З матеріалів справи, зокрема з копії
договору оренди земельної ділянки від
17 травня 2004 р. (п. п. 2.2), вбачається, що
«за користування вказаною у договорі
земельною ділянкою орендар сплачує
орендодавцю орендну плату у розмірі 600
грн.

Розмір орендної плати визначається за
домовленістю між сторонами, але не може
бути меншим від розміру, встановленого
чинним законодавством.

Форми орендної плати за оренду
земельної ділянки на 1 рік, які
встановлюються за домовленістю сторін,
наведені у додатку № 1 до договору.

Орендар сплачує орендну плату протягом
терміну дії договору не пізніше як у
термін від 1.06 до 31.05 кожного року.

Розмір платежів за окремими формами
оплати щороку погоджується між
сторонами шляхом внесення змін або
доповнень до цього договору (додаток №
1).

Орендна плата, враховуючи невиплачену,
підлягає індексації на дату її виплати
відповідно до рівня інфляції
національної валюти України.

Орендар за погодженням з орендодавцем
може перенести термін виплати орендної
плати.»

З копії додатку до договору оренди
земельної ділянки від 17 травня 2004 р. (а.
с. 8 зворот), що підписаний сторонами
разом з договором, вбачається, що форма
орендної плати визначена: грошова (у
гривнях), натуральна і відробіткова,
всього на 600 грн.

Отже, у договорі оренди земельної
ділянки від 17 травня 2004 р. та додатку до
нього були визначені всі умови, строки
та порядок виплати орендодавцеві
орендної плати.

Під час розгляду справи в апеляційному
суді представник ПСП «Нива» пояснив, що
протягом дії договору оренди земельної
ділянки, укладеного з ОСОБА_7, розмір
орендної плати збільшувався
відповідно до вимог чинного
законодавства та умов договору оренди,
з 2010 р. було встановлено розмір
орендної плати 3% від грошової оцінки
земельної ділянки. Так, у 2012 р. їй було
нараховано орендну плату у розмірі 2 737
грн.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку про те, що
суд першої інстанції дійшов до вірного
висновку, що доводи позивача про
невідповідність договору оренди
земельної ділянки вимогам Закону
України «Про оренду землі» та вимогам
ст. ст. 203, 215 ЦК України на момент його
укладення - є безпідставними і не
відповідають дійсним обставинам
справи.

Розглядаючи спір, суд повно і всебічно
дослідив та оцінив обставини у справі,
надані сторонами докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює,
і як наслідок ухвалив рішення з
додержанням вимог чинного
законодавства. Доводи апеляційної
скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія судів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_7 - ОСОБА_6 відхилити,
рішення Чорнобаївського районного
суду Черкаської області від 7 листопада
2013 року по справі за позовом ОСОБА_7 до
Приватного сільськогосподарського
підприємства «Нива» про визнання
договору оренди земельної ділянки
недійсним залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :