Номер провадження № 22-ц/785/6683/13
Головуючий у першій інстанції Матяш
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2013 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області у складі:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів
Процик М.В., Заїкіна А.П.,

при секретарі судового засідання
Булгак Х.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 16 травня 2013 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
розподіл майна подружжя, -

ВСТАНОВИЛА:

До Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
звернулася ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_2
про розподіл майна подружжя. В
обґрунтування посилалася на те, що з 12
листопада 2000 року вона з відповідачем
перебували в шлюбних відносинах. За
період сумісного проживання сторонами
було придбано майно, яке позивачка
просила розділити між ними з
врахуванням деяких обставин, які мають
місце, а саме те, що відповідач, не
бажаючи ділити з позивачкою спільне
майно, відчужив належний їм на праві
спільній власності автомобіль «Ford
Transit» 2000 року.

Рішенням Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 16 травня 2013 року було частково
задоволено позовні вимоги ОСОБА_3.
Розподілено спільно нажите майно
подружжя, виділено ОСОБА_3 наступне
майно: однокімнатна квартира АДРЕСА_1;
телевізор «Самсунг» діагональ 42,
вартістю 6000 грн.; стінка, вартістю 2000
гривень; ліжко, вартістю 1500 гривень;
мікрохвильова піч «Самсунг», вартістю
1000 гривень; пральна машинка Bosh,
вартістю 2500 гривень; кухонні меблі,
вартістю 2000 гривень; холодильник
«Самсунг», вартістю 2500 гривень; стіл
скляний, вартістю 1500 гривень; стільці 4
шт., вартістю 1500 гривень; кімнатний
килим, вартістю 1000 гривень. Виділено
ОСОБА_2 таке майно: транспортний засіб
«Ford Transit» 2000 року, вартістю 88000 грн.;
гараж в кооперативі «Шкільний 1»;
станок розпилювальний ДСП, вартістю 25000
грн.; DVD DEX, вартістю 300 гривень; музичний
центр «Айва», вартістю 600 гривень;
комп'ютерний стіл, вартістю 400 гривень;
комод, вартістю 400 гривень; телевізор
«Start», вартістю 800 гривень. Стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові
витрати в сумі 215 гривень та витрати на
ІТЗ судового засідання в розмірі 120
гривень. Іншу частину позовних вимог
було залишено без розгляду.

21.06.2013 року ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу на рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 16 травня 2013 року, в обґрунтування
посилався на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права та на неповне
з'ясування судом обставин справи, що
мають істотне значення. Апелянт
посилався на те, що суд в оскаржуваному
рішенні взагалі не згадав про
зустрічну позовну заяву апелянта, яку
він подав 13.05.2013 року. В результаті чого
судом не було розглянуто питання
відносно спірної квартири, оскільки
судом взагалі не було встановлено чи
являється дане нерухоме майно об'єктом
спільної власності подружжя. Крім того,
посилався на те, що суд при вирішенні
питання що є об'єктом спільної
власності подружжя, зробив висновки на
підставі переліку, який містився у
позовній заяві та визнав належним
доказом акт складений в довільній
формі без дати та місця, чим порушив
вимоги Постанови Пленуму ВСУ «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя». Крім того
апелянт посилався на порушення вимог
ст.41 Конституції України та п.1
Протоколу до Конвенції «Про захист
прав та основних свобод людини», а саме
на те що ніхто не може бути позбавлений
свого майна інакше як в інтересах
суспільства і на умовах, передбачених
законом або загальними принципами
міжнародного права. Просив скасувати
оскаржуване рішення та відмовити у
задоволені позовних вимог ОСОБА_3 у
повному обсязі (а.с.170-172).

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 04.09.2013 року по справі було
призначено судову експертизу для
вирішення питання щодо дійсної
вартості квартири АДРЕСА_1 та гаражу в
кооперативі «Шкільний 1». 04.12.2013 року на
адресу апеляційного суду Одеської
області надійшло повідомлення ОНДІСЕ
про неможливість виконання експертизи
в зв'язку з невиконанням клопотання
експерта про надання додаткових
матеріалів та не проведення оплати
вартості робіт (а.с.222). Клопотання про
повторне направлення матеріалів
справи на експертизу не подавалось.

ОСОБА_3 подала письмові заперечення на
апеляційну скаргу ОСОБА_2, в яких
посилалася на те, що розписка надана
апелянтом на підтвердження факту
отримання грошей на покупку спірної
квартири, вигадана з метою уникнути
розподілу. Крім того, посилалася на те,
що суд першої інстанції правильно
розподілив майно між сторонами,
оскільки з позивачкою проживає їх
малолітній син, іншого майна у неї
немає, вона знаходиться у відпустці по
догляду за дитиною і немає можливості
повноцінно заробляти, а відповідач має
інше житло. Щодо посилань апелянта на
те, що вартість майна в акті визначена
без врахування її знецінення,
позивачка зазначила, що оскільки
дитина проживає з нею то усі необхідні
предмети домашнього побуту необхідно
було виділити їй, вважає що суд вірно
відступив від засади рівності часток
подружжя.

В судовому засіданні представник
відповідача апеляційну скаргу
підтримав, підтвердив, що
розпилювальний станок знаходиться у
володінні його довірителя.

Позивачка та її представник проти
задоволення апеляційної скарги
заперечували, просили її відхилити.
Підтвердили наявність всього рухомого
майна, крім розпилювального станку, в
квартирі, яка також є предметом спору.

Факт відчуження транспортного засобу
сторони не оспорювали, проте сторона
позивача посилалась на його незаконне
відчуження без її згоди після
припинення шлюбних стосунків, а
сторона відповідача на розпорядження
ним під час знаходження в шлюбі, при
цьому отримані грошові кошти були
витрачені на потреби сім'ї, яка на той
момент існувала.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, доводи
скарги, пояснення учасників
провадження, судова колегія дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню
виходячи з наступного.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд не обмежений доводами апеляційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде встановлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов`язковою підставою для
скасування рішення.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, з
врахуванням вимог ст. 303 ЦПК України,
судова колегія вважає за необхідним
зазначити наступне.

Згідно з п. 2 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18.12.2009 року
№14 «Про судове рішення у цивільній
справі», рішення є законним тоді, коли
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до статті 2 ЦПК
України, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно витлумачив ці
норми. Обґрунтованим визнається
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність і допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Рішення Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 16 травня 2013 року зазначеним вимогам
не відповідає.

Судом першої інстанції було
встановлено, що з 12.11.2000 року сторони
перебували у шлюбних відносинах, що
підтверджується свідоцтвом про
укладення шлюбу серії НОМЕР_1, актовий
запис № 09, копія якого приєднана до
матеріалів справи.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син -
ОСОБА_5, свідоцтво про народження серії
НОМЕР_2, актовий запис № 209, копія якого
приєднана до матеріалів справи.

07.11.2012 року рішенням Білгород -
Дністровського міськрайонного суду
Одеської області, справа №1505/8748/2012 шлюб
між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано.

Позивачка звернулась до суду з вимогою
про розподіл сумісно нажитого майна
подружжя, яке складається з наступного:
однокімнатна квартира АДРЕСА_1;
транспортний засіб «Ford Transit» 2000 року,
вартістю 88000 грн.; гараж в кооперативі
«Шкільний 1»; станок розпалюваний ДСП,
вартістю 25000 грн.; телевізор «Самсунг»
діагональ 42, вартістю 6000 грн.; DVD DEX,
вартістю 300 гривень; музичний центр
«Айва», вартістю 600 гривень; стінка,
вартістю 2000 гривень; ліжко, вартістю 1500
гривень; комп'ютерний стіл, вартістю 400
гривень; комод, вартістю 400 гривень;
мікрохвильова піч «Самсунг», вартістю
1000 гривень; пральна машинка Bosh,
вартістю 2500 гривень; кухонні меблі,
вартістю 2000 гривень; холодильник
«Самсунг», вартістю 2500 гривень; стіл
скляний, вартістю 1500 гривень; стільці 4
шт., вартістю 1500 гривень; телевізор
«Start», вартістю 800 гривень; кімнатний
килим, вартістю 1000 гривень.

Приймаючи рішення по справі суд першої
інстанції не визначив вартість
однокімнатної квартири, проте виділив
її у власність позивачки без її
врахування вартості, та частки у
спільно набутому майні. Так само
зробивши висновки про наявність у
відповідача іншого житла, суд не
послався на відповідні матеріали
справи, чим підтверджується його
наявність, а головне не вказав, як це
впливає на розподіл майна, та яка норма
закону передбачає в цьому випадку
можливість позбавлення відповідача
його частки в спільно набутому майні.
Крім того, у власність відповідача було
виділено майно, яке відсутнє в натурі -
автомобіль Ford FT 350, 2000 р.в., який був
зареєстрований 29.12.2008 року за ОСОБА_2 та
знятий з обліку для продажу 19.04.2011 року
(а.с. 75). При цьому в описовій частині
рішення вказана обставина оцінки не
знайшла свого підтвердження, хоча в
самому рішенні процитовано постанову
Пленуму Верховного суду України № 11
від 21.12.2007 р., а висновок в контексті
справи, яка розглядається відсутній.

Ці порушення норм матеріального та
процесуального закону згідно зі ст. 309
ЦПК України є підставою для скасування
рішення суду першої інстанції та
прийняття нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог.

При цьому колегія суддів виходить з
наступного.

Відповідно до ст. 22 КпШС України, ст.ст.
60-61 СК України майно, набуте подружжям
за час шлюбу, належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної
власності незалежно від того, що один з
них не мав з поважної причини (навчання,
ведення домашнього господарства,
догляд за дітьми, хвороба тощо)
самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя. Об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя може бути будь-яке майно, за
винятком виключеного з цивільного
обороту. Об'єктом права спільної
сумісної власності є заробітна плата,
пенсія, стипендія, інші доходи,
одержані одним з подружжя. Дружина та
чоловік мають рівні права на володіння,
користування і розпорядження майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Таким чином, все майно, яке збереглося в
натурі на момент вирішення спору судом
і щодо якого були заявлені позовні
вимоги (крім гаражу та автомобіля, про
що буде зазначене нижче ) має режим
права спільної сумісної власності та
підлягає поділу між сторонами на
загальних підставах.

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором. Відповдіно спірна квартира
АДРЕСА_1 розподіляється по ? між
позивачем та відповідачем. Таким чином,
позовні вимоги в цій частині
підлягають задоволенню частково.

Також позовні вимоги були заявлені
щодо транспортного засібу «Ford Transit» 2000
р.в., який на момент розгляду справи в
суді був зареєстрований 29.12.2008 року за
ОСОБА_2 та знятий з обліку для продажу
19.04.2011 року (а.с. 75), що підтверджується
відповіддю відділення РЕР ДАІ з
обслуговування м. Білгород -
Дністровська та Білгород -
Дністрвьского району в Одеській
області від 27.12.2011 року (а.с. 41). Таким
чином, спірний автомобіль був
придбаний у період знаходження у шлюбі
та проданий під час знаходження у
шлюбних відносин, тому цей спірний
об'єкт не підпадає під розподіл
спільної сумісної власності подружжя.
При цьому колегія суддів критично
оцінює посилання сторони позивача, що
розпорядження відбулось після
припинення шлюбних відносин, оскільки
будь-які докази щодо дати припинення
шлюбних відносин стороною позивача не
надано. Відповідно, колегія суддів
виходить з того, що шлюб між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 розірвано рішенням Білгород -
Дністровського міськрайонного суду
Одеської області від 07.11.2012 року (справа
№1505/8748/2012).

Відповідно до вимог пунктів 2, 4 ст. 65 СК
України при укладенні договорів одним
із подружжя вважається, що він діє за
згодою другого з подружжя. Договір,
укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї. Доказів використання
грошових коштів не на нужди родини
стороною позивача не надано, тому
колегія суддів виходить з презумпцій
встановлених законом - майно було
реалізовано під час знаходження в
шлюбних відносинах зі згоди позивачки,
а грошові кошти витрачені на потреби
сім'ї, тому колегія суддів відмовляє в
задоволенні позовних вимог в цій
частині.

Позовні вимоги також були заявлені
відносно гаражу в кооперативі
«Шкільний 1». Як вбачається з відповіді
голови правління ОК «Шкільний 1» від
02.12.2011 року, ОСОБА_2 не є членом
Обслуговуючого кооперативу
«Шкільний-1», але раніше він був членом
гаражно-будівельного кооперативу
«Приморський», діяльність якого
припинена на підставі рішення
господарського суду Одеської області
від 25 січня 2006 року у справі №23/385-05-11741
суду та у 2011 році ліквідовано і знято з
державного реєстру. ОК «Шкільний-1»
створили у 2008 році колишні члени ГБК
«Приморський», не дочекавшись
ліквідації цього кооперативу. ОК
«Шкільний-1» не є правонаступником ГБК
«Приморський». На території ОК
«Шкільний-1» знаходиться гараж під № 412,
який знаходився у фактичному володінні
та користуванні колишнього члена ГБК
«Приморський» ОСОБА_2. Однак ОК
«Шкільний-1» не має відомостей щодо
того, чи здійснено реєстрацію права
власності на зазначений гараж на ім'я
ОСОБА_2 чи іншої особи. Будь-яких заяв з
цього приводу від ОСОБА_2 чи іншої особи
до ОК «Шкільний-1» не надходило (а.с. 45).

В зв'язку з тим, що сторонами не було
доведено факт існування вказаного
об'єкту як об'єкту права власності,
зокрема і спільного, колегія суддів
також відмовляє в цій частині позовних
вимог.

Відповідно до ст. 71 СК України, майно,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Неподільні речі присуджуються
одному з подружжя, якщо інше не
визначено домовленістю між ними. Речі
для професійних занять присуджуються
тому з подружжя, хто використовував їх
у своїй професійній діяльності.
Вартість цих речей враховується при
присудженні іншого майна другому з
подружжя.

З врахуванням наведеного перелік
сумісно набутого рухомого майна, яке
підлягає поділу складає: станок
розпалюваний ДСП, вартістю 25000 грн.;
телевізор «Самсунг» діагональ 42,
вартістю 6000 грн.; DEX, вартістю 300 гривень;
музичний центр «Айва», вартістю 600
гривень; стінка, вартістю 2000 гривень;
ліжко, вартістю 1500 гривень;
комп'ютерний стіл, вартістю 400 гривень;
комод, вартістю 400 гривень;
мікрохвильова піч «Самсунг», вартістю
1000 гривень; пральна машинка Bosh,
вартістю 2500 гривень; кухонні меблі,
вартістю 2000 гривень; холодильник
«Самсунг», вартістю 2500 гривень; стіл
скляний, вартістю 1500 гривень; стільці 4
шт., вартістю 1500 гривень; телевізор
«Start», вартістю 800 гривень; кімнатний
килим, вартістю 1000 гривень.

Відповідно до ч. 3 ст. 71 СК України,
станок розпалюваний ДСП, вартістю 25000
грн. є річчю для професійних занять
ОСОБА_2, тому ОСОБА_3 присуджується все
інше спірне майно, виходячи з вартості
вищезазначеного станка.

Розподіляючи спірне майно колегія
суддів виходить з вартості кожної
окремої речі, яка була визначена
позивачкою та не спростована
відповідачем. Наявність розподіленого
майна в натурі підтверджено сторонами,
що зафіксовано технічними засобами
фіксації процесу, крім того, згідно
вказаного поділу знаходиться у
фактичному володінні кожної зі сторін.

Відхиляючи довід апеляційної скарги
про те, що спірна квартира не набула
статусу об'єкту права спільної
сумісної власності подружжя та
придбана за кошти, які відповідачу
позичив батько, судова колегія звертає
увагу апелянта на те, що згідно з
приписами ст.5 ЦК України та п.4
Прикінцевих та перехідних положень
цього Кодексу, норм розділу VII
Прикінцеві положення СК України,
правовий режим майна щодо якого виник
спір, визначається нормами
матеріального права, яке діяло на час
його придбання (утворення).

Відповідно до ст.ст.22,28 КпШС УРСР, які
підлягають застосуванню до спірних
правовідносин в частині визначення
правового режиму майна, нажитого
подружжям до 01 січня 2004 р., майно, нажите
подружжям за час шлюбу, є його спільною
сумісною власністю. Кожен з подружжя
має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном.

До сімейних відносин, які вже існували
на час спірних правовідносин, норми СК
України застосовуються лише в частині
тих прав і обов'язків, що виникли після
набрання ним чинності. Ці права та
обов'язки визначаються на підставах,
передбачених СК України.

Статтею 28 КпШС УРСР та ч.1 ст.70 СК
України передбачено, що у разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором.
Спільною сумісною власністю подружжя
стає майно, нажите подружжям під час
шлюбу, незалежно від того, ким воно
придбане: одним з подружжя чи в
результаті їх сумісних дій. Наявності
яких-небудь доказів попередньої
узгодженості таких дій з іншим з
подружжя не потрібно.

Квартира АДРЕСА_1 була набута
відповідачем за договором купівлі
продажу 19.07.2001 року (а.с. 231), що
підтверджується відповіддю КП
«Білгород - Дністровське БТІ» від 30.11.2011
року (а.с. 44).

Отже, не впливає на правильність
рішення суду той факт, що договір
купівлі-продажу спірної квартири
укладено ОСОБА_2, тому що майно придбане
за час шлюбу є спільною сумісною
власністю подружжя незалежно від того
на кого воно зареєстроване.

Довід апеляційної скарги про те, що
спірна квартира була придбана за
рахунок особистих коштів ОСОБА_2
отриманих від батька для придбання
квартири АДРЕСА_1 не знайшли свого
підтвердження в ході судового
розгляду.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п.23 Постанови №11 від 21 грудня
2007 року, вирішуючи спори між подружжям
про майно, необхідно встановлювати
обсяг спільно нажитого майна, наявного
на час припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК
України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325
ЦК України можуть бути будь-які види
майна, за винятком тих, які згідно із
законом не можуть їм належати
(виключені з цивільного обороту),
незалежно від того, на ім'я кого з
подружжя вони були придбані чи внесені
грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Частинами 1,4 ст. 60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Як роз'яснив Пленум ВСУ у п.27 Постанови
«Про застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої інстанції
від 12.06.2009 р. № 2 виходячи з принципу
процесуального рівноправ'я сторін та
враховуючи обов'язок кожної сторони
довести ті обставини, на які вона
посилається, необхідно в судовому
засіданні дослідити кожний доказ,
наданий сторонами на підтвердження
своїх вимог або заперечень, який
відповідає вимогам належності та
допустимості доказів (статті 58, 59 ЦПК) в
порядку, передбаченому статтями 185, 187,
189 ЦПК України.

В матеріалах справи відсутні належні
та допустимі докази використання
ОСОБА_2 суми позиченої у батька саме на
придбання спірної квартири. При цьому,
вказана розписка була пред'явлена
тільки на стадії апеляційного
провадження, а раніше до суду, навіть на
стадії перегляду заочного рішення
стороною не надавалась.

Щодо посилань апелянта на те, що в
оскаржуваному рішенні суд взагалі не
згадав про зустрічну позовну заяву, то
з матеріалів справи вбачається, що
ухвалою Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 16.05.2013 року у прийнятті зустрічної
позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання права особистої власності
було відмовлено (а.с.163).

З врахуванням того, що доводи
апеляційної скарги знайшли своє
часткове підтвердження, колегія
суддів частково задовольняє
апеляційну скаргу, скасовує рішення
суду першої інстанції, та приймає нове
рішення про часткове задоволення
позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 16 травня 2013 року - задовольнити
частково.

Рішення Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 16 травня 2013 року скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Розподілити спільно нажите майно
подружжя, виділивши позивачці ОСОБА_3
у власність ? однокімнатної квартири
АДРЕСА_1; телевізор «Самсунг»
діагональ 42, вартістю 6000 грн.; DEX,
вартістю 300 гривень; музичний центр
«Айва», вартістю 600 гривень; стінка,
вартістю 2000 гривень; ліжко, вартістю 1500
гривень; комп'ютерний стіл, вартістю 400
гривень; комод, вартістю 400 гривень;
мікрохвильова піч «Самсунг», вартістю
1000 гривень; пральна машинка Bosh,
вартістю 2500 гривень; кухонні меблі,
вартістю 2000 гривень; холодильник
«Самсунг», вартістю 2500 гривень; стіл
скляний, вартістю 1500 гривень; стільці 4
шт., вартістю 1500 гривень; телевізор
«Start», вартістю 800 гривень; кімнатний
килим, вартістю 1000 гривень.

Розподілити спільно нажите майно
подружжя, виділивши відповідачу ОСОБА_2
у власність ? однокімнатної квартири
АДРЕСА_1; станок розпілювальний ДСП,
вартістю 25000 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 -
відмовити.

Стягнути з позивача ОСОБА_3 на користь
відповідача ОСОБА_2 судові витрати в
розмірі 167, 50 коп.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Одеської області
А.І. Дрішлюк

М.В. Процик

А.П. Заїкін