Гагарінський районний суд
Пр. № 2/763/1646/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А
Ї Н И

19 грудня 2013 року Гагарінський районний
суд м. Севастополя у складі:

головуючого-судді Лугвіщик А.М.

при секретарі Гуменюк К.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Севастополі справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, УМВС
України в м. Севастополі, третьої особи
ОСОБА_4 про визнання права власності на
квартиру та звільнення майна з-під
арешту,

в с т а н о в
и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом про визнання права власності
на квартиру АДРЕСА_1 та звільнення
квартири з-під арешту, накладеного
постановою слідчого СВ Ленінського РВ
УМВС України в м. Севастополі Конюховою
М.В. 14.09.2006 року, мотивуючи тим, що 18.07.2006
року позивач придбала вищевказану
квартиру, у 2009 року рішила продати цю
квартиру для покращення житлових умов.
При укладенні правочину у нотаріуса їй
стало відомо, що на квартиру накладений
арешт. У Ленінському РВ дізналась, що
арешт накладений у зв»язку з
розслідуванням кримінальної справи за
обвинуваченням ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 у
здійсненні шахрайських дій. На
сьогоднішній день провадження у
кримінальній справі зупинено. Слідчі
органи відмовляють їй у звільненні
квартири з-під арешту.

Позивач та її представники надали
заяву про слухання справи у їх
відсутність, позов підтримали і
просили задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 надав заяву про
слухання справи за його відсутності, з
позовом згідний.

Відповідач ОСОБА_3 та представник
відповідача УМВС України в м.
Севастополі у судове засідання не
з»явились.

Третя особа ОСОБА_4 згідно
окремого доручення за Конвенцією
пояснив, що з позовом не згідний,
оскільки квартира являється речовим
доказом у кримінальній справі, у якій
вирок не винесений, його брат ОСОБА_3
визнаний потерпілим, який у 2006 році
пропав. А він у кримінальній справі
заявив цивільний позов про стягнення
матеріальної та моральної шкоди.
Вважає, що звільнення квартири з-під
арешту є передчасним.

Відповідно до вимог ст.. 169 ЦПК
України суд вважає за можливе
розглянути справу у відсутність сторін
та третьої особи і на підставі
документів, що є в матеріалах справи.

Вивчивши матеріали справи, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

Статтею 57 ЦПК України
передбачено, що доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи.

Позивач ОСОБА_1 звернулася з
вимогами про визнання за нею права
власності на квартиру АДРЕСА_1 у
зв»язку з тим, що її право власності на
квартиру оспорюється.

Відповідно до статті 41
Конституції України та ст. 321
Цивільного кодексу України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений

цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Як вбачається з Витягу з
Державного реєстру правочинів право
власності на вказану квартиру
зареєстровано за ОСОБА_1, позивачем у
справі, на підставі договору
купівлі-продажу від 18.07.2006 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Севастопольського міського
нотаріального округу ОСОБА_10 за
реєстровим № 2269.

На сьогоднішній день право
власності на цю квартиру на ім»я
позивача ніким не оспорене, отже
підстав для задоволення позовних вимог
в частині визнання права власності на
цю квартиру немає.

Однак, згідно постанови слідчого
СВ Ленінського РВ УМВС України у м.
Севастополі Конюховою М.В. від 14.09.2006
року накладений арешт у кримінальній
справі № 660587 за звинуваченням ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 за ч.3 ст. 190 КК України
відносно потерпілого ОСОБА_3.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Отже, вимоги особи, що ґрунтуються на її
праві власності на арештоване майно,
розглядаються за правилами,
установленими для розгляду позовів про
звільнення майна з-під арешту. В
порядку, передбаченому кримінальним
процесуальним законодавством, коли
арешт на майно накладено при
провадженні в кримінальній справі,
розглядаються заяви на правильність
арешту майна. Саме до цього зводяться
роз'яснення, надані Пленумом
Верховного Суду України у п. 4 постанови
"Про судову практику в справах про
виключення майна з опису" від 27 серпня
1976 року N 6 (в редакції від 30 червня 1978
року N 5).

Згідно постанови слідчого від 14.09.2006
року арешт на спірну квартиру
накладений з метою забезпечення
цивільного позову відповідно до вимог
ст. 125, 126 КПК України ( в редакції 1960
року).

Згідно даним УМВС України у м.
Севастополі вищезазначена кримінальна
справа провадженням припинена.
Представником потерпілого ОСОБА_3
визнаний його брат ОСОБА_4 згідно
постанови слідчого від 19.01.2007 року.
Згідно даним з кримінальної справи
місцезнаходження ОСОБА_3 не
встановлено. Представник потерпілого
ОСОБА_4 заявив цивільний позов про
стягнення з обвинувачених в рахунок
відшкодування матеріальної шкоди 100 000
грн. та в рахунок моральної шкоди 100 000
грн.

Отже, у зв»язку з вищевикладеним
спірне майно - квартира АДРЕСА_1 -
підлягає звільненню з-під арешту. Крім
цього, на момент

арешту квартира знаходилась у
власності позивача.

Накладення арешту на вказану квартиру
порушує права позивача, оскільки вона
не в змозі, а ні володіти, а ні
користуватися, а ні розпоряджатися
належним їй майном. Відтак спосіб
захисту свого порушеного права не може
бути обмежений процедурою,
передбаченою Кримінальним
процесуальним Кодексом України.

Таким чином, позовні вимоги
обгрунтовані в частині звільнення
майна з-під арешту і підлягають
задоволенню, у решті вимог необхідно
відмовити.

На підставі наведеного та
керуючись ст. 57, 60, 80, 88, 179, 213-218, 294-296 ЦПК
України, ст. 319-321, 386, 392 ЦК України,
Конституцією України, суд

Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, УМВС
України в м. Севастополі, третьої особи
ОСОБА_4 про визнання права власності на
квартиру та звільнення майна з-під
арешту задовольнити частково.

Звільнити квартиру АДРЕСА_1 з-під
арешту, накладеного постановою
слідчого СВ Ленінського РВ УМВС
України у м. Севастополі Конюховою М.В.
від 14 вересня 2006 року.

У решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд м. Севастополя через
Гагарінський районний суд м.
Севастополя протягом 10-ти днів з дня
отримання копії рішення.

Рішення складено власноручно в
єдиному екземплярі.

Головуючий-суддя: