Справа № 209/1249/13-ц
Провадження № 2/209/705/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2013 року Дніпровський районний
суд м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Байбара
Г.А.,

при секретарі Паляниця
Г.В.,

за участю позивача ОСОБА_1, її
представника ОСОБА_2, відповідача
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м.
Дніпродзержинську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи -
Відділ Держземагенства у
Петриківському районі
Дніпропетровської області, Третя
дніпродзержинська державна
нотаріальна контора, Реєстраційна
служба Дніпродзержинського міського
управління юстиції, про визнання права
власності на частку спільного майна
чоловіка та жінки, які проживали однією
сім'єю без реєстрації шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом, в якому просить:

-Визнати квартиру АДРЕСА_1, житловою
площею 30,5 кв.м., загальною площею 52,8
кв.м., право власності на яку
зареєстровано на ім'я ОСОБА_4, спільним
майном її та ОСОБА_4.

-Визнати за нею право власності на 1/2
частку квартири АДРЕСА_1, житловою
площею 30,5 кв.м., загальною площею 52,8
кв.м.; -Визнати за нею право власності на
1/2 частку автомобіля "Хонда", 1999 року
випуску, державний номер НОМЕР_1, та на
1/2 частку автомобіля "Фіат", 2007 року
випуску, державний номер НОМЕР_2;

-Визнати за нею право власності на 3/4
частки земельної ділянки, площею 0,2061
га, яка знаходиться у АДРЕСА_2.

На обґрунтування позову
зазначила, що вона з 01 січня 1999 року по
ІНФОРМАЦІЯ_2 року перебувала у
фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_4,
від яких ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них
народився син ОСОБА_5. Вона та ОСОБА_4
вели спільне господарство, мали
спільний бюджет, були пов'язані
спільним побутом, мали взаємні права та
обов'язки, тобто 12 років вони проживали
однією сім'єю, як чоловік та жінка без
шлюбу, і факт їхнього спільного
проживання однією сім'єю без шлюбу
встановлений рішенням Дніпровського
районного суду м. Дніпродзержинська
від 16 червня 2011 року.

З самого початку їхніх фактичних
шлюбних відносин, вони з ОСОБА_4 стали
проживати в квартирі, розташованій по
АДРЕСА_1, яку чоловік отримав за два
роки до створення їхньої родини, і яка
була його зареєстрованим місцем
проживання. Зазначена квартира
складається із двох житлових кімнат,
житловою площею 30,5 кв.м., загальною
площею 52,8 кв.м., і на момент її
заселення до квартири вона знаходилася
в такому житловому стані, в якому
звичайно перебувають квартири після
завершення будівельних робіт та
прийому багатоповерхового житлового
будинку до експлуатації, тобто
квартира потребувала капітального
ремонту із вкладенням значних
грошових коштів. Зважаючи на те, що і
вона, і чоловік працювали, та
сподівалися на матеріальну підтримку
їхніх батьків, вони вирішили виконати
якісний капітальний ремонт цієї
квартири. За час їхнього спільного
життя вони повністю змінили зовнішній
вид квартири та її оснащення,
витративши на капітальний ремонт
значні спільні грошові кошти. Вони
замінили всі вікна та міжкімнатні
двері на нові дерев'яні, поміняли
вхідні двері, встановили раму на
лоджії, замінили всю електричну
проводку в квартирі на нову, поміняли
батареї опалення, поклали кахель в
кухні, ванній і туалетній кімнатах та
на підлозі лоджії, виконали штукатурні
роботи в кімнатах та коридорі,
поклеїли якісні шпалери в кімнатах,
встановили європанелі на стінах
коридору та половини кухні, поклали
ламіновані панелі на підлогу в
кімнатах та коридорі. Крім цього, всі
будівельні та ремонті роботи
виконувалися відповідними фахівцями,
і на оплату їх послуг вони з чоловіком
також витратили чималі грошові
кошти. Таким чином, вони з чоловіком за
рахунок спільних сумісних коштів
значно поліпшили стан квартири, що
істотно збільшило її ринкову
вартість.

Також в період фактичних шлюбних
відносин за їхні спільні сумісні кошти
вони з чоловіком придбали транспортні
засоби: в 2008 році - автомобіль Хонда,
1999 року випуску, державний номер
НОМЕР_1, а в 2010 році - автомобіль Фіат, 2007
року випуску, державний номер НОМЕР_2.
Обидва автомобілі були зареєстровані
на ім'я чоловіка ОСОБА_4.

В 2010 році вони з ОСОБА_4 для
потреб їхньої сім'ї вирішили
придбати земельну ділянку. 17 березня
2010 року на підставі договору купівлі -
продажу, що був укладений між
чоловіком та ОСОБА_6, вони придбали
земельну ділянку, площею 0,2061 га, що
знаходиться у АДРЕСА_2. Згідно договору
купівлі-продажу, вартість земельної
ділянки, що придбавалася ними,
становила 24950 грн. Але на момент
укладення договору їхня родина не
мала достатньої грошової суми, щоб
розрахуватися за земельну ділянку, у
них були спільні сумісні кошти у
розмірі 12450 грн. Тому вони з чоловіком
вимушені були взяти в борг у своїх
знайомих грошові кошти в сумі 12500 грн.,
що становило ? частку вартості
земельної ділянки. Як і автомобілі,
земельна ділянка також була
зареєстрована на ім'я ОСОБА_4

Вона не приділяла уваги, на чиє
саме ім'я реєструвалося придбане ними
майно, оскільки між нею та чоловіком
існували відверті, добрі, іскренні та
доброзичливі відносини, вони
піклувалися один про одного, і,
зважаючи на їхній вік, мали намір
прожити довге життя, зареєструвати
шлюб та виростити їхнього сина. Про
дійсність їх намірів свідчить і те, що
одразу після народження сина вона
разом з дитиною зареєструвалася в
квартирі по АДРЕСА_1, яку ще в 2001 році
чоловік приватизував на своє ім'я,
оскільки на той час він єдиний був
зареєстрований у зазначеній квартирі.
Вона ніколи не сумнівалася в
порядності чоловіка, який любив її та
сина, піклувався про них, а тому і не
вимагала від ОСОБА_4 реєстрації на своє
ім'я будь-якого рухомого або
нерухомого майна, що спільно було
придбано ними за час їхнього
фактичного подружнього життя.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року її цивільний
чоловік ОСОБА_4 раптово помер у віці 43-х
років. Як було зазначено в лікарському
свідоцтві, смерть його наступила
внаслідок серцево-судинної
недостатності,
коронарокардіосклерозу, хронічної
ішемічної хвороби серця, при тому, що
чоловік ніколи не скаржився їй на
погане почуття.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася
спадщина у вигляді належного йому на
момент смерті нерухомого та рухомого
майна. У встановлений законом строк
вона звернулася до Третьої
дніпродзержинської нотаріальної
контори з заявою про прийняття
спадщини за законом в інтересах її з
ОСОБА_4 малолітнього сина - ОСОБА_5. За
її заявою 08 серпня 2011 року була
заведена спадкова справа та зроблений
запис про реєстрацію спадкової справи
в Спадковому реєстрі. Звернувся до
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини і відповідач
ОСОБА_3, який є сином померлого ОСОБА_4
від першого шлюбу. У зв'язку з тим, що
право власності на квартиру АДРЕСА_1«в»
в м. Дніпродзержинську, транспортні
засоби та земельну ділянку було
зареєстровано на ім'я чоловіка, до
складу спадщини нотаріус формально
включив все вищезазначене майно. Не
погодившись зі складом спадщини, вона
звернулася до нотаріальної контори з
заявою щодо оформлення на її ім'я
права власності на частку в спільному
майні подружжя, оскільки, не зважаючи
на реєстрацію права власності на
квартиру, земельну ділянку та на
транспортні засоби за її цивільним
чоловіком ОСОБА_4, вона вважає, що
зазначене майно є їхньою з ОСОБА_4
спільною сумісною власністю, оскільки
було придбане за їхні спільні сумісні
кошти під час фактичних шлюбних
відносин. Але у виконанні
нотаріальної дії щодо видачі їй
свідоцтва про право власності на
частку в спільному майні подружжя на її
ім'я, як на ім'я пережившого подружжя,
їй було відмовлено, оскільки на момент
смерті ОСОБА_4 шлюб між ними не був
зареєстрований в органі державної
реєстрації актів цивільного стану, і
їй рекомендовано звернутися до суду
для вирішення питання по суті.

Посилаючись на статті 57 ч.7, 60, 62, 70,
74 Сімейного кодексу України, вважає, що
вона має право на визнання за нею
права власності на ? частки земельної
ділянки, оскільки на момент смерті
чоловіка вони так і не встигли
повернути борг і сума боргу була
повернута нею вже після смерті
чоловіка за рахунок її особистих
коштів, тому їхнім спільним з померлим
майном є тільки ? частка земельної
ділянки, а інша ? частка земельної
ділянки належить тільки їй на праві
приватної власності. А отже, з
урахуванням того, що вона має право на ?
частку майна, що було придбане нею та
ОСОБА_4 в період проживання однією
сім'єю, вважає, що до складу спадкового
майна входить лише ? частка земельної
ділянки, яка підлягає розподілу в
рівних частках між спадкоємцями
ОСОБА_4

Вважає, що вона має право на
визнання за нею права власності на ?
частку транспортних засобів, оскільки
транспортні засоби - автомобіль
Хонда, 1999 року випуску, державний номер
НОМЕР_1, та автомобіль Фіат, 2007 року
випуску, державний номер НОМЕР_2, були
придбані нею та ОСОБА_4 за їхні спільні
сумісні кошти в період проживання
однією сім'єю, а саме у 2008 та у 2010 році. А
тому ці автомобілі належать їй та
ОСОБА_4 на праві спільної сумісної
власності, і реєстрація права
власності на транспортні засоби на
ім'я померлого ОСОБА_4 не спростовує
презумпції належності цього майна до
їхньої з ним спільної сумісної
власності.

Не зважаючи на те, що квартира по
АДРЕСА_1, не придбавалася нею та
ОСОБА_4 в період фактичного проживання
однією сім'єю без шлюбу, а була
передана чоловіку в приватну власність
відповідно до Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» згідно з розпорядженням Фонду
комунальної власності м.
Дніпродзержинська від 26 листопада 2001
року № 5п/1009-р, вважає, що має право на ?
частку цієї квартири, відповідно ч.1 ст.
62 Сімейного кодексу України, оскільки
за 12 років цивільного шлюбу за рахунок
їхніх з ОСОБА_4 спільних трудових та
грошових затрат зазначена квартира
істотно збільшилася у своїй вартості,
і тому вона повинна бути визнана
об'єктом права їхньої з ОСОБА_4
спільної сумісної власності подружжя.
Між нею та ОСОБА_4 в період фактичних
шлюбних відносин не існувало ніякого
спору щодо їхнього спільного майна,
чоловік завжди наголошував на тому, що
квартира є їхньою спільною сумісною
власністю, в якій в подальшому, після
досягнення повноліття, залишиться
проживати їхній син ОСОБА_5. Вона не
мала ніяких сумнівів щодо правдивості
стверджень чоловіка, а тому без
сумнівів вкладала грошові кошти в
їхню квартиру, утримувала її в
бездоганному стані, доглядала за нею, і
навіть батько ОСОБА_4, за яким вони з
чоловіком здійснювали догляд, а тепер
вона самостійно доглядає свого свекра,
визнавав та визнає її право на частку
квартири, і навіть не став звертатися
до нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини після свого
померлого сина. На підтвердження
виконання ремонтних робіт в квартирі
та істотного збільшення її вартості,
вона може надати товарний чек,
розхідні накладні, видаткову накладну,
замовлення покупця на придбання
будівельних матеріалів у 2009, 2010 роках,
тобто незадовго до смерті чоловіка,
які збереглися в неї, але вона не може
надати квитанції, чеки та накладні за
інші роки, оскільки вона не очікувала,
що чоловік так рано і раптово піде з
життя, і вона буде повинна в суді
відстоювати свої права на належне їй
майно, а тому зберігати такі документи
не мало ніякого сенсу.

Позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні
підтримала позовні вимоги та дала
пояснення, аналогічні обґрунтуванню
позову. Зазначила, що факт проживання
однією сім'єю з ОСОБА_4 було встановлено
рішенням Дніпровського районного суду
м. Дніпродзержинська від 16 червня 2011
року. Вона не може вказати точну суму
вартості ремонту квартири, але після
ремонту вартість квартири істотно
збільшилась.

Представник позивача ОСОБА_2 у
судовому засіданні підтримала вимоги
позивачки ОСОБА_1 та просила
задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому
засіданні визнав позов у повному
обсязі, пояснивши, що позивачка дійсно
довгий час проживала однією сім'єю з
його батьком ОСОБА_4 та їх спільним
сином ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_1. Він
бував у них в квартирі і бачив, що в
квартирі було зроблено дорогий ремонт.
Йому було відомо, що вони брали гроші у
борг для придбання земельної ділянки у
с. Єлизаветівка. Яке ще майно спільно
придбавалося батьком разом із ОСОБА_1
йому не відомо.

Представник третьої особи -
Реєстраційної служби
Дніпродзержинського міського
управління в судове засідання не
з'явився/ В.о. начальника Реєстраційної
служби Дніпродзержинського міського
управління юстиції Астаф'єва С.І.
надала суду заяву з клопотанням про
розгляд справи за відсутності їх
представника.

Завідувач Третьої
дніпродзержинської державної
нотаріальної контори Бурдік С.С.,
надала суду заяву з клопотанням про
розгляд справи за відсутності
представника Третьої
дніпродзержинської державної
нотаріальної третьої особи

Представник третьої особи
начальник відділу Держземагенства в
Петриківському районі
Дніпропетровської області Тягло С.П. в
судове засідання не з'явився, надав
суду заяву з клопотанням про розгляд
справи за його відсутності.

Вислухавши сторони, вивчивши
матеріали справи та дослідивши
письмові докази у справі, суд вважає,
що позов підлягає задоволенню,
оскільки визнання позову відповідачем
ОСОБА_3 не суперечить закону та не
порушує права, свободи чи інтереси
інших осіб.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали однією
сім'єю без шлюбу з 01 січня 1999 року до
ІНФОРМАЦІЯ_2 року, що підтверджується
копією рішення Дніпровського
районного суду м. Дніпродзержинська,
(а.с. 23). З цим погоджувався в суді і
відповідач у справі.

Батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_1
та ОСОБА_4, що підтверджується копією
свідоцтва про народження (а.с. 24).

ОСОБА_4 раптово помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року
через серцево-судинну недостатність,
конорарокардіосклероз та хронічну
іщемічну хворобу серця, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть та копією лікарського свідоцтва
про смерть (а.с. 25, 26).

Квартира АДРЕСА_1 належала на праві
приватної власності ОСОБА_4, що
підтверджується копією свідоцтва про
право власності на житло від 26
листопада 2001 року (а.с. 20). Зазначена
квартира має загальну площу 52,8 кв.м. та
житлову площу 30,5 кв.м., складається з
двох кімнат: площею 18,9 кв.м. та 11,6 кв.м.,
кухні площею 8,0 кв.м., вбиральні площею
0,9 кв.м., ванної кімнати площею 2,6 кв.м.,
коридору 3,0 кв.м. та коридору 3,9 кв.м., що
підтверджується копією технічного
паспорту (а.с. 28-29).

Станом на 04 лютого 2013 року у вказаній
квартирі зареєстровані ОСОБА_4 (помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 року), ОСОБА_5 та ОСОБА_1, що
підтверджується довідкою та копією
особового рахунку (а.с. 27, 33).

За час спільного проживання у квартирі
АДРЕСА_1 позивачем ОСОБА_1 та померлим
ОСОБА_4 було виконано великої вартості
ремонтні роботі, що підтверджується
товарним чеком, розхідними накладними,
видатковою накладною та замовленням
покупця (а.с. 13-19), в зв'язку з чим
вартість квартири істотно збільшилася,
з чим погоджувався відповідач в
судовому засіданні.

Автомобіль марки "HONDA", модель "CIVIC", типу
легковий седан, білого кольору, з
номером шасі (кузову, рами) НОМЕР_3
НОМЕР_4, 1999 року випуску, реєстраційний
номер НОМЕР_1, належав на праві
власності ОСОБА_4 з 23 грудня 2008 року, що
підтверджується копією свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу (а.с.
30).

Автомобіль марки "FIAT", модель "DOBLO", типу
фургон малотонажний, білого кольору, з
номером шасі (кузову, рами) НОМЕР_5
НОМЕР_6, 2007 року випуску, реєстраційний
номер НОМЕР_2, належав на праві
власності ОСОБА_4 з 23 грудня 2010 року, що
підтверджується копією свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу (а.с.
31).

ОСОБА_4 17 березня 2010 року придбав у
ОСОБА_6 земельну ділянку, що
знаходиться у АДРЕСА_2, вартістю 24950
грн., що підтверджується копією
договору купівлі-продажу від 17 березня
2010 року, посвідченого приватним
нотаріусом ОСОБА_13, та витягом з
Державного реєстру правочинів (а.с. 34,
35).

На земельній ділянці, що
знаходиться у АДРЕСА_2, загальною
площею 0,2061 га, виділено 0,1193 га під
забудову та 0,0823 га під ріллю, що
підтверджується копією кадастрового
плану (а.с. 36-37).

Після смерті ОСОБА_4, 03 серпня 2011 року
було заведено спадкову справу з
номером у спадковому реєстрі № 51518520,
номером у нотаріуса № 466/2011, що
підтверджується витягом про
реєстрацію у Спадковому реєстрі (а.с. 12).

Згідно роз'яснень державного нотаріуса
Третьої дніпродзержинської державної
нотаріальної контори від 18.01.2013 року
(а.с. 11) ОСОБА_1 було відмовлено в
оформленні права власності на частку у
спільному майні подружжя, на майно, яке
належало померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 року
ОСОБА_4, у зв'язку з тим, що вони не
перебували в зареєстрованому шлюбі.

Вартість земельної ділянки, що
знаходиться у АДРЕСА_2, станом на 26
лютого 2013 року, становить 44531,86 грн., що
підтверджується витягом з технічної
документації про нормативну оцінку
земельної ділянки про нормативну
грошову оцінку земель за вих. № 172 від 26
лютого 2013 року (а.с.38).

Вартість квартири АДРЕСА_1, станом на 01
березня 2013 року, становить 127888,00 грн., що
підтверджується звітом про оцінку
майна висновку про ринкову вартість №
78 (а.с.39).

Вартість транспортного засобу "HONDA CIVIC",
реєстраційний номер НОМЕР_1, станом на 05
березня 2013 року, становить 45374,85 грн., що
підтверджується звітом № 0025/03 по
визначенню вартості колісного
транспортного засобу (а.с.40-51).

Вартість транспортного засобу "FIAT DOBLO",
реєстраційний номер НОМЕР_2, станом на 02
березня 2013 року, становить 68859,59 грн., що
підтверджується звітом № 0024/03 по
визначенню вартості колісного
транспортного засобу (а.с. 52-63).

Згідно ст. 74 Сімейного кодексу
України, якщо жінка та чоловік
проживають однією сім'єю, але не
перебувають в шлюбі між собою, майно,
набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлене письмовим договором
між ними. На майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності жінки та
чоловіка, які не перебувають у шлюбі
між собою, поширюються положення глави
8 СК України, яка регламентує право
спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 60 Сімейного
кодексу України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини самостійного заробітку
(доходу). Вважається, що кожна річ,
набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Суд вважає доведеним, що ОСОБА_1
та ОСОБА_4 проживали однією сім'єю як
чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу
з 01.01.1999 року по 18.02.2011 року, що
підтверджується долученим до позову
рішенням Дніпровського районного суду
м. Дніпродзержинська від 16.06.2011 року
(а.с.20) і з чим погоджувався в судовому
засіданні відповідач у справі.

Отже, придбані ОСОБА_1 та ОСОБА_4 за час
сумісного проживання автомобілі "HONDA
CIVIC", реєстраційний номер НОМЕР_1, та "FIAT
DOBLO", реєстраційний номер НОМЕР_2, а
також земельна ділянка, площею 0,2061 га,
яка знаходиться по АДРЕСА_2, є їх
спільної сумісної власністю.

Відповідно до ч.1 ст. 70 Сімейного
кодексу України у разі поділу майна, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

З урахуванням викладеного вище суд
вважає за необхідне визнати за
позивачкою право власності на 1/2
частину автомобіля "Хонда", 1999 року
випуску, державний номер НОМЕР_1, та на
1/2 частку автомобіля "Фіат", 2007 року
випуску, державний номер НОМЕР_2,

Відповідно до ч. 1 ст. 62 Сімейного
кодексу України якщо майно дружини,
чоловіка за час шлюбу істотно
збільшилося у своїй вартості внаслідок
спільних трудових чи грошових затрат
або затрат другого з подружжя, воно у
разі спору може бути визнане за
рішенням суду об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Суд бере до уваги доводи
позивачки про значне збільшення
вартості квартири АДРЕСА_1 житловою
площею 30,5 кв.м., загальною площею 52,8
кв.м., внаслідок проведених спільно
позивачкою та ОСОБА_4 ремонтних робіт,
та вважає за необхідне визнати
вищевказану квартиру об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя
ОСОБА_4 та ОСОБА_1

Отже за позивачкою, як за
співвласником, необхідно визнати право
власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1.

Відповідно ч. 7 ст. 57 Сімейного кодексу
України, якщо у придбання майна
вкладені крім спільних коштів і
кошти, що належали одному з подружжя,
то частка у цьому майні, відповідно до
розміру внеску, є його особистою
приватною власністю.

В судовому засіданні
встановлено, що купляючи 17 березня 2010
року земельну ділянку, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_2, ОСОБА_4 сплатив
продавцю ОСОБА_6 її вартість в сумі 24950
грн. з яких половина суми була їх
спільними з ОСОБА_1 коштами, а 12500 грн.
було взято в борг у їх спільної
знайомої ОСОБА_14. До смерті ОСОБА_4
вказана сума боргу не була повернута
кредиторові, а після його смерті борг в
сумі 12500 грн. повертає позивачка ОСОБА_1
Зазначені обставини підтвердив в
судовому засіданні відповідач у справі
ОСОБА_3

З урахуванням викладеного, за
позивачкою, яка крім спільних з
померлим чоловіком коштів, затрачених
на покупку квартири, фактично своїми
коштами сплатила половину вартості
земельної ділянки, необхідно визнати
право за нею право власності на 3/4
частки земельної ділянки, площею 0,2061
га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2
(шість).

Керуючись статтями 8, 10, 11, 60, 174 ч.4,
209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, треті особи - Відділ
Держземагенства в Петриківському
районі Дніпропетровської області,
Третя Дніпродзержинська державна
нотаріальна контора, Реєстраційна
служба Дніпродзержинського міського
управління юстиції, про визнання права
власності на частку спільного майна
чоловіка та жінки, які проживали однією
сім'єю без реєстрації шлюбу.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 житловою
площею 30,5 кв.м., загальною площею 52,8
кв.м., право власності на яку
зареєстровано за померлим ІНФОРМАЦІЯ_2
року ОСОБА_4, спільним майном ОСОБА_1 та
ОСОБА_4;

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частку квартири АДРЕСА_1 житловою
площею 30,5 кв.м., загальною площею 52,8
кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частку автомобіля "Хонда", 1999 року
випуску, державний номер НОМЕР_1, та на
1/2 частку автомобіля "Фіат", 2007 року
випуску, державний номер НОМЕР_2, право
власності на які зареєстровано за
померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/4
частки земельної ділянки, площею 0,2061
га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2
(шість).

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Дніпропетровської області шляхом
подачі протягом десяти днів з дня його
проголошення апеляційної скарги через
суд першої інстанції, що його ухвалив.

Суддя:
Г.А. Байбара