РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

______________________________________________________________________

Справа №: 22-ц/191/1207/13Головуючий суду
першої інстанції:Балема Т.Г. Доповідач
суду апеляційної інстанції:Романова Л.
В. "16" вересня 2013 р. колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим в м. Феодосія у складі:

головуючого-суддіРоманової Л.В.,
суддівРедько Г.В., Моісеєнко Т.І., при
секретаріКувшиновій А.Д., розглянувши
у відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7, про відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок взаємодії
джерела підвищеної небезпеки, за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_6 - ОСОБА_8 на заочне рішення
Нижньогірського районного суду
Автономної Республіки Крим від 01
серпня 2013 року,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2013 року ОСОБА_8, який діє в
інтересах позивача ОСОБА_6, звернувся
до суду із позовом про стягнення з
ОСОБА_7 моральної шкоди у розмірі 60 000
грн., яку завдано внаслідок взаємодії
джерел підвищеної небезпеки. Позов
мотивовано тим, що 25 лютого 2008 р. було
порушено кримінальну справу за фактом
ДТП, яка мала місце 17 серпня 2007 року в с.
Желябівка Нижньогірського району АРК
за участю водія ОСОБА_7, який керував
автомобілем "Мерседес Бенц 200Е",
реєстраційний номер НОМЕР_1. Внаслідок
даної дорожньо-транспортної пригоди
позивачці були спричинені тяжкі
тілесні ушкодження, вона зазнала
моральної шкоди, тривалий час
знаходилася на лікуванні, хвилювалася
за народження майбутньої дитини, а
також за здоров'я ОСОБА_10, який також
зазнав тілесних ушкоджень. Просила
стягнути з відповідача моральну шкоду,
а також витрати на правову допомогу у
розмірі 2500 грн.

Заочним рішенням Нижньогірського
районного суду Автономної Республіки
Крим від 01 серпня 2013 року позов ОСОБА_6
задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_7
моральну шкоду у розмірі 5000 грн.,
витрати на правову допомогу у розмірі
2500 грн.

Не погодившись із заочним рішенням
суду в частині визначення розміру
моральної шкоди, представник позивачки
ОСОБА_8 звернувся з апеляційною
скаргою, в якій, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить заочне
рішення скасувати та ухвалити нове про
задоволення позовних вимог у повному
обсязі.

Апелянт посилається на те, що суд
першої інстанції не прийняв до уваги
лист прокурора АР Крим, в якому
зазначено, що ОСОБА_6 в результаті ДТП
отримала тяжкі тілесні ушкодження.
Суму моральної шкоди, яка визначена
судом, апелянт вважає не вірною,
оскільки її розмір не відповідає
критеріям розумності та
справедливості, враховуючи, що
потерпіла тривалий час знаходилась на
лікуванні, зазнала переживання за
народження майбутньої дитини, так як
була вагітна, а також хвилювалась за
здоров'я цивільного чоловіка ОСОБА_10
Судом також не врахована поведінка
відповідача, який впродовж всього часу
після ДТП не допомагав позивачці.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно вимог частини 1 статті 303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції. Разом з тим, в силу
частини 3 статті 303 ЦПК апеляційний суд
не обмежений доводами апеляційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде встановлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_6 про відшкодування моральної
шкоди у розмірі 5000 грн., суд першої
інстанції виходив з того, що факт
дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталася 17 серпня 2007 року встановлений.
У цьому ДТП пасажир автомобіля «Рено»,
реєстраційний номер НОМЕР_2, яким
керував ОСОБА_10 - ОСОБА_6 отримала
тілесні ушкодження. В результаті
винних дій ОСОБА_7 остання знаходилася
на стаціонарному лікуванні з 17 по 28
серпня 2007 з діагнозом: ЗЧМТ, струс
головного мозку. Також у потерпілої
було встановлено наявність вагітності
18-19 тижнів. При цьому, суд першої
інстанції зазначив, що відсутність
складу злочину у разі відмови у
порушенні кримінальної справи,
закриття кримінальної справи за
правилами Кримінально-процесуального
кодексу України 1960 року чи закриття
кримінального провадження за
правилами Кримінального
процесуального кодексу України 2012 року
не означає відсутність вини для
цивільно-правової відповідальності
винної особи; постанова (ухвала)
слідчого, прокурора, суду про відмову в
порушенні кримінальної справи або її
закриття, закриття кримінального
провадження є доказом, який повинен
досліджуватися та оцінюватися судом у
цивільній справі у порядку,
передбаченому ЦПК України.

Колегія суддів не може погодитись з
висновками суду першої інстанції з
огляду на таке.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої
інстанції не відповідає з наступних
підстав.

Умовами відшкодування шкоди, завданої
джерелом підвищеної небезпеки за
правилами ст. 1187 ЦК України перед
потерпілим несуть однаковий обов'язок
відшкодувати шкоду незалежно від
своєї вини відшкодувати заподіяну
шкоду, зокрема як винні, так і невинні
володільці об'єктів, діяльність з якими
являє собою джерело підвищеної
небезпеки.

Частиною 2 ст. 1188 ЦК України
встановлено, що у тих випадках, коли
внаслідок взаємодії джерел підвищеної
небезпеки було завдано шкоди іншим
особам, особи, які спільно завдали
шкоди, зобов'язані відшкодувати її
незалежно від їхньої вини.

Отже, якщо при зіткненні кількох
автомобілів постраждалим є пасажир,
обов'язок відшкодувати потерпілому
шкоду покладається на всіх володільців
небезпечних об'єктів солідарно,
незалежно від їхньої вини .

Судом правильно встановлено, що 17
серпня 2007 року в с. Желябівка
Нижньогірського району за участю
водіїв ОСОБА_7, який керував
автомобілем "Мерседес Бенц 200Е",
реєстраційний номер НОМЕР_1, та ОСОБА_10,
який керував автомобілем «Рено»,
реєстраційний номер НОМЕР_2, сталася
дорожньо-транспортна пригода,
внаслідок якої позивачці (пасажирці)
були спричинені легкі тілесні
ушкодження. Кримінальне
правопорушення відносно ОСОБА_7 за
ознаками частини 2 статті 286
Кримінального кодексу України внесено
до Єдиного реєстру досудових
розслідувань за № 0000170 від 17.12.2012
року. Кримінальне провадження
направлене для проведення комплексної
судово-медичної експертизи відносно
потерпілої - позивачки усправі.

Доказів про вручення ОСОБА_7
обвинувального акту матеріали справи
не містять. Достатніх відомостей про
тяжкість заподіяних внаслідок ДТП
тілесних ушкоджень, отриманих ОСОБА_6 у
матеріалах справи відсутні. Постанова
органу досудового слідства про
закриття кримінальної справи від 25
жовтня 2012 року суд першої інстанції не
прийняв до уваги, оскільки постанова
скасована та не має юридичної сили.

Згідно з частиною 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. При
вирішенні цивільних справ суд виходить
з поданих сторонами доказів.
Відповідно до частин 3 і 4 ст. 10 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім обставин, які не
підлягають доказуванню, що встановлено
статтями 60, 61 ЦПК України.

Частина 4 ст. 61 ЦПК України фактично
позбавляє особу, вина якої встановлена
вироком у кримінальніій справі або
постановою у справі про
адміністративне правопорушення,
можливості спростувати її наявність.
Вирок у кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Сам по собі факт порушення
кримінальної справи відносно ОСОБА_7 не
може бути безперечним доказом його
винних дій в спричинення тілесних
ушкоджень ОСОБА_6, оскільки
остаточного процесуального рішення по
кримінальній справі не прийнято,
ступінь тяжкості тілесних ушкоджень,
спричинених позивачу, не встановлений.

Посилаючись на порядок та умови
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки, який має містити
такі обов'язкові ознаки як:
протиправність поведінки заподіювача
шкоди; наявність цієї шкоди у
потерпілого і причинного зв'язку між
ними, суд першої інстанції вважав
встановленим факт наявності вини
відповідача. Проте, колегія суддів
вважає такі висновки не обгрунтованими
та зробленими передчасно.

Суд в силу ст. 10 ч.4 ЦПК України повинен
сприяти всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або не вчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом.

Разом з тим, місце проживання
(реєстрації) відповідача ОСОБА_7 судом
не встановлено; суд не з`ясував думку
позивача та не залучів до участі у
справі другого водія - ОСОБА_10, який
керував автомобілем «Рено»; не
врахував, що з 2004 року в Україні діє
Закон «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспорних
засобів», а положення цього закону
мають обов'язково враховуватися під
час розгляду справ про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки, оскільки відповідно до ст. 21
вказаного Закону на території України
забороняється експлуатація
транспортного засобу без чинного
поліса обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності.

У зв'язку з цим у всіх випадках
пред'явлення позову про відшкодування
шкоди до володільця наземного
транспортного засобу суду необхідне
обов'язкове з'ясування чи була
застрахована в установленому законом
порядку його відповідальність полісом
обов'язкового страхування на момент
заподіяння шкоди. Відповідно до ст. 9
Закону страховик або моторне
(транспортне) страхове бюро України
(МТСБУ) відповідає в межах
обов'язкового ліміту відповідальності
за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю
потерпілих.

Необхідні дані про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспорних засобів - учасників ДТП -
матеріали справи не містять.

Судом першої інстанції не з'ясовані
обставини отримання потерпілою
відшкодування моральної шкоди в межах
обов'язкового ліміту відповідальності
за рахунок страховика. Для з'ясування
вказаної обставини, наявності у
позивачки належного підтвердження
ступеню тяжкості тілесних ушкоджень,
отриманих від ДТП, тощо, судом
апеляційної інстанції були
застосовані можливі заходи, явка
позивачки та її представника
визнавалась обов'язковою, однак
останні в судове засідання не
з'явилися.

Як роз'яснено у п. 9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31
березня 1995 року «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
час та зусилля, необхідні для
відновлення попереднього стану. При
цьому суд має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

Обговоривши наведені у скарзі доводи
та перевіривши матеріали справи,
колегія суддів дійшла висновку, що
звернення позивачки з позовом є
передчасним.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачка просить відшкодувати
моральну шкоду, заподіяну у зв'язку з
ушкодженням здоров'я під час ДТП саме
ОСОБА_7, однак не надала на
підтвердження позову належних і
допустимих доказів.

Відповідно до ст. ст. 3 - 4 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів. Здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законами України.

Особа, якщо вона вважає своє право
порушеним, може звернутись до суду із
позовом про захист свого права, але у
передбачений законом спосіб. Обравши
способом захисту права подання позову
про відшкодування моральної шкоди,
позивач за правилами ст. 10 ЦПК України
зобов'язаний довести правову та
фактичну підставу своїх вимог.

За правилами ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що оскільки остаточне
рішення по кримінальній справ не
прийнято, а позивачем не надано суду
належних та допустимих доказів на
підтвердження своїх вимог, не доведено
правові підстави, за якими вона
звернулася до суду за захистом
порушеного права, у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_6 слід відмовити,
як заявлених передчасно.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що рішення суду
відповідно до пункту 2 частини 1 ст. 309
ЦПК України підлягає скасуванню, з
ухваленням нового рішення про відмову
узадоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст. ст. 309, 313
- 314, 316 Цивільного процесуального
кодексу України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим у м. Феодосії,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_8 на заочне
рішення Нижньогірського районного
суду Автономної Республіки Крим від 01
серпня 2013 року задовольнити частково.

Рішення Нижньогірського районного
суду Автономної Республіки Крим від 01
серпня 2013 року скасувати та ухвалити у
справі нове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок взаємодії джерела
підвищеної небезпеки відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржене в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Судді:

Романова Л.В.
Моісеєнко Т.І.
Редько Г.В.

підпис
підпис
підпис