Справа 206/2611/13-ц
Провадження 2/206/678/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" листопада 2013 р. Самарський районний
суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді
Сухоруков А.О.,

при секретарі Сядро
Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Восьмої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори,
Дніпропетровської міської ради, треті
особи: ОСОБА_2, Самарська районна у м.
Дніпропетровську рада, Комунальне
підприємство «Дніпропетровське
міжміське бюро технічної
інвентаризації» Дніпропетровської
обласної ради, про визнання незаконною
постанови нотаріуса про відмову у
вчиненні нотаріальної дії, визнання
права власності на нерухоме майно в
порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в:

20 квітня 2013 року позивач ОСОБА_1
звернулася до Самарського районного
суду м. Дніпропетровська із позовом про
визнання незаконною постанови
нотаріуса про відмову у вчиненні
нотаріальної дії, визнання права
власності на нерухоме майно в порядку
спадкування за законом.

Свої позовні вимоги обґрунтувала тим,
що рішенням Самарського районного суду
м.Дніпропетровська від 30 жовтня 2012
року, яке набрало законної сили, були
частково задоволені її позовні вимоги
до ОСОБА_2, Дніпропетровської міської
ради, Виконавчого комітету Самарської
районної у м. Дніпропетровську ради,
встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є
двоюрідною сестрою ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Визначено ОСОБА_1 додатковий строк в
три місяці з дня набрання рішенням суду
законної сили для прийняття спадщини
після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3.

В задоволенні позовних вимог до
Дніпропетровської міської ради та
Виконавчого комітету Самарської
районної у м. Дніпропетровську ради,
відмовлено.

У межах наданого судовим рішенням
додаткового строку представник ОСОБА_1
- ОСОБА_4, від її імені звернулася до
Восьмої дніпропетровської державної
нотаріальної контори із заявою про
видачу свідоцтва про право на спадщину
за законом після ОСОБА_3, надавши
договір купівлі-продажу від 5 травня 1975
року, за яким ОСОБА_5 придбав будинок
АДРЕСА_1, і згідно штампу МБТІ від 28
травня 1979 року назву вулиці та номер
будинку було змінено на АДРЕСА_1;
рішення народного суду Самарського
району м.Дніпропетровська від 24 січня
1986 року, яким за ОСОБА_6 визнано право
власності на 1/3 частину домоволодіння
після смерті її матері ОСОБА_7, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_6, а у власність ОСОБА_5
виділено 2/3 частин цього ж
домоволодіння; ухвалу
Дніпропетровського обласного суду від
22 лютого 1986 року, якою рішення суду
першої інстанції залишено без змін.
Сама на цій ухвалі є штамп
Дніпропетровського МБТІ про
реєстрацію за ОСОБА_6 права власності
на 1/3 частину домоволодіння від 4 лютого
1988 року в книзі 6 за реєстровим №174.
Також було надано домову книгу по
будинку АДРЕСА_1.

Проте державним нотаріусом було
відмовлено у видачі свідоцтва з
посиланням на те, що відсутні належним
чином зареєстровані правовстановлюючі
документи на житловий будинок по
АДРЕСА_1 у м.Дніпропетровську, без
посилань на нормативно-правові
документи. Позивач вважає, що всі
необхідні документи були подані
нотаріусу, відмова нотаріуса з огляду
на рішення суду є безпідставною, тому
просить визнати незаконною постанову
державного нотаріуса Восьмої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори Хорішко О.М. від 13
березня 2013 року про відмову у вчиненні
нотаріальної дії - у видачі свідоцтва
про право на спадщину за законом ОСОБА_1
на житловий будинок, який знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1, після двоюрідного
брата ОСОБА_3.

10.06.2013 року позивач уточнила позовні
вимоги, у яких зазначила, що на час
смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 в будинку
АДРЕСА_1 проживали його донька ОСОБА_6
із її малолітнім на той час сином
ОСОБА_3, і ОСОБА_6 фактично вступила в
управління спадковим майном, тобто 2/3
частинами домоволодіння. На час смерті
ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 її син ОСОБА_3 був
неповнолітнім, в силу чого прийняв у
спадщину спірне домоволодіння в
цілому, але не оформлював прав
власності на нього внаслідок
неповнолітнього віку (а.с. 88-93).

Важає, що оскільки рішенням суду
встановлено факт родинних відносин її
та ОСОБА_3, який також прийняв спірне
домоволодіння у спадщину, їй було
надано додатковий строк для прийняття
спадщини, просить визнати незаконною
постанову державного нотаріуса
Восьмої дніпропетровської державної
нотаріальної контори Хорішко О.М. від 13
березня 2013 року про відмову у вчиненні
нотаріальної дії - у видачі свідоцтва
про право на спадщину за законом ОСОБА_1
на житловий будинок, який знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1, після двоюрідного
брата ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3;
визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право
масності на житловий будинок АДРЕСА_1 в
порядку псування за законом після
двоюрідного брата ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 2-7).

В судовому засіданні позивач та
представник позивача ОСОБА_4
підтримали позовні вимоги в повному
обсязі з підстав, викладених у позовній
заяві.

Представник Дніпропетровської міської
ради Мохов О.О. заперечува проти
позовних вимог, вважаючи їх заявленими
передчасно, крім того міська рада
жодним чином не перешкоджає та не
претендує на спірне домоволодіння.

Третя особа ОСОБА_2 пояснив, що він є
батьком померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3,
спадщину після нього не приймав і не
заперечує проти задоволення позову.

Представник третьої особи Самарської
районної у м.Дніпропетровську ради
вважала позов безпідставним, оскільки
незважаючи на наявність родинних
відносин, у позивача дійсно не було
правовстановлюючих документів на
спадкове нерухоме майно, а саме
державної реєстрації права власності
за ОСОБА_3, тому відмова нотаріуса у
видачі свідоцтва була правомірною.

Державний нотаріус Восьмої ДДНК надав
суду письмові пояснення, у яких
зауважено про відсутність документів
про реєстрацію права власності за
спадкодавцем, просив розглянути справу
без їх участі, постановити рішення
згідно вимог закону (а.с. 47, 119).

Вислухавши доводи та пояснення
учасників процесу, дослідивши письмові
докази по справі, суд вважає позовні
вимоги такими, що підлягають
частковому задоволенню.

Судом встановлено, що за договором
купівлі-продажу, посвідченого
державним нотаріусом Шостої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори 5 травня 1975 року
за реєстром № 1-1782, укладений між
ОСОБА_10 (продавець) і ОСОБА_5, жилий
глинобитний обкладений цеглою будинок
АДРЕСА_1, літ. А-1 загальною площею 34,5 кв.
м з господарчими будівлями перейшов у
особисту власність покупця. Договір
зареєстрований в Дніпетровському
міжміському бюро технічної
інвентаризації 9 червня 1975 року в
реєстровій книзі 6 за реєстровим № 174.
На цьому договорі є штамп
Дніпропетровського міжміського бюро
технічної інвентаризації від 28 травня
1979 року про зміну в назві вулиці і
номеру будинку з АДРЕСА_1 на АДРЕСА_1
(а.с. 13-14). Отже за цим договором
власником будинку був ОСОБА_5.

Рішенням народного суду Самарського
района м. Дніпропетровска від 24 січня
1986 року, залишеним без змін ухвалою
судової колегії з цивільних справ
Дніпропетровського обласного суду від
22 лютого 1986 року, за ОСОБА_6 визнано
право власності на 1/3 частину будинку
АДРЕСА_1 в порядку спадкування за
законом після смерті матері ОСОБА_7, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_6, виділено у
власність ОСОБА_5 2/3 частини цього
будинку. В рішенні зокрема зазначено,
що один спадкоємець відмовився від
своєї долі на користь позивачки (а.с. 17,
15-16).

На вказаній ухвалі Дніпропетровського
обласного суду є штамп
Дніпропетровського МБТІ про
реєстрацію за ОСОБА_6 права власності
на 1/3 частину зазначеного будинку 4
лютого 1988 року в книзі 6 за зареєстровим
№ 174.

Згідно відповіді КП «ДМБТІ» від 04.03.13 р.
№ 1763, станом на 31.12.12 р., в інвентарній
справі містяться відомості про право
власності за адресою АДРЕСА_1 за ОСОБА_5
на підставі договору купівлі-продажу
від 05.05.1975 року; згідно рішення суду від
24.01.1986 року за ОСОБА_5 визнано право
власності на 2/3 частини, право
власності не перереєстровано, за
ОСОБА_6 - 1/3 частина, записано в
реєстрову книгу 6 за реєстровим № 174
(а.с. 12).

Інших документів, що підтверджують
право власності на спірне
домоволодіння, суду не надано.

Постановою державного нотаріуса
Восьмої дніпропетровської державної
нотаріальної контори від 13 березня 2013
року ОСОБА_1 на підставі ст. 49 ЗУ «Про
нотаріат» було відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом на житловий будинок АДРЕСА_1,
оскільки відсутні зареєстровані
належним чином правовстановлюючі
документи на житловий будинок (а.с. 11).

В силу ст. 49 Закону України «Про
нотаріат» нотаріус відмовляє у
вчиненні нотаріальної дії, якщо
вчинення такої дії суперечить
законодавству України, не подано
відомості, інформацію та документи,
необхідні для вчинення нотаріальної
дії.

Таким чином, оскільки позивач подавала
заяву на спадщину після ОСОБА_3, а не
ОСОБА_5 та ОСОБА_6, саме на яких це право
зареєстроване відповідно на 2/3 та 1/3
частини спірого домоволодіння,
нотаріусом було правомірно відмовлено
у видачі свідоцтва про право на
спадщину.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1 від 21 вересня 2010 року,
актовий запис №05 Самарського відділу
РАЦС Дніпропетровського МУЮ (а.с. 30, 50).

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, є сином ОСОБА_6 та
ОСОБА_2, що підтверджується повторно
виданим свідоцтвом про народження
серії НОМЕР_2 від 12 серпня 2005 року,
актовий запис №276 ЗАГС Самарського
району м.Дніпропетровська (а.с. 28).

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 (власник 1/3 частин
спірного домоволодіння) померла, що
підтверджується свідоцтвом смерть
серії НОМЕР_3 від 15 липня 2011 року,
актовий запис №5 (а.с. 29).

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_5, який
постійно проживав з 1976 року по АДРЕСА_1,
заявником зазначена ОСОБА_6, мешкає там
же, що відображено в копії запису акта
про смерть №707, виданим бюро ЗАГС
Самарського району м.Дніпропетровська
(а.с. 79).

За даними домової книги по АДРЕСА_1,
виправлення адреси якої на вул.
Живописную (рос.) 99, належним чином
засвідчено, ОСОБА_6 і ОСОБА_5 були
одночасно прописані (зареєстровані) за
адресою спірного домоволодіння 20.07.1976
року (а.с. 18-22).

ІНФОРМАЦІЯ_7 народилася ОСОБА_6, її
батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_7, що
підтверджується записом акту про
народження № 171 від 29.04.1958 року,
складеного виконкомом Кіровської
селищної ради м.Дзержинська Донецької
області (а.с. 74).

22 жовтня 1977 року ОСОБА_6 уклала шлюб із
ОСОБА_2, взявши після шлюбу прізвище
чоловіка - ОСОБА_6, що підтверджується
актовим записом про укладення шлюбу №
310 бюро ЗАГС Самарської райради
народних депутатів м.Дніпропетровська
(а.с. 72).

Таким чином, ОСОБА_6 є донькою ОСОБА_5, на
час смерті останнього мешкала разом з
померлим, і відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК
Української РСР, який діяв на той час,
прийняла у спадщину 2/3 частини спірного
домоволодіння, але не оформила своїх
прав.

На час смерті ОСОБА_6 її син ОСОБА_3 був
неповнолітнім, мешкав разом з матір'ю
за адресою спірного домоволодіння,
отже в силу ст. 529 ЦК Української РСР
був спадкоємцем першої черги, і
відповідно до ст. 549 ЦК УРСР прийняв
спадщину. Крім того ОСОБА_3 як
неповнолітній за ст. 535 ЦК УРСР мав
право на обов'язкову частку у спадщині.

Інші можливі спадкоємці за адресою
спірного домоволодіння за даними
домової книги взагалі не мешкали, іншим
чином спадщину не приймали, оскільки
іншої реєстрації права власності, ніж
наведено вище, не було.

Так, ІНФОРМАЦІЯ_8 народилася ОСОБА_16, її
батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_7, що
підтверджується записом акту про
народження № 105 від 22 січня 1955 р. бюро
ЗАГС м. Вінниця.

28 вересня 1973 року ОСОБА_16 та ОСОБА_17
уклали шлюб, ОСОБА_16 взяла прізвище
чоловіка - ОСОБА_16, що підтверджується
витягом з Державного реєстру актів
цивільного стану громадян про шлюб
щодо підтвердження дошлюбного
прізвища № 8 від 03 квітня 2012 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в ОСОБА_16 та ОСОБА_17
народилася дочка - позивач ОСОБА_1, що
підтверджується свідоцтвом про
народження серії НОМЕР_4 від 24 червня 1997
року.

Шлюб між ОСОБА_16 та ОСОБА_17 було
розірвано 02 грудня 1983 року, дошлюбне
прізвище ОСОБА_16 не відновлювалося, що
підтверджується свідоцтвом про
розірвання шлюбу серії НОМЕР_5 від 02
грудня 1983 року, запис №1331.

12 лютого 1986 року ОСОБА_16 уклала шлюб із
ОСОБА_20, взявши після шлюбу прізвище
чоловіка - ОСОБА_16, що підтверджується
витягом з Державного реєстру актів
цивільного стану громадян про шлюб
щодо підтвердження дошлюбного
прізвища № 4 від 04 квітня 2012 року.

17 листопада 1987 року шлюб між ОСОБА_6 та
ОСОБА_2 було розірвано, що
підтверджується актовим записом № 327.

13 грудня 1988 року шлюб між ОСОБА_16 та
ОСОБА_20 було розірвано, дошлюбне
прізвище ОСОБА_16 не відновлювалося що
підтверджується свідоцтвом про
розірвання шлюбу серії НОМЕР_6 від 13
грудня 1988 року.

ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_16 померла, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_7 від 26 листопада 1998 року,
актовий запис №1994 відділу РАГС
Кіровської районної ради
м.Дніпропетровська.

Зазначені обставини щодо народжень,
укладення та розірвання шлюбу і смерті
були встановлені рішенням Самарського
районного суду м.Дніпропетровська від
30 жовтня 2012 року, і відповідно до ст. 61
ЦПК України доказування не потребують.

Отже, спадкоємцем ОСОБА_5 могла бути
також інша його донька - ОСОБА_16,
померла після батька, проте як видно з
реєстрації прав власності на спірне
домоволодіння та місце смерті ОСОБА_16,
яка померла в іншому районі
м.Дніпропетровська, спадщину після
батька вона не приймала.

Крім того померла ОСОБА_16 є матір'ю
ОСОБА_1 і тіткою померлого ОСОБА_3, і
навіть у разі прийняття нею спадщини
після смерті батька, позивач у свою
чергу була б спадкоємцем першої черги
після неї, у зв'язку з чим позивач
вважається спадкоємцем третьої черги
за правом представлення після ОСОБА_3

Аналізуючи спірні правовідносини,
співвідношуючи їх із встановленими в
судовому засіданні фактичними
обставинами справи, суд приходить до
наступного.

В силу ст.1216 Цивільного кодексу
України, спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

За змістом ст. 1217 Цивільного кодексу
України, спадкування здійснюється за
заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу
України, до складу спадщини входять усі
права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті.

Згідно ст. 1258 Цивільного кодексу
України, спадкоємці за законом
одержують право на спадкування
почергово.

Положеннями ст. 1263 Цивільного кодексу
України визначено, що у третю чергу
право на спадкування за законом мають
рідні дядько та тітка спадкодавця.

У відповідності до ч. 4 ст. 1266 Цивільного
кодексу України, двоюрідні брати та
сестри спадкодавця спадкують ту частку
спадщини, яка належала б за законом
їхнім матері, батькові (тітці, дядькові
спадкодавця), якби вони були живими на
час відкриття спадщини.

За змістом ст. 1270 Цивільного кодексу
України, для прийняття спадщини
встановлюється строк у шість місяців,
який починається з дня відкриття
спадщини. Якщо виникнення у особи права
на спадкування залежить від
неприйняття спадщини або відмови від
її прийняття іншими спадкоємцями,
строк для прийняття нею спадщини
встановлюється у три місяці з моменту
неприйняття іншими спадкоємцями
спадщини або відмови від її прийняття.

Судом було встановлено, що позивач
ОСОБА_1 є двоюрідною сестрою померлого
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3

Наразі єдиним спадкоємцем першої черги
майна померлого ОСОБА_3 є його батько -
відповідач ОСОБА_2, який в установлений
законодавством шестимісячний строк
спадщину не прийняв і у судовому
засіданні пояснив, що не бажав і не
бажає приймати спадщину після
померлого сина, інших живих братів чи
сестер, окрім двоюрідної ОСОБА_1, в його
покійного сина немає.

Тобто ОСОБА_1 єдина, хто прийняла
спадщину після ОСОБА_3, звернувшись 24
листопада 2012 року до нотаріальної
контори у визначений судом додатковий
строк прийняття спадщини (а.с. 67).

Проте згідно технічного паспорту на
спірне домоволодіння по АДРЕСА_1 у м.
Дніпропетровську, виготовленого КП
«ДМБТІ» станом на 20.06.2008 року, воно
складається із житлового буддинку літ
А-1, 1925 року побудови, який складається
із приміщень: 1-2 - житлова площею 10,1 кв.м,
1-3 - коридор площею 3,7 кв.м, 1-4 - кухня
площею 9,2 кв. м, 1-5 - житлова площею 15,9 кв.
м, 1-6 - житлова площею 9,5 кв. м, а також
споруди - колодязя, але і з прибудови
літ. АІ-1, 1989 року побудови, яка
складається уз приміщень 1-1 площею 16,5
кв. м та 1-7 площею 20,5 кв. м (а.с. 97-100). Хоча
у технічному паспорті не відображено
даних щодо самочинного будівництва,
щодо прав власності на прибудову не
надано жодних документів, отже у суду
немає законних підстав у даній
цивільній справі вирішувати питання
про визнання права власності на
зазначену частину нерухомого майна, і в
цій частині позовних вимог майнового
характеру слід відмовити.

Вирішуючи питання про стягнення
судового збору в порядку ст. 88 ЦПК
України, суд бере до уваги вартість
заміщення житлового будинку (без
прибудови) - 44825 (грн.) та колодязя - 1937
(грн.), наведені в характеристиці
технічного паспорту (а.с. 100), оскільки
оцінка вартості домоволодіння станом
на 12 квітня 2013 року надана позивачем в
цілому і виходити з неї неможливо (а.с.
32), тобто стягненню з відповідача на
користь позивача підлягають 467,62 грн.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 1217, 1218, 1223, 1258, 1263, 1265, 1266, 1268
Цивільного кодексу України, ст. 49, 50
Закону України «Про нотаріат», ст.ст. 4-8,
10, 11, 18, 57-61, 88, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного
процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (і.н.
НОМЕР_8), право власності в порядку
спадкування за законом після ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, на
домоволодіння за адресою АДРЕСА_1, а
саме житловий будинк літ. А-1, який
складається із приміщень: 1-2 - житлова
площею 10,1 кв.м, 1-3 - коридор площею 3,7
кв.м, 1-4 - кухня площею 9,2 кв. м, 1-5 -
житлова площею 15,9 кв. м, 1-6 - житлова
площею 9,5 кв. м, а також споруду -
колодязь.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити

Стягнути із Дніпропетровської міської
ради на користь ОСОБА_1 судові витрати
зі сплати судового збору у розмірі 467
(чотириста шістдесят сім) грн. 62 коп.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Самарський районний суд м.
Дніпропетровська протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
оголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя А.О.
Сухоруков