Справа № 363/2141/13-ц Головуючий у І
інстанції Скарлат О.І.Провадження №
22-ц/780/6345/13 Доповідач у 2
інстанції ПоліщукКатегорія 44
УХВАЛА

Іменем України

26 листопада 2013 року колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Київської
області в складі:

головуючого судді: Поліщука М.А..

суддів: Малорода О.І., Ігнатченко Н.В.

при секретарі: Дмитренко Ю.О.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві матеріали
цивільної справи за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Вишгородського районного суду
Київської області від 12 вересня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до
Демидівської сільської ради
Вишгородського району Київської
області про визнання права власності
на земельні ділянки.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення осіб, які
беруть участь у розгляді справи,
перевіривши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів, -

В С Т А Н О В
И Л А:

В червні 2013 року позивач звернулась до
суду із зазначеним позовом, в якому
просила визнати за нею право власності
у відповідності до договору довічного
утримання ВКЕ №289827 від 18.02.2008 року на
земельну ділянку площею 0,1173 га,
кадастровий номер 072940010, що
знаходиться за адресою: с.Демидів, вул.
Гуреєва, 10 Вишгородського району
Київської області, призначену для
будівництва та обслуговування
житлового будинку і на земельну
ділянку за договором дарування від
29.02.2008 року площею 0,0518 га кадастровий
номер 072830014, що знаходиться за
адресою: с.Демидів Вишгородського
району Київської області.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим,
що 18.02.2008 року між нею та її батьком
ОСОБА_2 був укладений договір довічного
утримання, відповідно до якого ОСОБА_2
передав у власність ОСОБА_1 житловий
будинок з надвірними будівлями по
АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,1173
га кадастровий номер 072940010, що
знаходиться за цією-ж адресою та
призначена для будівництва та
обслуговування житлового будинку.

29 лютого 2008 року за договором
дарування отримала в дар від ОСОБА_2
земельну ділянку площею 0,0518 га, яка
знаходиться в с. Демидів
Вишгородського району Київської
області з кадастровим номером
072830014. Також зазначала, що у 2008
році технічна документація на
зазначені земельні ділянки разом з
державними актами була передана ТОВ
«Тетіс-2007», для виготовлення нових
державних актів на її ім'я, проте з
різних причин станом на 2013 рік державні
акти на ім.'я ОСОБА_1 не виготовлені. В
травні 2013 року позивач звернулась до
державного реєстратора з приводу
реєстрації прав власності на зазначені
земельні ділянки, однак їй було
відмовлено з посиланням на неподання
нею державних актів на право власності
на земельні ділянки.

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 12 вересня 2013
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу,
в якій просить рішення суду скасувати
та ухвалити нове, яким позов
задовольнити, посилаючись на
незаконність судового рішення.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку
про відхилення апеляційної скарги
із наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
свої висновки обґрунтовував тим, що
позивачем не надано переконливих
доказів того, що спірним земельним
ділянкам було присвоєно кадастровий
номер та здійснено їх державну
реєстрацію і що дані земельні ділянки
можуть виступати об'єктами цивільних
прав.

Також суд мотивував відмову в
позові відсутністю підстав визнання
за позивачем права власності на
земельні ділянки відповідно до ст.392
ЦК України.

Колегія суддів погоджується із
висновками суду про відсутність
правових підстав задоволення позову.

Відповідно до ст.334 ЦК України

Право власності у набувача майна за
договором виникає з моменту передання
майна, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Якщо договір про відчуження майна
підлягає державній реєстрації, право
власності у набувача виникає з моменту
такої реєстрації.

Згідно із ч.9 ст. 79-1 Земельного кодексу
України, земельна ділянка може бути
об'єктом цивільних прав виключно з
моменту її формування та державної
реєстрації права власності на неї.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини.

18.02.2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був
укладений договір довічного утримання,
відповідно до якого ОСОБА_2 передав у
власність ОСОБА_1 житловий будинок з
надвірними будівлями, який
розташований за адресою: АДРЕСА_1 та
земельну ділянку площею 0,1173 га,
кадастровий номер 072940010, що
знаходиться в АДРЕСА_1 для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, яка належала йому на
підставі Державного акту ЯД № 680849.

Згідно п.3.6 Договору право власності
на земельну ділянку переходить від
відчужувача до набувача після
державної реєстрації цього договору,
видачі Державного акту на право
власності на землю на ім'я набувача
та його державної реєстрації.

Даний договір довічного утримання
зареєстровано в Демидівській
сільській раді за

№ 683 від 18.02.2008 року.

29 лютого 2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1
був укладений договір дарування
земельної ділянки площею 0,0518 га,
кадастровий номер 072830014, яка
знаходиться в с. Демидів
Вишгородського району Київської
області для ведення особистого
селянського господарства, та належала
ОСОБА_2 на підставі Державного акту на
право власності серії ЯД № 680850
виданого 11 вересня 2007 року
Демидівською сільською радою
Вишгородського району Київської
області.

Пунктом 4.1 Договору (а.с.7) визначено,
що право приватної власності на
земельну ділянку переходить від
дарувальника до обдаровуваної після
передачі її дарувальником і
підписання та нотаріального
посвідчення договору, переоформлення
Державного акту на право приватної
власності на землю на ім.'я
обдаровуваної та його реєстрації.

Рішеннями державного реєстратора
прав на нерухоме майно реєстраційної
служби Вишгородського управління
юстиції від 29.05.2013 року №2695593 та № 2695790
ОСОБА_1 відмовлено у державній
реєстрації права власності на земельні
ділянки у зв'язку з неподанням нею
Державного акту на право власності на
земельну ділянку.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Згідно ст. 125 ЗК України (в редакції
згідно із Закону № 1066-VI від 05.03.2009) право
власності на земельну ділянку, а також
право постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 126 ЗК України(в редакції Закону
N 1066-VI від 05.03.2009; із змінами, внесеними
згідно із Законами N 3521-VI від 16.06.2011, N
5059-VI від 05.07.2012; в редакції Закону N 3613-VI
від 07.07.2011) визначено, що право
власності, користування земельною
ділянкою оформлюється відповідно до ЗУ
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень».

З врахуванням вказаних вимог закону
та встановлених обставин справи
визначений позивачем відповідач -
Демидівська сільська рада права
позивача, за захистом яких вона
звернулась до суду, не порушувала.

Договором довічного утримання від
18 лютого 2008 року і договором
дарування від 29 лютого 2008 року
визначено, що право власності на
земельні ділянки у ОСОБА_1 виникає
з часу видачі Державного акту на
право власності на землю на ім'я
набувача та його державної реєстрації.

Доказів того, що позивач вчинила
вказані дії, нею не надано.

Доводи позивача про те, що з 2008 року по
2013 рік ТОВ «Тетіс-2007» з різних причин не
виготовило на її ім.'я державні акти
на вказані земельні ділянки не
заслуговують і не впливають на
висновки суду.

Рішення суду ухвалене з додержанням
норм матеріального і процессуального
права і передбачених законом
підстав для його скасування при
апеляційному розгляді не
встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те,
що державним реєстратором їй було
рекомендовано по питанню визнання
права власності на земельні ділянки
звернутись до суду є
необгрунтованими.

Позивач не позбавлена можливості в
установленному законом порядку
оскаржити рішення державного
реєстратора про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень.

Інші доводи апеляційної скарги про
незаконність судового рішення не
заслуговують на увагу і не впливають
на законність і обгрунтованість
рішення суду.

Керуючись ст.ст. 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду
Київської області від 12 вересня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: