Справа № 510/1784/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.12.2013 р.
Ренійський районний суд Одеської
області

у складі: - головуючого судді Дудник
В.І.;

- при секретарі Пройка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Рені цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
права власності за добросовісним
набувачем, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідачка ОСОБА_2 позовні
вимоги визнала, проти їх задоволення
не заперечувала.

Позивачка, її представник на
задоволенні позову наполягали.

В ході розгляду справи судом були
досліджені наступні докази: договір
купівлі-продажу житлового будинку
АДРЕСА_1 від 27.06.2009р.; копія акту
прийомки-передачі документів від
03.11.2009р.; копія рішення Ренійського
районного суду від 03.11.2011р.; копія
технічного паспорту на житловий
будинок АДРЕСА_1, оформленого на ім'я
ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Судом в ході судового розгляду справи
встановлено, що позивачка ОСОБА_1
звернулася до суду із вищезгаданими
вимогами до відповідачки ОСОБА_2,
зазначивши, що 27.06.2009 р. між нею та
відповідачкою була досягнута
домовленість про купівлю-продаж
житлового будинку із надвірними
спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 за
20000 грн. 27.06.2009 р. сторони уклали між
собою відповідний письмовий договір. В
той же день позивачка передала
відповідачці обумовлену суму, а
відповідачка передала документи на
житловий будинок із надвірними
спорудами. Пізніше позивачка
дізналася, що відповідачка на момент
укладення договору не була власником
вищевказаного нерухомого майна, воно
на той час рахувалося оформленим на
ім'я ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (батьків
відповідачки, які померли ІНФОРМАЦІЯ_1
та ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно). Позивачка
зверталася до власника будинку із
вимогою про належне засвідчення
договору про купівлю-продаж будинку,
але у зв'язку із матеріальними
труднощами зробити це не надалося
можливості. Рішенням Ренійського
районного суду від 03.11.2011р. за
відповідачкою в порядку спадкування
було визнано право власності на
спірний житловий будинок після смерті
батьків.

Після вчинення правочину позивачка
організувала догляд за придбаною
нерухомістю, сплачує всі необхідні
комунальні платежі, мешкає разом із
родиною у придбаному будинку. З метою
нотаріального засвідчення правочину
позивачка неодноразово зверталася до
відповідачки, однак ОСОБА_2 від
посвідчення договору ухиляється, на
прохання позивачки про зустріч не
реагує. При зверненні до відповідних
органів із питанням про переоформлення
документації на житловий будинок на
себе, позивачці було роз'яснено, що
зробити це неможливо, оскільки у сторін
відсутній правовстановлюючий,
належним чином завірений документ на
доказ вчинення правочину. Враховуючи
вищенаведене, позивачка вимушена була
звернутися із позовом до суду.

Заслухавши пояснення представника
позивачки, відповідачки, свідка ОСОБА_5,
вивчивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги позивачки обґрунтовані і
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 1299 ЦК України, якщо у
складі спадщини, яку прийняв
спадкоємець, є нерухоме майно,
спадкоємець зобов'язаний
зареєструвати право на спадщину в
органах, які здійснюють державну
реєстрацію нерухомого майна. Право
власності на нерухоме майно виникає у
спадкоємця з моменту державної
реєстрації цього майна.

За ст. 388 ЦК України, якщо майно за
відплатним договором придбане в особи,
яка не мала права його відчужувати, про
що набувач не знав і не міг знати
(добросовісний набувач), власник має
право витребувати це майно від
набувача лише у разі, якщо майно : було
загублене власником або особою, якій
він передав майно у володіння; було
викрадене у власника або особи, якій
він передав майно у володіння; вибуло з
володіння власника або особи, якій він
передав майно у володіння, не з їхньої
волі іншим шляхом. Також не підлягає
віндикації майно, що було продане
набувачу у порядку, встановленому для
виконання судових рішень. Відповідно
до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте
безвідплатно в особи, яка не мала права
його відчужувати, може бути
витребуване в усіх випадках.

Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно
відчужене особою, яка не мала на це
права, добросовісний набувач набуває
право власності на нього, якщо
відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не
може бути витребуване у нього. Згідно
ст. 397 ЦК України, володільцем чужого
майна є особа, яка фактично тримає його
у себе. Право володіння чужим майном
може належати одночасно двом або
більше особам. Фактичне володіння
майном вважається правомірним, якщо
інше не випливає із закону або не
встановлено рішенням суду.

Враховуючи вищевикладені засади
законодавства, сторона у справі -
позивачка ОСОБА_1 є добросовісним
набувачем, оскільки на час укладення
письмової угоди про купівлю-продаж
житлового будинку із надвірними
спорудами, розташованого по АДРЕСА_1,
вона не знала і не могла знати про те, що
ОСОБА_2 не мала права на відчуження
нерухомості (що належала її нині
померлим батькам). Отже, вбачаються
правові підстави для набуття
позивачкою права власності на
вищевказану нерухомість, як
добросовісним набувачем, оскільки
випадків, передбачених ст. 388 ЦК
України, для витребування майна від
набувача немає.

Крім того, як вже зазначалося вище, між
позивачкою та відповідачкою була
досягнута домовленість про
купівлю-продаж нерухомості, згідно
якої відповідачка ОСОБА_2 продала, а
позивачка купила житловий будинок із
надвірними спорудами по АДРЕСА_1 за 20 000
грн. 27.06.2009 р. позивачка передала
відповідачці обумовлену суму, а
відповідачка передала позивачці
документи на житловий будинок.
Оскільки на момент укладення угоди
сторони не мали змоги засвідчити
договір нотаріально, вони домовилися
зробити це згодом. Пізніше з'ясувалося,
що відповідачка на той час не мала
права на відчуження нерухомості, так як
не була її власником. Право власності
щодо цієї нерухомості вона набула лише
тільки за рішенням Ренійського райсуду
від 03.11.2011р. в порядку спадкування. З
метою нотаріального засвідчення
правочину, позивачка неодноразово
зверталася до відповідачки, однак вона
від посвідчення договору ухиляється.
При зверненні до відповідних органів з
питанням про переоформлення
документації на житловий будинок на
себе позивачці було роз'яснено, що
зробити це неможливо, оскільки у сторін
відсутній правовстановлюючий,
належним чином завірений документ на
доказ вчинення правочину.

Згідно ст. 657 ЦК України, договір
купівлі-продажу повинен бути укладений
у письмовій формі і посвідчений
нотаріально, якщо хоча б однією із
сторін є громадянин, і недотримання
цієї вимоги є підставою для визнання
укладеного договору недійсним. Разом
із тим, між сторонами була досягнута
взаємозгода за всіх істотних умов
договору, покупець передав продавцю
обумовлену суму, продавець передав
покупцю документи, нерухомість в
натурі. Позивачка фактично вступила у
володіння і розпорядження нерухомістю,
після укладання правочину заселилася у
будинок, мешкає там по теперішній час,
тобто правочин між сторонами фактично
відбувся. Факти укладення угоди,
передачі грошей у рахунок вартості
нерухомості підтверджуються договором
купівлі-продажу від 27.06.2009 р. В даний час
звернення за оформленням договору
купівлі-продажу є неможливим, оскільки
прохання позивачки з цього приводу
відповідачкою не сприймаються.

Як пояснив в судовому засіданні свідок
ОСОБА_5, мешканцям хутору Кірган відомо,
що спірний будинок ОСОБА_1 купила у
ОСОБА_2 Купила десь у 2009 році, до цього
вона разом із родиною мешкала там, як
наймач житла, позивачка вже досить
тривалий час хазяйнує у будинку, робить
ремонти, слідкує за його станом. ОСОБА_2
свідок там не бачив, знає теперішніх
хазяїв.

Виходячи із вищенаведеного, угода
(правочин) між сторонами відбулася,
вона виконана в повному обсязі, нею
були припиненні обов'язки власника -
ОСОБА_2 щодо житлового будинку та
встановленні права на нерухомість у
позивачки як добросовісного набувача,
тому є правові підстави визнати право
власності на житловий будинок по
АДРЕСА_1 за позивачкою як добросовісним
набувачем.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213 ЦПК
України, ст.ст. 16, 330, 388, 397, 657 ЦК України
2003р., -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 добросовісним
набувачем житлового будинку із
надвірними спорудами (за винятком
самочинно побудованих) АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
житловий будинок із надвірними
спорудами (за винятком самочинно
побудованих) АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
В.І. Дудник