АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1 інстанції: Мазур І.В.
Доповідач: Гаращенко Д.Р.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2013 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.

при секретарі - Мурга М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 26 вересня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Платинум
Банк», приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_2
про визнання виконавчого напису
нотаріуса таким, що не підлягає
виконанню, -

ВСТАНОВИЛА:

15 травня 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ПАТ «Платинум Банк»,
приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_2,
у якому просила визнати таким, що не
підлягає виконанню виконавчий напис,
вчинений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_2 25 січня 2010 року про
звернення стягнення на квартиру
АДРЕСА_1 та визнати недійним свідоцтво
про право власності на вказану
квартиру, видане приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 за реєстровим № 2168. Свої
вимоги обґрунтовувала тим, що 25 січня
2010 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_2 вчинено виконавчий напис
за договором іпотеки нерухомого майна
№ 1.07041207 від 28 квітня 2007 року про
звернення стягнення на належну їй
квартиру АДРЕСА_1 для задоволення
вимог ПАТ «Платинум Банк» у розмірі 235
211, 20 доларів США. На думку позивача,
виконавчий напис нотаріуса підлягає
визнанню недійсним, оскільки письмові
вимоги про усунення порушення вона не
отримувала, а нотаріус не перевірив
факту наявності чи відсутності спору
щодо заборгованості, чим порушив
вимоги ч. 1 ст. 88 Закону України «Про
нотаріат». Також позивач вважає, що
борг за договором іпотеки № 1.07041207 від
28.04.2007 року не може складати 2 128 254 грн. 03
коп., оскільки вона частково погасила
кредит і сума є значно меншою.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 26 вересня 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_1 було
відмовлено.

08 жовтня 2013 року ОСОБА_1 подала
апеляційну скаргу на вказане рішення, у
якій, посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин справи, порушення норм
матеріального права, просила його
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення її позову. В обґрунтування
заявлених вимог апелянт вказала, ПАТ
«Платинум Банк» не направляв на її
адресу письмову вимогу про усунення
порушення зобов'язання за кредитним
договором та звернення стягнення на
предмет іпотеки, а тому нотаріус не мав
права вчиняти виконавчий напис. Також
апелянт вважає, що її заборгованість
перед ПАТ «Платинум Банк» є спірною,
оскільки умови кредитного договору
вона виконувала і не визнає свою
заборгованість перед банком.

У судовому засіданні представник ПАТ
«Платинум Банк» за довіреністю - Гамей
В.В. апеляційну скаргу просив
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Інші особи, які беруть участь у справі,
у судове засідання не з'явилися, були
належним чином повідомлені про день,
час та місце апеляційного розгляду,
тому розгляд справи за апеляційною
скаргою на підставі ч. 2 ст. 295 ЦПК
України проведено за їх відсутності.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка
Д.Р., пояснення осіб, які беруть участь у
справі та з'явилися у судове засідання,
вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
прийшла до наступного.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що 28 квітня 2007 року між ЗАТ
«Міжнародний Іпотечний Банк» та ОСОБА_1
(позичальник) був укладений договір про
іпотечний кредит № 1.07041207, відповідно
до умов якого банк надав позичальнику
кошти у розмірі 250 000 доларів США
строком на 180 місяців зі сплатою 12, 5 %
річних.

Того ж дня з метою забезпечення
виконання зобов'язань за вказаним
кредитним договором між ЗАТ
«Міжнародний Іпотечний Банк»
(іпотекодержатель) та ОСОБА_1
(іпотекодавець) був укладений
іпотечний договір № 1.07041207, відповідно
до умов якого в іпотеку банку було
передано квартиру АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 свої зобов'язання за кредитним
договором належним чином не
виконувала, внаслідок чого ПАТ
«Платинум Банк» надіслав їй 02 жовтня 2009
року, 09 жовтня 2009 року, 21 жовтня 2009 року
та 22 листопада 2009 року вимоги про
усунення порушення зобов'язання за
кредитним договором і попередження про
звернення стягнення на предмет іпотеки
у разі їх невиконання протягом 30 днів з
дня отримання.

Вказані вимоги були отримані ОСОБА_1 09
жовтня 209 року, 24 жовтня 2009 року та 28
грудня 2009 року відповідно.

25 січня 2010 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_2 було вчинено виконавчий
напис, відповідно до якого
запропоновано звернути стягнення на
належне ОСОБА_1 нерухоме майно, а саме:
квартиру АДРЕСА_1. За рахунок коштів,
отриманих від продажу вказаної
квартири запропоновано задовольнити
вимоги ПАТ «Платинум Банк» у розмірі 242
870, 82 дол. США, що в еквіваленті за курсом
НБУ становить 1 945 006,67 грн. та 181 547, 36 грн.
з яких: заборгованість за кредитом - 235
211, 2 дол. США; сума прострочених
відсотків - 7 659, 62 дол. США, пеня - 181 547, 36
грн. (а.с. 8).

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції керувався ст.ст. 526, 611,
625, ч. 2 ст. 1050 ЦК України, ст. 33 Закону
України «Про іпотеку» та правильно
виходив з того, що приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_2 правомірно вчинено
виконавчий напис про звернення
стягнення на заставлене майно,
оскільки заборгованість ОСОБА_1 перед
банком була безспірною.

Посилання апелянта на те, що ПАТ
«Платинум Банк» не направляв на її
адресу письмову вимогу про усунення
порушення зобов'язання за кредитним
договором та звернення стягнення на
предмет іпотеки, колегія суддів
відхиляє як такі, що не узгоджуються з
матеріалами справи.

Відхиляючи посилання апелянта на те, що
її заборгованість перед ПАТ «Платинум
Банк» є спірною, колегія суддів
виходить з того, що приватному
нотаріусу були надані усі необхідні
документи, що підтверджують
безспірність заборгованості ОСОБА_1
перед банком, а будь-яких доказів, які б
стосувалися відсутності
заборгованості, існування
заборгованості в іншому розмірі чи
виконання договірних зобов'язань
належним чином ОСОБА_1 не надано. З
цього приводу варто зазначити, що
ОСОБА_1 після отримання письмових вимог
банку про усунення порушення
зобов'язання не зверталася до банку для
врегулювання можливих розбіжностей у
розрахунках заборгованості та розмір
боргу не заперечувала.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що рішення Святошинського
районного суду м. Києва від 26 вересня 2013
року є законним і обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, на законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 1 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 26 вересня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом 20 днів з дня набрання нею
законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді