АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22
Головуючий в І інстанції Скорик С.А.
Доповідач: Вадзінський П.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2013 року грудня місяця 11 дня колегія
суддів судової палати з цивільних
справ апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого:
Колісниченка А.Г.,

Суддів:
Вадзінського П.О.,

Капітан І.А.,

при секретарі:
Грицак А.М.,

з участю адвоката:
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Комсомольського
районного суду м. Херсона від 05 червня
2013 року в справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення
кредитної заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2010 року ПАТ «УкрСиббанк»
звернулося до суду із вказаним позовом,
посилаючись на те, що 02.08.2006 року між
АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником
якого є позивач, та ОСОБА_4 був
укладений кредитний договір № 0,
за яким остання отримала споживчий
кредит в розмірі 41 435 грн. з кінцевим
терміном погашення 02.08.2013 року,
натомість зобов'язалась повертати
кредитні кошти та сплачувати проценти
за користування ними й інші платежі в
строках та на умовах, передбачених
договором.

В забезпечення прийнятих на себе
зобов'язань ОСОБА_4 передала в заставу
банку автомобіль марки ЗАЗ-Daewoo, 2006 року
випуску, державний номер НОМЕР_1. Крім
того, 02.08.2006 року банк уклав договір
поруки з ОСОБА_3, відповідно до якого
вказана фізична особа поручилася перед
кредитодавцем за виконання
позичальником своїх зобов'язань за
кредитним договором у повному обсязі
як солідарний боржник.

Оскільки ОСОБА_4 належним чином умови
кредитного договору не виконує,
позивач просив суд стягнути в
солідарному порядку з позичальника та
поручителя на користь банку кредитну
заборгованість за договором про
надання споживчого кредиту від 02.08.2006
року, яка станом на 04.03.2010 року
становить 29 625,96 грн. та складається із:
заборгованості за простроченим
кредитом в розмірі 26 403,63 грн.,
заборгованості по простроченим
процентам за користування кредитом в
розмірі 2244,70 грн., пені за несвоєчасне
погашення заборгованості за кредитом в
розмірі 702,94 грн., пені за несвоєчасне
погашення заборгованості по процентам
за користування кредитом в розмірі 274,69
грн., а також судовий збір у сумі 296, 26
грн. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу у розмірі 120 грн.

11 жовтня 2010 року Комсомольський
районний суд м. Херсона ухвалив у
справі заочне рішення, яким
задовольнив заявлені позовні вимоги у
повному обсязі.

Ухвалою цього ж місцевого суду від 23
листопада 2012 року вказане вище судове
рішення було скасовано.

В ході нового розгляду справи позивача
в порядку правонаступництва було
замінено з ПАТ «УкрСиббанк» на ПАТ
«Дельта Банк».

Рішенням Комсомольського районного
суду м. Херсона від 05 червня 2013 року
позов задоволено повністю. Стягнуто в
солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_3
на користь Публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк» кредитну
заборгованість за договором про
надання споживчого кредиту від 02.02. 2006
року в сумі 29 625,96 грн., з яких 26 403,63 грн. -
сума заборгованості за простроченим
кредитом, 2244,70 грн. - сума
заборгованості по простроченим
процентам за користування кредитом,
702,94 грн. сума пені за несвоєчасне
погашення заборгованості за кредитом,
274,69 грн. - сума пені за несвоєчасне
погашення заборгованості по процентам
за користування кредитом, а також
судовий збір у сумі 296,26 грн. та витрати
на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу у розмірі 120 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення норм
процесуального права та недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими, зокрема
на те, що він договір поруки не
підписував, просив ухвалене судом
першої інстанції рішення в частині
задоволення позовних вимог до нього
скасувати, а також стягнути з позивача
на його користь понесені судові
витрати.

В письмових запереченнях на апеляційну
скаргу представник ПАТ «Дельта Банк»
її доводи не визнає. Просить апеляційну
скаргу відхилити, рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та осіб, що
з'явились у судове засідання,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення у визначених
законом межах, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи, 02 серпня 2006 року між
Акціонерним комерційним інноваційним
банком «УкрСиббанк», правонаступником
якого є позивач, та ОСОБА_4 був
укладений договір про надання
споживчого кредиту № 0, за умовами
якого остання отримала кредит у сумі 41
435 грн. терміном по 02 серпня 2013 року під
15% річних, натомість зобов'язалася
повернути суму кредиту і сплатити
проценти, комісії, штрафи та інші
платежі в порядку та строки, визначені
умовами договору. /а.с.13-26/.

В забезпечення виконання
позичальником прийнятих на себе
зобов'язань в той же день сторони
уклали договір застави транспортних
засобів, предметом якого є належний
ОСОБА_4 автомобіль марки ЗАЗ-Daewoo, 2006
року випуску, державний номер НОМЕР_1.
/а.с.30-35/.

Згідно наданого позивачем розрахунку
заборгованість ОСОБА_4, яка виникла у
зв'язку з неналежним виконанням
позичальником прийнятих на себе за
кредитною угодою зобов'язань, станом на
04 березня 2010 року становить 29 625,96 грн. і
складається з: заборгованості за
простроченим кредитом в розмірі 26 403,63
грн., заборгованості по простроченим
процентам за користування кредитом в
розмірі 2 244,70 грн., пені за несвоєчасне
погашення заборгованості за кредитом в
розмірі 702,94 грн., пені за несвоєчасне
погашення заборгованості по процентам
за користування кредитом в розмірі 274,69
грн.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
встановив факт невиконання
позичальником умов договору, а тому
прийшов до висновку, що позивач, як
кредитодавець, відповідно до ч.2 ст.1050,
ч.2 ст.1054 ЦК України має право вимагати
від ОСОБА_4, як позичальника, що
прострочив повернення чергової
частини позики, дострокового
повернення частини кредиту, що
залишилася, та сплати належних йому
процентів й інших платежів.

Задовольняючи позовні вимоги банку до
ОСОБА_3, суд виходив з того, що оскільки
останній виступає поручителем
позичальника згідно умов договору
поруки № 29416 від 02 серпня 2006 року, то він
має нести солідарну відповідальність
перед банком за порушення ОСОБА_4
кредитних зобов'язань, а тому стягнув
заявлену позивачем суму
заборгованості з вказаних фізичних
осіб в солідарному порядку.

Однак, з таким висновком суду першої
інстанції колегія суддів погодитись не
може з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Згідно із ч. 1 ст. 208 ЦК України у
письмовій формі належить вчинити:
правочини між юридичними особами;
правочини між фізичною та юридичною
особою, крім правочинів, передбачених
частиною першою статті 206 цього
Кодексу.

Частинами 2 та 3 статті 207 ЦК України
визначено, що правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо він підписаний його стороною
(сторонами).

Відповідно до ч. 2 ст. 547 правочин щодо
забезпечення виконання зобов'язання,
вчинений із недодержанням письмової
форми, є нікчемним.

Згідно висновків
судово-почеркознавчої експертизи №
4947/02 від 11 листопада 2013, проведеної в
ході апеляційного розгляду справи,
підписи від імені ОСОБА_3 у наданому на
експертизу оригіналі договору поруки
№29416 від 02 серпня 2006 року виконані не
самим ОСОБА_3, а іншою особою. Ці підписи
виконані з наслідуванням підпису
(підписам) ОСОБА_3

Таким чином, договір поруки є
нікчемним, а визнання нікчемного
правочину недійсним закон не вимагає.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Оскільки звертаючись до суду з
вказаним вище позовом, позивач
пред'явлені ним вимоги до ОСОБА_3
обґрунтовував саме наявністю
укладеного між сторонами по справі
договору поруки №29416 від 02 серпня 2006
року, оригінал якого надався банком на
вимогу суду експертній установі для
проведення експертного дослідження, і
який згідно висновків проведеної по
справі судово-почеркознавчої
експертизи ОСОБА_3 не підписувався, а
тому є нікчемним в силу положень ст.ст.
207,547 ЦК України, колегія суддів
приходить до висновку, що апелянт довів
у передбаченому цивільним
процесуальним законодавством порядку
відсутність у позивача права
пред'явлення до нього вимоги як до
поручителя по кредитним зобов'язанням
ОСОБА_4, що банком належним чином
спростовано не було.

За таких обставин, апеляційна скарга
підлягає задоволенню, а рішення суду
першої інстанції в частині задоволення
позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до
ОСОБА_3 скасуванню з ухваленням нового
про відмову у задоволенні позову в цій
частині у відповідності до вимог ст.309
ЦПК України.

В решті рішення суду першої інстанції
не оскаржувалося, а тому за правилами
ст. 303 ЦПК України колегію суддів не
переглядалося.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України,
якою визначено розподіл судових витрат
між сторонами, стороні на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати.

Таким чином, з ПАТ «Дельта Банк» на
користь ОСОБА_3 необхідно стягнути
документально підтверджені судові
витрати на оплату судового збору в
розмірі 149 грн. та витрати по оплаті
проведення судово-почеркознавчої
експертизи в розмірі 2 203,20 грн.
/а.с.132,170,172/.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307,309 ЦПК України, колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Комсомольського районного
суду м. Херсона від 05 червня 2013 року в
частині стягнення солідарно з ОСОБА_3
на користь Публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк»
заборгованості за кредитним договором
№ 0 від 02.02.2006 року в сумі 29 625 грн.96
коп., з яких: 26 403 грн. 63 коп. - сума
заборгованості за простроченим
кредитом; 2 244 грн. 70 коп. - сума
заборгованості по простроченим
процентам за користування кредитом; 702
грн. 94 грн. - сума пені за несвоєчасне
погашення заборгованості за кредитом;
274 грн. 69 коп. - сума пені за несвоєчасне
погашення заборгованості по процентам
за користування кредитом, а також
сплачений судовий збір в розмірі 296 грн.
26 коп. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в сумі 120 грн. 00 коп.
скасувати і ухвалити в цій частині нове
рішення.

У задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» до ОСОБА_3 відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити
без зміни.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк» на користь
ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 149 (сто
сорок дев'ять) грн. та витрати, пов'язані
з проведенням судової експертизи в
сумі 2 203 (дві тисячі двісті три) грн. 20
(двадцять) коп.

Рішення суду апеляційного суду набирає
чинності з моменту його проголошення і
може бути оскаржено протягом двадцяти
днів в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: