Головуючий суду 1 інстанції - Зорік М.В.
Доповідач - Масенко Д.Є.
Справа № 1203/8179/2012
Провадження № 22ц/782/4781/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2013 року колегія суддів судової
палати у цивільних справ апеляційного
суду Луганської області в складі :

головуючого - судді Масенко Д.Є.,

суддів - Коротких Орлова І.В.,

при секретарі - Арутюнян Р.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Луганську справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Артемівського районного суду м.
Луганська від 22 березня 2013 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

встановила:

У вересні 2012 року позивач
звернулась до суду з позовом та просила
стягнути з відповідача на її користь
аліменти на її утримання у розмірі ?
частини від заробітку (доходу) до
досягнення нею 23 років.

В обґрунтування позову ОСОБА_3
зазначила, що вона народилась
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, відповідач ОСОБА_2 є
її батьком, шлюб між батьками розірвано
у 2007 році, проживає з матір'ю ОСОБА_4 та
старшою сестрою, перебуває на
утриманні матері, до настання
повноліття батько сплачував аліменти
на її утримання, після настання
повноліття матеріальної допомоги не
надає. На цей час вона навчається на
контрактній формі у Політехнічному
коледжі Луганського національного
аграрного університету, вартість
навчання становить 11500грн. за весь
період навчання і повинна сплачуватись
щомісячно по 460грн. Доходу матері на
вистачає для цього, а відповідач
отримує військову пенсію і може
надавати допомогу.

Рішенням Артемівського районного
суду м. Луганська від 22.03.2013р. позов
задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2
аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 на
період навчання в розмірі 1/6 частини
від його доходу, починаючи з дня
подання позовної заяви - з 21.09.2012р. до
закінчення навчання - до 31.01.2015р.

Не погоджуючись з цим рішенням
відповідач ОСОБА_2 звернувся з
апеляційною скаргою та посилаючись на
його незаконність і необґрунтованість,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права, просив скасувати рішення суду і
ухвалити нове, яким відмовити у
задоволенні позовних вимоги.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення
осіб, які з'явились, дослідивши надані
докази, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
апеляційного суду дійшла до
наступного.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом, обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні, під
час ухвалення рішення суд у числі інших
вирішує також питання, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються, які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин, яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Наведені вимоги закону судом виконані
у повному обсязі не були.

Судом першої інстанції було
встановлено, що відповідач є батьком
позивача, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1
року, шлюб між батьками розірвано.
Позивач проживає разом з матір'ю та
старшою сестрою, окремо від батька та
навчається на 2 курсі Політехнічного
коледжу Луганського національного
аграрного університету на денній
контрактній формі навчання, плата за
навчання складає 11500грн. та вноситься
щомісячно по 460грн.

Відповідач перебуває в іншому
зареєстрованому шлюбі від якого має
двох неповнолітніх дітей, проживає
разом з ними і дружиною. Рішенням суду з
нього стягнуто аліменти у розмірі 12
частини від заробітку (доходу) на
утримання двох його неповнолітніх
дітей. Дохід відповідача становить
2557,29грн. на місяць та складається з
пенсії, інших доходів він не має,
перебуває на обліку у центрі
зайнятості, його дружина не працює і
перебуває на його утриманні.

Частково задовольняючи позов суд
першої інстанції виходив з того, що
майновий стан відповідача дозволяє
йому надавати матеріальну допомогу
позивачу на період її навчання,
оскільки відповідач отримує пенсію з
надбавками на неповнолітніх дітей,
його дружина має професію та
відповідний трудовий стаж, що дає їй
підстави мати роботу та відповідний
дохід для свого особистого
забезпечення.

Також, суд 1 інстанції врахував ті
обставини, що раніше з відповідача вже
стягувались аліменти на утримання
повнолітньої доньки і на той час
позивач вже перебував на пенсії, мав
двох неповнолітніх дітей та іншу
дружину, яка не працює.

Крім того, суд 1 інстанції критично
поставився до стягнення з відповідача
аліментів у розмірі 12 частини
заробітку (доходу) на двох
неповнолітніх дітей з огляду на ті
обставини, що такий розмір аліментів
стягнуто за його згоди, він наділі
перебуває у шлюбі з ОСОБА_5 та мешкає
разом з нею.

Судова колегія вважає, що судом 1
інстанції правильно встановлено
обставини справи, проте помилково
зроблено висновок про наявність у
відповідача можливості надавати
матеріальну допомогу, що є обов'язковою
умовою для стягнення аліментів на
повнолітню дитину відповідно до
положень ст. 199 СК України з огляду на
наступне.

Згідно ч.6 ст. 70 Закону України
«Про виконавче провадження» звернення
стягнення на пенсію здійснюється
відповідно до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування".

Відповідно до ст. 50 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» з
пенсії може бути відраховано не більш
як 50 відсотків її розміру: на утримання
членів сім'ї (аліменти).

Отже, судова колегія вважає помилковим
висновок суду першої інстанції щодо
наявності у відповідача можливості
надавати матеріальну допомогу, з
урахуванням положень наведених
правових норм та рішення Чугуївського
міського суду Харківської області від
23.08.2012р. (а.с.41,42), яким з відповідача вже
стягнуті аліменти у максимально
допустимому для утримання з його
пенсії розмірі, що свідчить по
відсутність в нього можливості
надавати матеріальну допомогу і це є
підставою для відмови у задоволені
позову з огляду на положення ст. 199 СК
України.

Згідно ст. 307 ЦПК України за наслідками
розгляду апеляційної скарги на рішення
суду першої інстанції апеляційний суд
має право:

1) постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення
рішення без змін;

2) скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних

вимог;

3) змінити рішення;

4) постановити ухвалу про скасування
рішення суду першої інстанції і
закриття

провадження у справі або залишення
заяви без розгляду.

У відповідності зі ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин,
що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими;

3) невідповідність висновків суду
обставинам справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія вважає, що при розгляді
вказаного позову мало місце
невідповідність висновків суду
обставинам справи, які призвели до
неправильного вирішення справи, що є
підставою для скасування рішення
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення про відмову у
задоволені позову.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 307, 309, 313-315, 317 ЦПК України, колегія
суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Рішення Артемівського районного
суду м. Луганська від 22 березня 2013 року
-скасувати.

Ухвалите нове рішення, яким відмовити
ОСОБА_3 у задоволені позову за
необґрунтованістю.

Рішення набирає чинності негайно,
однак може бути оскаржено протягом 20
днів до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: