АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№22-ц/791/3300/2013
Головуючий в І інстанції Зуб І.Ю.
Доповідач: Фурман Т.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2013 року грудня місяця 10 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого:Пузанової
Л.В.Суддів:Фурман Т.Г. Чиркової К.Г.При
секретарі: Бараш Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Херсоні цивільну справу
за апеляційною скаргою товариства з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна», на рішення
Суворовського районного суду м.
Херсона від 02 вересня 2013 року в справі
за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа:
орган опіки та піклування Суворовської
районної у м. Херсоні ради про
стягнення заборгованості та звернення
стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2012 року товариство з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» звернулося до суду зі
вказаним вище позовом, зазнаючи, що
28.11.2006 року та 19.07.2007 року між закритим
акціонерним товариством «ОТП Банк»,
правонаступником якого є позивач та
ОСОБА_4 укладено кредитні договори, за
якими остання отримала кредит.

В рахунок забезпечення виконання даних
зобов'язань 04.11.2009 року між банком та
ОСОБА_5 укладено договори іпотеки,
предметом яких є нерухоме майно, а саме:
домоволодіння та земельна ділянка,
загальною площею 0,1678, що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що відповідачка
ОСОБА_4 не виконує зобов'язання за
вказаними договорами, у зв'язку із чим
утворилась заборгованість, позивач з
урахуванням заяви про уточнення
позовних вимог просив суд достроково
стягнути з ОСОБА_4 на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» заборгованість за кредитними
договорами на загальну суму 3 681 854, 37
грн. та звернути стягнення на предмет
іпотеки за іпотечними договорами №3389
від 04.11.2009 року та №3387 від 04.11.2009 року на
житловий будинок, що знаходиться за
адресою АДРЕСА_1, та належить на праві
власності ОСОБА_5, шляхом реалізації
предмета іпотеки на прилюдних торгах у
межах процедури виконавчого
провадження за початковою ціною,
встановленою на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеною суб'єктом
оціночної діяльності (незалежним
експертом на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій).

Рішенням Суворовського районного суду
м. Херсона від 02 вересня 2013 року позовні
вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю "ОТП Факторинг
Україна" заборгованість по кредитному
договору №МL-0AD/293/2006 станом на 04.03.2012
року у розмірі 1173486 грн. 10коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю "ОТП Факторинг
Україна" заборгованість по кредитному
договору №МL-0AD/192/2007 станом на 04.03.2012
року у розмірі 487456 грн. 18коп.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі товариство з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду в частині
відмови у задоволенні позову щодо
звернення стягнення на предмет іпотеки
і ухвалити в цій частині нове рішення,
яким звернути стягнення на житловий
будинок АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_5 на
праві власності.

Письмові заперечення на апеляційну
скаргу до апеляційного суду не
надходили.

Заслухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду, в межах визначених ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні заявлених
вимог щодо звернення стягнення на
предмет іпотеки, суд першої інстанції
виходив з того, що вказані позовні
вимоги пред'явлені до відповідача, який
не є боржником за кредитним договором,
є передчасними в даному провадженні,
оскільки рішення в частині стягнення
заборгованості з боржника чинності не
набуло, а позивачем одразу обрано два
способи захисту в одному провадженні.

Проте з таким висновком суду
погодитись не можна з наступних
підстав.

Судом встановлено та із матеріалів
справи вбачається, що 28 листопада 2006
року між закритим акціонерним
товариством «ОТП Банк»,
правонаступником якого є товариство з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» та ОСОБА_6 укладено
кредитний договір №МL-0AD/293/2006, за
умовами якого остання отримала кредит
на споживчі цілі в розмірі 60 000 доларів
США строком до 27 листопада 2016 року під
13,99% річних /а.с.8-11/.

19.07.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4
укладено кредитний договір №МL-0AD/192/2007,
за умовами якого відповідачка ОСОБА_4
отримала кредит на споживчі цілі в
розмірі 24 000 доларів США строком до 19
червня 2017 року під 13,99% річних /а.с.19-22/.

З метою забезпечення належного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитними договорами було укладено
два договори Іпотеки від 04.11.2009 р.,
відповідно до яких ОСОБА_5 передав в
іпотеку банку нерухоме майно -
домоволодіння та земельну ділянку,
загальною площею 0,1678, що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1.

У зв'язку з неналежним виконанням умов
кредитних договорів, забезпечених
іпотекою, виникла кредитна
заборгованість.

Рішення суду в частині стягнення з
позичальника заборгованості за
кредитним договором не оскаржується, а
тому його законність та
обґрунтованість, відповідно до
положень ст. 303 ЦПК України, в
апеляційному порядку не
переглядається.

Статтею 33 Закону України „ Про іпотеку"
встановлено, що у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

Статтею 35 Закону України «Про іпотеку»
передбачено, що у разі порушення
основного зобов'язання та/або умов
іпотечного договору іпотекодержатель
надсилає іпотекодавцю та боржнику,
якщо він є відмінним від іпотекодавця,
письмову вимогу про усунення
порушення.

Як вбачається з матеріалів справи Банк
неодноразово направляв відповідачам
вимогу щодо повернення кредитної
заборгованості та попереджав про
звернення стягнення на предмет іпотеки
у разі невиконання вказаної вимоги (а.с.
28,29,30,31,33).

Пленум Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в п. 38 Постанови від
30 березня 2012 року № 5 "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин" роз'яснив, що
у випадку якщо іпотекодержатель не
реалізував способів позасудового
врегулювання звернення стягнення на
предмет іпотеки, зокрема, шляхом
укладення договору про задоволення
вимог іпотекодержателя, який
передбачав би передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки у рахунок виконання
основного зобов'язання (стаття 37 Закону
України «Про іпотеку»), він має право
звернутися до суду з позовом про
звернення стягнення на предмет іпотеки
відповідно до статті 39 цього Закону, а
не з позовом про визнання права
власності на нерухоме майно.

Наявність договору про позасудове
врегулювання звернення стягнення на
предмет іпотеки не позбавляє
іпотекодержателя права звернення
стягнення на предмет іпотеки в
судовому порядку.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про
іпотеку» у разі задоволення судом
позову про звернення стягнення на
предмет іпотеки у рішенні суду
зазначаються: загальний розмір вимог
та всі його складові, що підлягають
сплаті іпотекодержателю з вартості
предмета іпотеки; опис нерухомого
майна, за рахунок якого підлягають
задоволенню вимоги іпотекодержателя;
заходи щодо забезпечення збереження
предмета іпотеки або передачі його в
управління на період до його
реалізації, якщо такі необхідні; спосіб
реалізації предмета іпотеки шляхом
проведення прилюдних торгів або
застосування процедури продажу,
встановленої статтею 38 цього Закону;
пріоритет та розмір вимог інших
кредиторів, які підлягають задоволенню
з вартості предмета іпотеки; початкова
ціна предмета іпотеки для його
подальшої реалізації.

Зазначені положення містяться і в
роз'ясненнях наданих у п. 42 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року № 5 «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин».

При цьому суд не може одночасно
звернути стягнення на предмет іпотеки
та стягнути суму заборгованості за
кредитним договором. У такому випадку
суд має зазначити в резолютивній
частині рішення лише про звернення
стягнення на предмет іпотеки із
зазначенням суми заборгованості за
кредитним договором, а сам розрахунок
суми заборгованості має наводитись у
мотивувальній частині рішення.
Винятком є ситуація коли особа
позичальника є відмінною від особи
іпотекодавця з урахуванням положення
статті 11 Закону України «Про іпотеку»
(або статті 589 ЦК щодо заставодавця).

Враховуючи, що судом встановлений факт
невиконання позичальником, який є
відмінним від іпотекодавця, основного
зобов'язання, та зважаючи на те, що
відповідно до положень ст. 33,35 Закону
України „ Про іпотеку"
іпотекодержатель надсилав
іпотекодавцю письмову вимогу про
виконання порушеного зобов'язання та
попереджав про звернення стягнення на
предмет іпотеки в разі невиконання
цієї вимоги, але протягом
встановленого строку вимога
залишилася без задоволення, колегія
суддів вважає, що заявлена банком
вимога про звернення стягнення на
предмет іпотеки відповідає вимогам
чинного законодавства, а тому
рішення суду в цій частині слід
скасувати і ухвалити нове рішення яким
вимогу задовольнити у обраний
позивачем спосіб.

При цьому реалізацію предмета іпотеки
слід провести шляхом надання права
банку продажу предмета іпотеки на
прилюдних торгах у межах процедури
виконавчого провадження, передбаченої
Законом України „ Про виконавче
провадження" з дотриманням вимог
Закону України „ Про іпотеку".

Керуючись ст.ст. 303,307, 309 ЦПК України,
колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду
м. Херсона від 02 вересня 2013 року в
частині відмови в задоволенні позову
щодо звернення стягнення на предмет
іпотеки скасувати і ухвалити в цій
частині нове рішення.

Звернути стягнення на предмет іпотеки
за іпотечними договорами №3389 від 04.11.2009
року та №3387 від 04.11.2009 а саме: житловий
будинок, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_5 на праві
власності, в рахунок погашення
заборгованості ОСОБА_4 перед
товариством з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» за кредитним договорами
№МL-0AD/293/2006 в сумі 1 173 486 грн. 10 коп., та за
кредитним договором №МL-0AD/192/2007 в сумі
487 456 грн. 18 коп. - шляхом реалізації
предмета іпотеки на прилюдних торгах у
межах процедури виконавчого
провадження, з дотриманням вимог
Закону України „ Про іпотеку", за
початковою ціною, встановленою на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності (незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій).

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ з дня набрання законної сили
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: