У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2013 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Євтушенко О.І.,
Євграфової Є.П., Завгородньої І.М.,
Іваненко Ю.Г., Ситнік
О.М.,представника відповідача
Сафонінкова Н.Р., розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання
договору купівлі-продажу недійсним,
повернення безпідставно набутих
грошових коштів за касаційною скаргою
ОСОБА_8 на рішення Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 17 травня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 21 серпня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року позивач звернулася до
суду з даним позовом, зазначивши в його
обґрунтування, що 17 травня 2012 року між
нею та ОСОБА_8 укладено попередній
договір купівлі-продажу житлового
будинку АДРЕСА_1, відповідно до умов
якого позивач передала ОСОБА_8 в
рахунок майбутніх розрахунків в якості
авансу грошові кошти у розмірі 604 725
гривень, що еквівалентно 75 000 доларам
США із зобов'язанням укласти договір
купівлі-продажу будинку (основний
договір) в строк до 15 липня 2012 року за
ціною продажу домоволодіння у розмірі
150 000 доларів США.

Зазначила, що для проведення в будинку
ремонтних робіт ОСОБА_8 були передані
грошові кошти у розмірі 161 575 гривень 50
копійок, про що останнім надано
розписки, а саме: 26 травня 2012 року
позивач передала відповідачу 60 000
гривень на виготовлення кухні та
балкону; 7 червня 2012 року - 25 000 гривень
на виготовлення кованої огорожі; 14
червня 2012 року - 3500 доларів США на
проведення земельних робіт; 26 червня 2012
року - 48 600 гривень відповідно до акту
виконаних робіт та переліку
використаних будівельних матеріалів
та 18 серпня 2012 року додатково
сплачено 12 000 гривень за отримання
повторного витягу з реєстру прав
власності на нерухоме майно.

4 грудня 2012 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_9
укладено договір купівлі-продажу
спірного домоволодіння, посвідчений
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_10 та
зареєстрований за реєстровим № 2663.

Посилаючись на те, що договір купівлі -
продажу між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 укладений
не був, а тому грошові кошти в розмірі
75 000 доларів США отримані останнім
без достатньої правової підстави, а
також враховуючи, що відповідач продав
свій будинок разом зі зробленим за її
кошти ремонтом, який неможливо
відокремити від самого будинку,
просила суд на підставі ст.ст. 1212, 1213 ЦК
України стягнути з ОСОБА_8 на свою
користь 761 050 гривень 50 копійок та
визнати недійсним договір
купівлі-продажу, укладений 4 грудня 2012
року між ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Рішенням Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від 17
травня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 21 серпня
2013 року, позов задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_8 на користь
ОСОБА_7 безпідставно набуті грошові
кошти в сумі 761 050 гривень 50 копійок.

Вирішено питання про стягнення
судового збору.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_8 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду
і направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції, мотивуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Рішення суду першої інстанції в
частині вимог про визнання недійсним
договору купівлі-продажу від 4 грудня
2012 року в апеляційному порядку не
переглядалось.

Ухвалюючи рішення в частині стягнення
з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7
безпідставно набутих грошових коштів в
розмірі 761 050 гривень 50
копійок, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився й
апеляційний суд, виходив з того, що
договір у строк, встановлений
попереднім договором укладений не був
і відповідач свої зобов'язання за
попереднім договором не виконав, а тому
дійшов висновку про наявність підстав
для стягнення авансу у розмірі 604 725
гривень, а також, врахувавши, що спірний
будинок було продано ОСОБА_9 з
покращенням, які проведені за рахунок
позивача, які є невід'ємною частиною
будинку, суд дійшов висновку про
стягнення сплаченої суми у розмірі 161 575
гривень 50 копійок на відповідні
покращення.

Проте з такими висновками судів
повністю погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Судом встановлено, що 17 травня 2012 року
між позивачем та відповідачем ОСОБА_8
укладений попередній договір
купівлі-продажу житлового будинку
АДРЕСА_1. За цим договором в рахунок
майбутніх розрахунків за договором
купівлі-продажу вищезазначеного
будинку позивач передала відповідачу
ОСОБА_8 аванс в сумі 604 725 гривень, яка
станом на 17 травня 2012 року була
еквівалентною 75 000 доларів США.

Загальні підстави для виникнення
зобов'язання у зв'язку з набуттям,
збереженням майна без достатньої
правової підстави визначені нормами
глави 83 ЦК України.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Попередній договір це договір, сторони
якого зобов'язуються протягом певного
строку укласти договір у майбутньому
(основний договір) на умовах,
встановлених попереднім договором.

Відповідно до пунктів 1,5 попереднього
договору купівлі - продажу встановлено,
що основний договір мав бути укладеним
у строк до 15 липня 2012 року.

Згідно з ч. 3 ст.635 ЦК України
зобов'язання, встановлене попереднім
договором, припиняється, якщо основний
договір не укладений протягом строку,
встановленого попереднім договором,
або якщо жодна із сторін не направить
другій стороні пропозицію про його
укладення.

Частиною 2 ст. 570 ЦК України встановлена
презумпція авансу, якщо правочином не
визнано, що така сума є завдатком. На
відміну від завдатку, аванс це лише
спосіб платежу. Він не виконує
забезпечувальної функції, а виконує
функцію попередньої оплати.

Суд першої інстанції, з висновком якого
погодився й апеляційний суд, правильно
виходив з того, що основний договір у
строк, встановлений попереднім
договором укладений не був, відповідач
свої зобов'язання за попереднім
договором не виконав, а тому дійшов
обґрунтованого висновку про стягнення
з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 сплаченого
авансу у розмірі 604 725 гривень на
підставі ст. 570 ЦК України.

Разом з тим, стягуючи з відповідача на
користь позивача як безпідставно
отримані кошти, які складаються з
витрат на покращення будинку в розмірі
161 575 гривень 50 копійок та отримання
повторного витягу з реєстру прав
власності на нерухоме майно в розмірі 12
000 гривень, суд першої інстанції не
надав юридичної оцінки
правовідносинам, що виникли між
сторонами та який закон підлягає
застосуванню до даних правовідносин, а
апеляційний суд, перевіряючи
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції на вказані
порушення уваги не звернув, помилково
залишивши рішення суду першої
інстанції в цій частині без змін.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції та ухвала апеляційного суду
підлягають скасуванню з підстав,
передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК
України, з направленням справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду
необхідно з'ясувати характер спірних
правовідносин, права й обов'язки
сторін, фактичні обставини, які мають
значення для правильного вирішення
справи та яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин і
ухвалити у справі законне й
обґрунтоване судове рішення.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від 17
травня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Дніпропетровської області від 21
серпня 2013 року скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.І.
Євтушенко

Судді:
Є.П.
Євграфова

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко

О.М. Ситнік