АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №2-3795/13 № апеляційного
суді першої інстанції: Кізюн
Л.І.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Шкоріна О.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2013 року Колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді
Шкоріної О.І.,

суддів: Стрижеуса
А.М., Поліщук Н.В.,

при секретарі:
Лужецькій І.С.

за участю: позивача - ОСОБА_3

представника позивача -
ОСОБА_4

представника відповідача -
ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 26 вересня 2013 року у справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про
стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2013 року позивач ОСОБА_3
звернувся до суду з позовом до
відповідача ОСОБА_6 про стягнення
боргу.

В обґрунтування своїх вимог зазначив,
що між ними 15 травня 2009 року та 25 травня
2009 року були укладені два договори
позики, згідно з умовами яких він
передав відповідачу у борг відповідно
17000 доларів США зі строком повернення
до 25 червня 2009 року та 8000 доларів США зі
строком повернення до 5 серпня 2009 року.
Відповідач в порушення взятих на себе
зобов'язань гроші не повернув у зв'язку
з чим він 24 квітня 2010 року звернувся до
суду з заявою про видачу судового
наказу. Виданий 4 травня 2010 року судовий
наказ скасований ухвалою
Солом'янського районного суду 6 березня
2013 року. З цих підстав вважає, що строк
ним пропущений з поважних причин, його
порушене право підлягає захисту шляхом
стягнення з відповідача в рахунок
повернення боргу в загальній сумі 199825
грн.10 коп.

Рішенням Солом'янського районного суду
м.Києва від 26 вересня 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_6
про стягнення боргу відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій
просить рішення скасувати і ухвалити
нове, яким позов задовольнити в повному
обсязі, посилаючись на те, що рішення
суду першої інстанції ухвалене з
грубим порушенням норм матеріального
та процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та його
представник апеляційну скаргу
підтримали і просили її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 проти
апеляційної скарги заперечував і
просив рішення як законне і
обґрунтоване залишити без змін.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено, що
15 травня 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6
укладено договір позики коштів, за
умовами якого останній отримав у
позику від позивача готівкою 17000
доларів США і зобов'язався їх повернути
в строк до двадцять п'ятого червня 2009
року (а.с.7).

Крім того, 25 травня 2009 року між ОСОБА_3
та ОСОБА_6 укладеного договір позики
коштів, за умовами якого останній
отримав у позику від позивача готівкою
8000 доларів США і зобов'язався їх
повернути в строк до п'ятого серпня 2009
року (а.с.8).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем не надано суду розписок
позичальника або інших документів, які
посвідчують передання йому
позикодавцем визначеної грошової суми.
Пояснення відповідача та його
представника про знищення оригіналу
документа, який посвідчує отримання
коштів, не суперечить встановленим
обставинам про відсутність документів,
які посвідчують отримання коштів
позичальником за договором позики.

Проте, з такими висновками суду
погодитись не можливо, оскільки вони не
відповідають обставинам справи та
вимогам закону.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

За змістом ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні ( позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Як убачається зі змісту двох укладених
між сторонами письмових договорів
(пункт 5 договору від 15 травня 2009 року та
від 25 травня 2009 року) фактична передача
коштів відбулася на момент підписання
цих договорів.

Таким чином, факт передачі грошової
суми позикодавцем позичальнику
підтверджується укладеними договорами
і не потребує складання розписки про
передачу коштів.

Крім того, заперечуючи проти позовних
вимог, представник відповідача
посилався лише на те, що відповідач
повністю розрахувався з ОСОБА_3 шляхом
повернення коштів в сумі 17000 доларів
США, про що отримав від останнього
розписку, яку в подальшому знищив, та
передачі в рахунок погашення боргу в
сумі 8000 доларів США мобільного
телефону. Тим самим, відповідач
фактично визнає отримання від позивача
коштів у борг.

З урахуванням наведеного, висновок
суду про безпідставність позовних
вимог ОСОБА_3 у зв'язку з відсутністю
документа, що посвідчує отримання
коштів позичальником від позикодавця
є таким, що не ґрунтується на вимогах
матеріального права, що регулюють
спірні правовідносини.

Відповідно до ст.1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самі сумі що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Належних та допустимих доказів на
підтвердження виконання свого
обов'язку щодо повернення коштів,
відповідачем та його представником у
передбаченому ст.ст.10,60 ЦПК України
порядку суду не надано.

Наявність у позивача як позикодавця
оригіналів договору позики, які були
оглянуті судом в судовому засіданні та
приєднані до матеріалів справи,
свідчить про неповернення
позичальником грошових коштів.

Оскільки за умовами договорів
встановлений обов'язок ОСОБА_6
повернути прийняті у борг суми грошей,
чого останній до цього часу не виконав,
колегія суддів вважає вимоги позивача
обґрунтованими і такими, що підлягають
задоволенню, а з відповідача підлягає
стягненню в рахунок повернення боргу
за договором позики від 15 травня 2009
року сума в розмірі 135881 грн. ( 17000
доларів США х 7,99 грн.), за договором
позики від 25 травня 2009 року сума в
розмірі 63994 грн. ( 8000 доларів США х 7,99
грн.).

Посилання представника відповідача на
проведений відповідачем розрахунок по
договору позики від 25 травня 2009 року
шляхом передачі в рахунок повернення
боргу мобільного телефону не можуть
бути підставою для відмови у
задоволенні позову, оскільки за
договором позики відповідач
зобов'язувався повернути грошові
кошти. Позивач та його представник
виконання відповідачем свого обов'язку
по договору від 25 травня 2009 року у такий
спосіб заперечують, а відповідач та
його представник письмових доказів на
підтвердження цієї обставини суду не
надали.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції як незаконне та
необґрунтоване підлягає скасуванню з
ухваленням нового про задоволення
позовних вимог ОСОБА_3

Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК
України з відповідача підлягають
стягненню на користь позивача понесені
ним судові витрати у вигляді судового
збору сплаченого при подачі позову до
суду першої інстанції в сумі 1998 грн.25
коп., а також при подачі апеляційної
скарги на рішення суду в сумі 998 грн.13
коп., а всього 2997 грн.38 коп.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 309,
313, 314, 316, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія
суддів , -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити.

Рішення Солом'янського
районного суду м.Києва від 26 вересня 2013
року - скасувати і ухвалити нове
наступного змісту.

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь
ОСОБА_3 в рахунок повернення боргу за
договором позики від 15 травня 2009 року
суму в розмірі 135881 грн., за договором
позики від 25 травня 2009 року суму в
розмірі 63944 грн.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3
судовий збір в сумі 2997 грн.38 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: