У Х В А Л А

Іменем України

20 грудня 2013 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Леска
В.В.

суддів - Чужі Ю.Г., Кондора
Р.Ю.

при секретарі - Пудак О.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення
суми боргу за апеляційною скаргою
відповідачки ОСОБА_1 на рішення
Ужгородського міськрайонного суду від
25 червня 2010 року,-

в с т а н о в и л а :

У січні 2010 року акціонерний
комерційний інноваційний банк
«УкрСиббанк» (з 21 грудня 2009 року
публічне акціонерне товариство
«УкрСиббанк») звернувся в суд з позовом
до ОСОБА_1 про стягнення 324462,45 грн.
заборгованості по кредиту, 22722,53
заборгованості по відсотках, 83,80 грн.
пені по кредиту, 1237,50 грн. пені по
прострочених відсотках та 500 грн.
штрафних санкцій (неустойка) згідно п.
7.6 Кредитного договору.

Позивач зазначав, що 20 березня 2007 року
між АКІБ (тепер ПАТ) «УкрСиббанк» (далі
Банк) та ОСОБА_1 було укладено Договір
про надання споживчого кредиту №
0 (надалі Кредитний договір),
згідно умов якого Банк надав
відповідачці кредит в сумі 45000,00
швейцарських франків, що на дату
укладення становило 187689,02 грн.

Факт отримання коштів ОСОБА_1
підтверджується заявою про видачу
готівки № 20 від 21 березня 2007 року.

У зв'язку з неодноразовим порушенням
відповідачкою зобов'язань за Кредитним
договором - 30 січня 2009 року між АКІБ
«УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено
додаткову угоду № 1 до Договору про
надання споживчого кредиту № 00
від 20 березня 2007 року, згідно умов якої
перенесено строки виконання
зобов'язань позичальником зі сплати
процентів за Договором та змінено
кінцевий термін повернення кредиту не
пізніше 20 березня 2038 року.

У відповідності до п. 1.3 Додаткової
угоди № 1 від 30 січня 2009 року
відповідачка з дати підписання угоди
зобов'язалася повертати кредит та
сплачувати плату за кредит шляхом
сплати ануїтетних платежів у розмірі
400,00 швейцарських франків.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 не
виконувала умов договору по щомісячній
сплаті кредиту та процентів, внаслідок
чого у неї перед Банком виникла
заборгованість за Кредитним договором,
яка станом на 23 листопада 2009 року
становить 349006,28 грн., з розрахунку:
прострочений борг на 23 листопада 2009
року, 245 днів - 41461,03 швейцарських
франків, що по курсу НБУ станом на 23
листопада 2009 року становить 324462,45 грн.;
прострочені проценти - 2903,57
швейцарських франків, що по курсу НБУ
станом на 23 листопада 2009 року становить
22722,53 грн.; пеня по простроченому боргу
за період з 21 квітня 2009 року по 24
листопада 2009 року (в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ) - 10,71 швейцарських
франків, що по курсу станом на 23
листопада 2009 року становить 83,80 грн.;
пеня по прострочених відсотках за
період з 21 квітня 2009 року по 24 листопада
2009 року (в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ) - 158,13 швейцарських франків,
що по курсу НБУ станом на 23 листопада 2009
року становить 1237,50 грн.; 500 грн. -
штрафні санкції, позивач просив
задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду від 25 червня 2010 року позов
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на
користь публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк»
заборгованість в розмірі 349006,28 грн.,
судовий збір у розмірі 1700 грн. та 120 грн.
витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити.

В обгрунтування своїх вимог апелянт
посилається на те, що судом неправильно
застосовані норми матеріального та
процесуального права, що призвело до
прийняття незаконного судового
рішення.

Представник ПАТ «УкрСиббанк» Пітух
В.І. підтримав апеляційну скаргу.

Відповідачка в судове засідання
повторно не з'явилась, про час і місце
розгляду справи повідомлялась,
надіслані ОСОБА_1 повістки повернуто
поштою за закінченням терміну
зберігання.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України
справу розглянуто у відсутності
відповідачки.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника ПАТ «УкрСиббанк» Пітуха
В.І., дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
дослідивши правильність застосування
норм матеріального та процесуального
права, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та закону.
Нормами ст. ст. 610, 611 ЦК України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання настають передбачені
законом наслідки.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції 20
березня 2007 року між акціонерним
комерційним інноваційним банком
«УкрСиббанк» (тепер ПАТ «УкрСиббанк»)
та ОСОБА_1 було укладено Договір про
надання споживчого кредиту № 0,
згідно з яким Банк надав ОСОБА_1 кредит
в сумі 45 000 швейцарських франків, що на
дату укладення договору еквівалентно
187689,02 грн., які відповідачка отримала за
особовим рахунком від 21 березня 2007
року, що підтверджується заявою на
видачу готівки № 20 від 21 березня 2007
року.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплати проценти.

Згідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві позику у строк та в
порядку, що встановлені договором.

Встановлено, що у зв'язку з порушенням
ОСОБА_1 умов кредитного договору,
вимогою від 20 травня 2009 року № 392, яку
відповідачка отримала 21 травня 2009 року,
що підтверджується поштовим
повідомленням про вручення №14213574,
строк повернення кредиту було визнано
таким, що настав і ОСОБА_1 було
запропоновано виконати свої
зобов'язання добровільно, протягом 31
календарного дня сплатити прострочену
заборгованість за отриманим кредитом з
нарахованою пенею. Однак після
вручення вказаної вимоги ОСОБА_1 не
сплатила прострочений борг.

Встановлено, що відповідачка не
виконувала умов договору щодо
повернення кредитних коштів та
процентів за користування кредитом,
внаслідок чого у неї перед Банком
виникла заборгованість за Кредитним
договором, яка згідно
довідки-розрахунку на 23 листопада 2009
року становить 349006,28 грн., з розрахунку:

- прострочений борг на 23 листопада
2009 року, 245 днів - 41461,03 швейцарських
франків, що по курсу НБУ станом на 23
листопада 2009 року становить 324462,45 грн.;

- прострочені проценти - 2903,57
швейцарських франків, що по курсу НБУ
станом на 23 листопада 2009 року становить
22722,53 грн.;

- пеня по простроченому боргу за
період з 21 квітня 2009 року по 24 листопада
2009 року (в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ) - 10,71 швейцарських франків,
що по курсу станом на 23 листопада 2009
року становить 83,80 грн.;

- пеня по прострочених відсотках
за період з 21 квітня 2009 року по 24
листопада 2009 року (в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ) - 158,13
швейцарських франків, що по курсу НБУ
станом на 23 листопада 2009 року становить
1237,50 грн.;

- 500 грн. - штрафні санкції.

Пунктом 7.1 Кредитного договору
встановлено, що за порушення
позичальником термінів погашення
будь-яких своїх грошових зобов'язань,
передбачених цим договором, термінів
повернення кредиту (всієї суми або його
частини) та/або термінів сплати
процентів та комісій, Банк має право
вимагати від позичальника додатково
сплатити банку пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
гривневого еквіваленту суми
прострочених процентів, комісій, сума
(еквіваленту) розраховується за
офіційний обмінним курсом НБУ гривні
до валюти заборгованості станом на
нарахування такої пені, якщо сума такої
заборгованості виражена у іноземній
валюті.

При цьому Банк може використати таке
право на застосування пені, починаючи з
32 (тридцять другого) календарного дня
рахуючи з дати порушення позичальником
термінів виконання свого грошового
зобов'язання, передбаченого кредитним
договором.

Розміри облікової ставки НБУ становили
з 10 червня 2006 року - 8,5%; з 1 червня 2007 року
- 8,0%; з 1 січня 2008 року - 10,0%; 30 квітня 2008
року - 12,0%; з 15 червня 2009 року - 11,0%; з 10
серпня 2009 року - 10,25%.

З огляду на викладене колегія суддів
приходить до висновку, що дослідженими
в судовому засіданні належними та
допустимими доказами підтверджується
отримання відповідачкою ОСОБА_1 у
позивача кредитних коштів у сумі 45,000
швейцарських франків, які відповідно
до умов ч. 1 ст. 1049 ЦК України вона
зобов'язана повернути позикодавцеві.

Статтею 99 Конституції України
встановлено, що грошовою одиницею
України є гривня. При цьому Основний
закон не встановлює обмежень щодо
можливості використання в Україні
грошових одиниць іноземних держав.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Пунктом 1.1 кредитного договору
визначено, що Банк надає позичальнику
кредит у швейцарських франках, а п. 1.2.2
цього договору встановлено, що
погашення кредиту та процентів за ним
здійснюється позичальником щомісячно
у відповідності до графіку (Додаток №
1), який є невід'ємною частиною цього
Договору. В графіку зазначено, що
погашення кредиту здійснюється в
швейцарських франках.

Згідно п. 8.1 Кредитного договору
передбачено, підписання даного
договору Банк підтверджує, що у нього є
всі необхідні ліцензії і дозволи НБУ,
необхідні для видачі і обслуговування
кредиту за даним договором і такі
приєднано до матеріалів справи..

Відповідно до ст. 524 ЦК України
зобов'язання має бути виражене у
грошовій одиниці України. Сторони
можуть визначити грошовий еквівалент
зобов'язання в іноземній валюті
(частина друга цієї статті).

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про
Національний банк України» гривня
(банкноти і монети) як національна
валюта є єдиним законним платіжним
засобом на території України за всіма
видами платежів.

Пунктом 1 ст. 192 ЦК України передбачено,
що законним платіжним засобом,
обов'язковим до приймання за
номінальною вартістю на всій території
України, є грошова одиниця України -
гривня. Проте п. 2 ст. 192 ЦК України
визначає, що іноземна валюта може
використовуватися в Україні у випадках
і в порядку, встановлених законом.

Частина 1 ст. 533 ЦК України встановлює
загальне правило, відповідно до якого
грошове зобов'язання має бути виконане
у гривнях. Між тим, диспозиція норми
частини 3 цієї статті дозволяє
використання іноземної валюти, а також
платіжних документів в іноземній
валюті при здійсненні розрахунків на
території України за зобов'язаннями у
випадках, порядку та на умовах,
встановлених законом.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони
є вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності і
справедливості.

Зазначені вище законодавчі акти хоча і
визначають національну валюту України
як єдиний законний платіжний засіб на
території України, однак не містять
заборони на вираження у договорі
грошових зобов'язань в іноземній
валюті, визначення грошового
еквіваленту зобов'язання в іноземній
валюті, а також на здійснення
перерахунку грошового зобов'язання у
випадку зміни курсу НБУ національної
валюти України по відношенню до
іноземної валюти.

Отже, чинним законодавством
передбачено право комерційним банкам
здійснювати валютні операції, в тому
числі видавати кредити у іноземній
валюті фізичним особам.

За таких обставин оскаржуване рішення
є таким, що прийняте на підставі
повного та об'єктивного дослідження
всіх обставин справи, з правильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права, а тому судова
колегія не вбачає підстав для його
скасування.

Крім того, рішенням Ужгородського
міськрайонного суду від 2 жовтня 2013
року, яке 15 жовтня 2013 року набуло
законної сили, відмовлено в
задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_4 до
АКІБ «УкрСибббанк» про визнання
недійсним кредитного договору № 0
від 20 березня 2007 року та договору
іпотеки.

З огляду на викладене та на підставі ст.
308 ЦПК України апеляційну скаргу
відповідачки слід відхилити як
безпідставну та необгрунтовану і
залишити без змін рішення суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 25 червня 2010 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Головуючий:
Судді: