Справа №784/4851/13 23.12.2013 23.12.2013 23.12.2013
Провадження №22-ц/784/3811/13
Провадження22ц/784/3811/13
Категорія 48 Головуючий
у 1-й інстанції: Андрощук В.В.
Доповідач апеляційного суду:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2013 року

м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого: Кутової Т.З.,

суддів: Буренкової К.О., Крамаренко Т.В.,

при секретарі судового засідання:
Шпонарській О.Ю.,

за участю: позивача ОСОБА_2,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Заводського районного суду
м. Миколаєва від 11 липня 2013 року
ухвалене за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про стягнення аліментів у зв'язку з
продовженням навчання,

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення
аліментів у зв'язку з продовженням
навчання.

Позивач зазначав, що є студентом
Національного університету
кораблебудування ім. адмірала Макарова
та навчається на І курсі денного
відділення. Проживає разом з матір'ю,
яка є інвалідом другою групи, не
працює. У зв'язку з продовженням
навчання він (позивач) потребує
матеріальної допомоги. Відповідач,
який є його батьком, проживає окремо і
не надає матеріальної допомоги на
його утримання, хоча має таку
можливість.

Посилаючись на наведені обставини,
позивач просив стягувати з відповідача
на його користь аліменти в розмірі ?
частини від усіх видів його доходу
(заробітку), але не менш ніж 30 %
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку щомісячно і до
закінчення навчання.

Рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 11 липня 2013 року позовні
вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Постановлено стягувати з відповідача
на користь позивача аліменти в
розмірі ? частини від усіх видів його
заробітку (доходу) щомісячно, починаючи
з 26 листопада 2012 року і до 19 грудня 2014
року.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі відповідач
просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове рішення, яким стягнути на
користь позивача аліменти в твердій
грошовій сумі в розмірі середнього
прожиткового мінімуму, визначеного
законом для працездатних осіб.

Перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги,
колегія вважає, що вона не підлягає
задоволенню із наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 199 СК України, якщо
повнолітні дочка, син продовжують
навчання і у зв'язку з цим потребують
матеріальної допомоги, батьки
зобов'язані утримувати їх до
досягнення двадцяти трьох років за
умови, що вони можуть надавати
матеріальну допомогу.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є сином
ОСОБА_3 Згідно довідки Національного
університету кораблебудування ім.
адмірала Макарова від 15 листопада 2012
року ОСОБА_2 є студентом електричного
факультету і закінчує навчання 01 липня
2015 року. Довідка приватного
підприємства «ЖЕК №10» від 01 листопада
2012 року свідчить, що позивач
проживає разом з матір'ю ОСОБА_4 Із
копії довідки до акту огляду МСЕК від
28 вересня 2012 року видно, що мати
позивача ОСОБА_4 є інвалідом 2-ї групи
на строк до 01 жовтня 2014 року. Відповідач
не надав доказів на підтвердження
обставин, які свідчать, що він не
спроможний надавати матеріальну
допомогу позивачу у зв'язку з
продовженням ним навчання.

Встановивши наведені обставини, суд
першої інстанції на підставі ч. 1 ст. 199
СК прийшов до обґрунтованого висновку,
що у зв'язку з продовженням навчання
ОСОБА_2 потребує матеріальної допомоги,
а відповідач зобов'язаний надавати
матеріальну допомогу на його
утримання і має можливість надавати
таку допомогу.

Визначаючи розмір аліментів, суд
враховуючи матеріальний та сімейний
стан позивача та відповідача, на
підставі ч.1 ст. 182, ст.ст. 199, 200 СК
прийшов до обґрунтованого висновку про
те, що у зв'язку з продовженням
навчання позивач потребує
матеріальної допомоги, а відповідач
має можливість і зобов'язаний її
надавати. Тому обгрунтовано стягнув на
користь позивача із відповідача
аліменти в розмірі ? частини всіх видів
його заробітку (доходу) щомісячно,
починаючи з 26 листопада 2012 року і до
досягнення позивачем 23-річного віку,
тобто до 19 грудня 2014 року.

Доводи ОСОБА_3 стосовно того, що
аліменти на користь позивача
помилково стягнуті і на період канікул,
безпідставні, оскільки положення ст.
ст. 199, 200 СК не передбачено звільнення
відповідача від сплати аліментів на
період канікул.

Не заслуговують на увагу посилання
відповідача і на те, що розмір
аліментів на утримання позивача суд
повинен був визначити в межах розміру
прожиткового мінімуму, так як це
суперечить до ст. 200 СК, згідно якої
розмір аліментів не залежить від
розміру прожиткового мінімуму.

В апеляційній скарзі відповідач
зазначає, що суд першої інстанції не
з'ясував належним чином обставини щодо
продовження навчання позивачем та
отримання ним стипендії.

Але, як видно із довідки Національного
університету кораблебудування ім.
адмірала Макарова, яка витребувана
апеляційним судом, ОСОБА_2 є студентом
електротехнічного факультету 1У рівня
акредитації денної бюджетної форми
навчання і за період з 01 січня 2013 року
по 30 листопада 2013 року отримував
стипендію в розмірі 730 грн. щомісячно.

З врахуванням наведеного, колегія
вважає, що рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування чи
зміни не вбачається.

Згідно ухвали апеляційного суду
Миколаївської області від 11 листопада
2013 року ОСОБА_3 надана відстрочка по
сплаті 114 грн. 70 коп. судового збору за
подачу апеляційної скарги до розгляду
його апеляційної скарги. Тому
відповідно до ст. ст. 82, 88 ЦПК із
відповідача на користь держави
підлягає стягненню 114 грн. 70 коп.
судового збору за подачу апеляційної
скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а
рішення Заводського районного суду м.
Миколаєва від 11 липня 2013 року залишити
без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 114
(сто чотирнадцять) грн. 70 коп. судового
збору за подачу апеляційної скарги.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Судді: