Провадження №2/761/1556/2013
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04 листопада 2013 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Гуменюк А.І.

при секретарі
Пироговській-Харітоновій Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Хрещатик», Відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві, Відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України,
Відділу державної виконавчої служби
Обухівського міськрайонного
управління юстиції Київської області,
Відділу державної виконавчої служби
Голосіївського районного управління
юстиції у місті Києві, треті особи, які
не заявляють самостійних вимог щодо
предмета спору, Публічне акціонерне
товариство «Банк «Київська Русь»,
Публічне акціонерне товариство
«Універсал Банк», про визнання права
спільної сумісної власності на об'єкти
нерухомого майна, виключення із акту
опису й арешту майна та зняття арешту з
майна, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - Позивач), в особі свого
представника, 26 липня 2012 року звернувся
до Шевченківського районного суду м.
Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі -
Відповідач № 1), Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Хрещатик» (далі - Відповідач № 2),
Відділу примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві, (далі - Відповідач № 3), про
визнання права спільної сумісної
власності на об'єкти нерухомого майна,
виключення із акту опису й арешту майна
та зняття арешту з майна.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що,
згідно рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 02 липня 2010
року був встановлений факт його
проживання із Відповідачем № 1 однією
сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації
шлюбу в період із 07 лютого 1998 року і по 16
березеня 2009 року. Зауважує, що за час їх
спільного проживання, ними було набуте
у власність майно, зокрема, нежитлове
приміщення № 17 літера «А», загальною
площею 233,70 кв.м., розташоване за
адресою: АДРЕСА_9, власником якого є
Відповідач № 1. Оскільки вказане майно
придбавалося за спільні кошти його та
Відповідача № 1, вважає, що воно є їх
спільною сумісною власністю. Зауважує,
що 15 червня 2007 року Відповідач № 1
уклала договір іпотеки із Відповідачем
№ 2, за умовами якого останньому в
іпотеку було передане зазначене спірне
приміщення в рахунок забезпечення
виконання зобов'язання за кредитним
правочином, укладеним між зазначеними
особами 15 червня 2007 року. Вказує, що 28
жовтня 2011 року державним виконавцем
Відповідача № 3 була винесена
постанова про відкриття виконавчого
провадження щодо примусового
виконання виконавчого листа, виданого
Голосіївським районним судом м. Києва,
у зв'язку з чим 19 березня 2012 року
державним виконавцем Відповідача № 3
був складений акт опису й арешту майна,
згідно якого проведений опис й арешт
майна, належного Відповідачу № 1,
зокрема, на нежитлове приміщення №
17(літ. А), розташоване за адресою:
АДРЕСА_9, власником якого є Відповідач
№ 1. Зауважуючи на тому, що про факт
укладення договору іпотеки він не знав
та своєї згоди на його укладення не
давав, тим самим, на його думку,
всупереч діючому законодавству,
Відповідач № 1 одноособово
розпорядилася майном, яке є їх спільною
сумісною власністю. Просив суд
ухвалити судове рішення, яким визнати
нежитлове приміщення № 17(літ. А),
розташоване за адресою: АДРЕСА_9,
спільною сумісною власністю його та
ОСОБА_2, виключити із акту опису й
арешту майна від 19 березня 2012 року
нежитлове приміщення № 17(літ. А),
розташоване за адресою: АДРЕСА_9,
знявши із нього арешт та присудити на
його користь судові витрати, пов'язані
із розглядом справи.

В ході судового розгляду справи, згідно
заяви від 29 січня 2013 року про
збільшення розміру позовних вимог,
Позивачем притягнуто до участі у
справі Відділ примусового виконання
рішень Державної виконавчої служби
України (далі - Відповідач № 4), Відділ
державної виконавчої служби
Обухівського міськрайонного
управління юстиції Київської області
(далі - Відповідач № 5), Відділ державної
виконавчої служби Голосіївського
районного управління юстиції у місті
Києві (далі - Відповідач № 6). Крім того,
зауважуючи на тому, що у позовній заяві
ним помилково не було вказано перелік
всього майна, набутого спільно із
Відповідачем № 1 за час їх спільного
проживання без реєстрації шлюбу,
зокрема, домоволодіння з
господарськими та побутовими
спорудами, розташоване за адресою:
АДРЕСА_3; господарський блок площею 540,50
кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_2;
земельна ділянка площею 0,4030 га,
розташована за адресою: АДРЕСА_2;
земельна ділянка площею 0,1200 га,
розташована за адресою: АДРЕСА_2;
земельна ділянка площею 0,0753 га,
розташована за адресою: АДРЕСА_2;
земельна ділянка площею 0,0145 га,
розташована за адресою: АДРЕСА_2;
квартира АДРЕСА_4; квартира АДРЕСА_5;
квартира АДРЕСА_1; квартира АДРЕСА_6
квартира АДРЕСА_7; квартира АДРЕСА_8 та
автомобіль марки Volvo XC 2006 року випуску,
державний номерний знак НОМЕР_1., просив
суд ухвалити судове рішення, яким
визнати вказане майно спільною
сумісною власністю його та ОСОБА_2,
виключити спірне майно із актів опису й
арешту майна від 16 лютого 2009 року та від
19 квітня 2011 року, відповідно, та зняти
накладений на спірне майно арешт.

Крім того, як третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог щодо
предмета спору, до участі у справі,
судом було притягнуто Публічне
акціонерне товариство «Банк «Київська
Русь» (далі - Третя особа № 1) та
Публічне акціонерне товариство
«Універсал Банк» (далі - Третя особа №
2), за заявами останніх.

У судовому засіданні представники
Позивача позовні вимоги, з урахуванням
уточнень до позову, підтримали у
повному обсязі. Просили суд позов
задоволити.

Відповідач № 1 та її представник у
судове засідання жодного разу не
з'явилися. Про місце, день та час
судового розгляду повідомлялися в
установленому законом порядку. Про
причину неявки суд не повідомляли,
клопотання про розгляд справи у їх
відсутність, як і пояснень на позов,
суду не надали.

Представники Відповідача № 2 у
судовому засіданні позовні вимоги не
визнали, просили суд у задоволенні
позову відмовити, мотивуючи тим, що
позов є безпідставним, оскільки
Відповідач № 1 на момент укладання
договору купівлі-продажу нежитлового
приміщення та іпотечного договору,
була єдиним власником спірного
нежитлового приміщення та яка на
власний розсуд ним розпорядилася.

Представник Відповідача № 3 у судове
засідання жодного разу не з'явився. Про
місце, день та час судового розгляду
повідомлявся в установленому законом
порядку. Про причину неявки суд не
повідомляв, клопотання про розгляд
справи у його відсутність, як і
пояснень на позов, до суду не надав.

Представники Відповідачів № 4, № 5 та №
6 у судове засідання не з'явилися. Про
місце, день та час судового розгляду
повідомлялися в установленому законом
порядку, на адресу суду подали
відповідні клопотання про розгляд
справи у їх відсутність.

Представники Третьої особи № 1 та № 2 у
судовому засіданні просили суд
відмовити у задоволені позову,
мотивуючи тим, що позовні вимоги є
безпідставними.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши зібрані у
справі докази в їх сукупності, суд
знаходить позов таким, що не підлягає
задоволенню з таких підстав.

За змістом частини 3 статті 61 обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній справі, що набрало законної
сили, не доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини.

Як вбачається із матеріалів справи,
згідно рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 02 липня 2010
року, яке набрало законної сили, судом
встановлено факт, що має юридичне
значення, зокрема, що громадянин Італії
ОСОБА_1 проживав із ОСОБА_2 однією сім'єю
чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу
із 07 лютого 1998 року по 16 березня 2009 року
(а.с. 10).

Із матеріалів справи також вбачається,
що згідно договору купівлі-продажу
нерухомого майна від 15 червня 2007 року,
укладеного між ОСОБА_4, з одного боку, та
ОСОБА_2, з другого боку, остання
придбала нежитлове приміщення № 17
літера «А», загальною площею 233,70 кв.м.,
розташоване за адресою: АДРЕСА_9 (а.с.
12-14, том І).

Крім того, із матеріалів справи, також
вбачається, що 15 червня 2007 року між
Відповідачем № 1 та Відповідачем № 2
було укладено іпотечний договір 664/259,
за умовами якого Відповідачем № 1
передано в іпотеку нерухоме майно -
нежитлове приміщення № 17 літера «А»,
загальною площею 233,70 кв.м., розташоване
за адресою: АДРЕСА_9, в рахунок
забезпечення виконання Відповідачем №
1 власних зобов'язань перед
Відповідачем № 2, які випливають із
Кредитного договору № 259-нв від 15
червня 2007 року. Згідно з пунктом 3.1.5
цього правочину, іпотекодавець має усі
повноваження на укладення цього
договору стосовно предмету іпотеки.
Іпотекодержателю нотаріусом доведено
до відома зміст заяви іпотекодавця про
те, що іпотекодавець в зареєстрованому
шлюбі та у фактичних сімейних
відносинах не перебуває та предмет
іпотеки є його особистою власністю (а.с.
15-18, том І).

Як вбачається із матеріалів справи,
згідно свідоцтва про право власності
на нерухоме майно, Відповідач № 1 є
власником будинку АДРЕСА_3 (а.с. 90).

Згідно Державного акта про право
приватної власності на землю, виданого
на підставі договорів купівлі-продажу
земельної ділянки від 24 квітня 2000 року
та від 13 червня 2000 року, відповідно,
Відповідач № 1 є власником земельної
ділянки площею 0,4030 га, розташованої за
адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 91-92).

Крім того, згідно Державного акта про
право власності на земельну ділянку,
виданого на підставі договору
купівлі-продажу земельної ділянки № 590
від 03 лютого 2005 року, Відповідач № 1 є
власником земельної ділянки площею 0,753
га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2
(а.с. 93).

Згідно Державного акта про право
власності на земельну ділянку,
виданого на підставі договору
купівлі-продажу земельної ділянки № 587
від 03 лютого 2005 року, Відповідач № 1 є
власником земельної ділянки площею
0,1200 га, розташованої за адресою:
АДРЕСА_2 (а.с. 94).

Крім того, згідно Державного акта про
право власності на земельну ділянку,
виданого на підставі рішення
Ходосівської сільської ради від 21
вересня 2004 року 16 сесії 4-го скликання,
Відповідач № 1 є власником земельної
ділянки площею 0,0145 га, розташованої за
адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 95).

Із матеріалів справи також вбачається,
що згідно Договору іпотеки від 27
березня 2006 року, укладеного між Третьою
особою № 1 та Відповідачем № 1, з
подальшими до нього внесеними змінами
від 11 серпня 2006 року, від 26 жовтня 2006
року, від 19 грудня 2006 року, від 02 лютого
2007 року, від 17 жовтня 2007 року,
відповідно, зазначене вище нерухоме
майно передано Відповідачем № 1 в
іпотеку Третій особі № 1, в
забезпечення виконання позичальником,
основного зобов'язання по поверненню
кредитних коштів згідно договору №
4096-45 1/6-2 від 20 березня 2006 року. Згідно
вказаного правочину та внесених до
нього змін, право власності на вказане
спірне майно оформлено належним чином
Відповідачем № 1 та ніякі інші особи не
мають на нього будь-яких прав (а.с. а.с.
175-190).

Відповідно до частини 1 статті 74
Сімейного кодексу України, якщо жінка
та чоловік проживають однією сім'єю,
але не перебувають у шлюбі між собою,
майно, набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними.

За змістом статті 572 Цивільного кодексу
України, в силу застави кредитор
(заставодержатель) має право у разі
невиконання боржником (заставодавцем)
зобов'язання, забезпеченого заставою,
одержати задоволення за рахунок
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами цього боржника.

Крім того, відповідно до частини 1
статті 575 Цивільного кодексу України,
іпотекою є застава нерухомого майна, що
залишається у володінні застоводавця
або третьої особи.

Відповідно до статті 578 Цивільного
кодексу України, майно, що є у спільній
власності, може бути передане у заставу
лише за згодою усіх співвласників.

За змістом частини 3 статті 6 Закону
України «Про іпотеку», іпотекодавець
зобов'язаний до укладення іпотечного
договору попередити іпотекодержателя
про всі відомі йому права та вимоги
інших осіб на предмет іпотеки, в тому
числі ті, що не зареєстровані у
встановленому законом порядку.

Судом встановлено, що укладаючи
правочини з приводу іпотеки спірного
майна, в порушення вимог вказаної
норми, Відповідач № 1 зазначала, що у
фактичних сімейних відносинах вона не
перебуває і, що предмети іпотеки є її
особистою власністю.

Як вбачається із матеріалів справи,
згідно рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 02 липня 2010
року, яке набрало законної сили, за час
спільного проживання сім'єю за спільні
кошти ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була придбана
двокімнатна квартира АДРЕСА_1 про
будь-яке інше майно, яке було придбане
вказаними особами, у зазначеному
рішенні суду мова не йде. Крім того,
Позивач зауважує, що за час спільного
проживання із Відповідачем № 1, ними
було придбано також квартиру АДРЕСА_4;
квартиру АДРЕСА_5; квартиру АДРЕСА_1;
квартиру АДРЕСА_6; квартиру АДРЕСА_7;
квартиру АДРЕСА_8 та автомобіль марки
Volvo XC 2006 року випуску, державний
номерний знак НОМЕР_1., при цьому
жодного правововстановлючого
документу щодо зазначеного спірного
майна суду не надав.

Крім того, як на підставу своїх вимог,
Позивач посилається на статтю 371
Цивільного кодексу України та вважає,
що Відповідач № 1 та Третя особа № 1, як
кредитор Відповідача № 1, в порушення
вимог зазначеної статті, не звернулися
до суду із позовом про виділ частки із
спільного майна в натурі для звернення
стягнення на частку, належну
Відповідачу № 1.

Відповідно до статті 371 Цивільного
кодексу України, кредитор співвласника
майна, що є у спільній сумісній
власності, у разі недостатності у нього
іншого майна, на яке може бути звернене
стягнення, може пред'явити позов про
виділ частки із спільного майна в
натурі для звернення стягнення на неї.
Виділ частки із майна, що є у спільній
сумісній власності, для звернення
стягнення на неї здійснюється у
порядку, встановленому статтею 366 цього
Кодексу.

Виходячи із положень статті 371
Цивільного кодексу України, із
зазначеною вище позицією Позивача суд
не погоджується, оскільки, укладаючи
договори щодо передачі нерухомого
майна в іпотеку, Відповідач № 1
повідомляла кредиторів, що вона є
єдиним власником спірного майна.

За змістом статті 60 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях, суд
вважає, що сторона Позивача не довела
обставини, на які вона посилається у
позові як на підставу своїх вимог та не
спростувала зазначені вище
суперечливі обставини, у зв'язку з чим
суд знаходить позов в частині щодо
визнання права спільної сумісної
власності на зазначені об'єкти
нерухомого майна необґрунтованим та
таким, що задоволенню не підлягає.

Крім того, відповідно до частини 1
статті 60 Закону України «Про виконавче
провадження», особа, яка вважає, що
майно, на яке накладено арешт, належить
їй, а не боржникові, може звернутися до
суду з позовом про визнання права
власності на це майно і про зняття з
нього арешту.

Як вбачається із матеріалів справи,
Згідно Акта опису й арешту майна від 19
березня 2012 року, на нежитлове
приміщення № 17(літ. А), розташоване за
адресою: АДРЕСА_9, державним виконавцем
накладено арешт у зв'язку із примусовим
виконанням рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 08 грудня 2010
року про стягнення із Відповідача № 1
на користь Відповідача № 2 кредитної
заборгованості за кредитним
правочином (а.с. 19-27, том І).

Крім того, відповідно до вчиненого
виконавчого напису приватного
нотаріуса Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 від 02
грудня 2008 року, звернуто стягнення на
спірне нерухоме майно, яке належить
Відповідачу № 1 та яке було передано в
іпотеку Третій особі № 1, для
задоволення вимог останнього на суму 5
715 612 грн. 78 коп., у зв'язку із кредитною
заборгованістю (а.с. 189-190, том І) та у
зв'язку з чим, згідно Акта опису й
арешту майна від 16 лютого 2009 року та від
19 квітня 2011 року, відповідно, на спірне
майно було накладено арешт (а.с. 98-104, том
І).

З огляду на те, що Позивачеві судом
відмовлено у задоволенні позову в
частині щодо визнання права спільної
сумісної власності на спірне нерухоме
майно, підстав для зняття арешту,
накладеного на вищевказане майно суд
також не вбачає, у зв'язку з чим у
задоволенні позову в цій частині також
відмовляє.

З урахуванням викладеного, на підставі
статей 371, 572, 575, 578 Цивільного кодексу
України, статті 74 Сімейного кодексу
України, Закону України «Про іпотеку»,
Закону України «Про виконавче
провадження», керуючись статтями 10, 11,
13, 60, 61, 88, 209, 212-215 Цивільного
процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Хрещатик», Відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві, Відділу примусового виконання
рішень Державної виконавчої служби
України, Відділу державної виконавчої
служби Обухівського міськрайонного
управління юстиції Київської області,
Відділу державної виконавчої служби
Голосіївського районного управління
юстиції у місті Києві, треті особи, які
не заявляють самостійних вимог щодо
предмета спору, Публічне акціонерне
товариство «Банк «Київська Русь»,
Публічне акціонерне товариство
«Універсал Банк», про визнання права
спільної сумісної власності на об'єкти
нерухомого майна, виключення із акту
опису й арешту майна та зняття арешту з
майна - в і д м о в и т и у повному
обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва
шляхом подання через Шевченківський
районний суд м. Києва апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
проголошення рішення, а у разі, якщо
рішення було проголошено без участі
особи, яка його оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення зазначених вище строків або
після розгляду справи в апеляційному
порядку Апеляційним судом м. Києва,
якщо воно не буде скасоване.

СУДДЯ :