№ 2-547/12
№ 2/207/39/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2013 року Баглійський
районний суд м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області у складі:

судді:
Литвинчука В.П.

при секретарі:
Єрмаковій Н.П.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні у залі суду у м.
Дніпродзержинську справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті
особи Дніпродзержинська міська рада,
Управління державного земельного
кадастру у м. Дніпродзержинську, 1-ша
Дніпродзержинська державна
нотаріальна контора --- про визнання
недійсним свідоцтва про право на
спадщину за заповітом, виданого
державним нотаріусом 1-ї
Дніпродзержинської державної
нотаріальної контори 14 червня 2008 року
на ім*я ОСОБА_4 на 5/6 часток земельної
ділянки площею 0,1018га, визнання
недійсним свідоцтва про право на
спадщину за законом, виданого
державним нотаріусом 1-ї
Дніпродзержинської державної
нотаріальної контори 14 червня 2008 року
на ім*я ОСОБА_3 на 1/6 частку земельної
ділянки площею 0,1018, скасування
Державного Акту на землю серії ЯЛ 895546
від 21 вересня 2011 року, виданого та
зареєстрованого на ім*я ОСОБА_4,
скасування Державного акту на землю
серії ЯИ 458912, виданого та
зареєстрованого на ім*я ОСОБА_3 та за
зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання самочинним
будівництво гаражних боксів по ремонту
та обслуговуванню автомобівлів та
знесення самочинно збудованих
гаражних боксів по ремонту та
обслуговуванню автомобілів,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2011 року ОСОБА_1 та
ОСОБА_6 звернулись до суду з позовом до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним
Державного Акту серії ЯЛ № 895546 на
право власності на земельну ділянку по
АДРЕСА_1 та усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою.

У травні 2012 року ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 звернулись до суду з зустрічним
позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_6 про визнання
самочинним будівництво гаражних
боксів по ремонту та обслуговуванню
автомобівлів та знесення самочинно
збудованих гаражних боксів по ремонту
та обслуговуванню автомобілів по
АДРЕСА_1.

Ухвалою суду від 17 квітня 2013
року у зв*язку зі смертю ОСОБА_6
провадження по справі було зупинено до
залучення його правонаступника.

11 вересня 2013 року позивачем по
справі ОСОБА_1 та правонаступником
ОСОБА_6 --- ОСОБА_2 позовні вимоги були
уточнені.

Позивачі за первісним позовом
просили суд визнати недійсним
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом, виданого державним
нотаріусом 1-ї Дніпродзержинської
державної нотаріальної контори 14
червня 2008 року на ім*я ОСОБА_4 на 5/6
часток земельної ділянки площею 0,1018га,
визнати недійсним свідоцтво про право
на спадщину за законом, виданого
державним нотаріусом 1-ї
Дніпродзержинської державної
нотаріальної контори 14 червня 2008 року
на ім*я ОСОБА_3 на 1/6 частку земельної
ділянки площею 0,1018, скасувати
Державний Акту на землю серії ЯЛ 895546
від 21 вересня 2011 року, виданого та
зареєстрованого на ім*я ОСОБА_4,
скасувати Державний акту на землю
серії ЯИ 458912, виданого та
зареєстрованого на ім*я ОСОБА_3.

В обгрунтування пред*явленого
позову ОСОБА_1 вказав, що 07 травня 2004
року йому та нині покійному ОСОБА_6
відповідачами був подарований
житловий будинок АДРЕСА_1, який
розташований на земельній ділянці
площею 800м.кв. з літньою кухнею, сараєм,
гаражем, водопроводом, огорожею,
тротуаром. Договір дарування ними був
укладений з метою заощадження грошей.
Фактично ними був укладений договір
купівлі-продажу. Вони відповідачам
передали гроші за будинок з
господарчими будівлями та земельною
ділянкою, а відповідачі, відповідно,
документи на домоволодіння. Будинок
ними був знесений та його місці ними
були побудовані гаражні бокси по
ремонту та обслуговуванню автомобілів.
Рішенням Дніпровського районного суду
м. Дніпродзержинська від 30 листопада 2006
року за ними було визнано право
власності на новозбудоване майно, яке
розташоване по АДРЕСА_1 та право
спільної часткової власності на їх ім*я
було зареєстроване у БТІ м.
Дніпродзержинська. Вони звернулись в
Управління земельних ресурсів з заявою
про переоформлення земельної ділянки,
на якій був розташований придбаний
ними будинок, на їх ім*я. В оформленні
земельної ділянки їм було відмовлено з
тих підстав, що відповідачам земельна
ділянка, на якій був розташований
житловий будинок, а нині гаражні бокси,
відповідно до Державних актів належить
на праві власності. Відповідачам
Державні Акти про право власності на
землю були видані на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом та за законом. Їм стало
відомо, що ОСОБА_8, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, заповів своє майно
своєму сину ОСОБА_4, відповідачу по
справі. Обставину, що земельна ділянка
оформлена на спадкодавця, відповідачі
від них та нотаріуса приховали. Разом з
тим, нотаріус їм, сторонам по справі,
при посвідченні договору дарування
роз*яснив зміст ст. 120 ЗК України та п.10
договору дарування. При отриманні
свідоцтва про право власності на
земельну ділянку, відповідачі не
повідомили нотаріуса, що ще у 2004 році
будинок ними був відчужений, а на
земельній ділянці збудовані гаражні
бокси. Рішення Дніпровського
районного суду м. Дніпродзержинська,
яким за ними було визнано право
власності на новозбудоване майно, було
скасовано лише 18 червня 2008 року після
отримання відповідачами свідоцтва про
право власності на земельну ділянку.
Державні Акти на землю відповідачами
отримані незаконно. При укладенні
договору дарування представник
відповідачки, ОСОБА_9, не був присутнім.
Просить позов задовольнити, а у
задоволенні зустрічного відмовити.

Позивач ОСОБА_2 також
пред*явлений позов підтримав на
наполягає на його задоволенні. Надав
суду аналогічні пояснення. У
задоволенні зустрічного позову
просить візмовити.

Представник позивачів,
ОСОБА_10, пояснив, що у 2004 році
відповідачами позивачам був
подарований будинок АДРЕСА_1. Фактично
сторонами був укладений договір
купівлі-продажу та позивачами
відповідачам за домоволодіння із
земельною ділянкою було сплачено 2.500
доларів США. Будинок був старий та
позивачами знесений. На місці будинку
позивачами були збудовані гаражні
бокси та рішенням суду на них за
позивачами було визнано право
власності. 30 листопада 2006 року
позивачами було зареєстровано право
власності на гаражні бокси і їх
реєстрація не скасована. Позивачам у
видачі свідоцтва про право власності
на земельну ділянку було відмовлено з
тих підстав, що відповідачам на
земельну ділянку було видано свідоцтво
про право власності в порядку
спадкування за заповітом та за законом.
При посвідченні договору дарування
нотаріусом сторонам, у тому числі і
відповідачам, було роз*яснено
положення ст.120 ЗК України. Позивачам
лише у 2006 році стало відомо, що земельна
ділянка належить спадкодавцю, нині
покійному ОСОБА_8. Відповідачами
свідоцтва про право власності на
земельну ділянку в порядку спадкування
за заповітом та за законом були
отримані 14 червня 2008 року, тобто, через
08 років після смерті спадкодавця та
через 04 роки після укладення договору
дарування. Ця обставина від нотаріуса
відповідачамии була прихована.
Відповіді зловжили своїми правами,
передбаченими ст.1301 ЦК України.
Державні Акти на землю відповідачам
видані у 2011 році і тому строк позовної
давності не пропущений. Просить позов
задовольнити, а у задоволенні
зустрічного відмовити.

Відповідач ОСОБА_4 пред*явленого
позову не визнав та у його задоволенні
просив відмовити. Просить задовольнити
зустрічний позов.

Відповідачка ОСОБА_3 також
пред*явленого позову не визнала та у
його задоволенні просила відмовити. На
задоволенні зустрічного позову
наполягає.

Представник відповідачки
ОСОБА_3, ОСОБА_9 пояснив, що між
сторонами було укладено договір
дарування. Позивачам був потрібний
будівельний матеріал, а не будинок.
Стосовно земельної ділянки між
сторонами розмови не було. Їхній
батько, ОСОБА_8, помер у ІНФОРМАЦІЯ_1 і з
цього часу вони вступили в право
спадкування та згодом прийняли
спадщину. Строк для прийняття спадщини
законом на встановлений. Позивачами
гаражні бокси побудовані з порушенням.
Просить у задоволенні позову
відмовити, задовольнивши зустрічний
позов.

Предствник відповідача
ОСОБА_4, ОСОБА_12, вказав, що між
сторонами по справі був укладений
договір дарування будинку, що при
укладенні договору дарування не було
угоди про передачу у власність
позивачам земельної ділянки. Позивачам
у власність перейшла лише земельна
ділянка, на якій був розташований лише
будинок. Позивачами гаражні бокси
побудовані на земельній ділянці, яка
була виділена для ведення підсобного
господарства та якій був садок. У
договорі дарування не вказано яка
конкретно земельна ділянка була
подарована. При видачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3
Державних Актів на землю закон не був
порушений. Земельна ділянка на час
укладення договору дарування на праві
власності належала ОСОБА_8, батьку
відповідача. Відповідачами земельна
ділянка була отримана в порядку
спадкування за заповітом та за законом.
Відповідачами був пропущений строк
позовної давності та їм була відома
обставина, що відповідачами отримано
свідоцтво про право власності на
земельну ділянку. Клопотання про
поновлення строку позовної давності
позивачами не заявлялось. У
задоволенні позову просить відмовити,
задовольнивши зустрічний позов.

Представник 3-ї особи,
Дніпродзержинської міської ради,
пояснив, що, згідно укладеного між
сторонами договору дарування, особи,
які набули права власності на будинок,
набувають право власності і на
земельну ділянку. При самочинному
будівництві позивачами права 3-х осіб
не були порушені. Стосовно цього до
міської ради звернень від громадян не
надходило. Вважає, що первісний позов
підлягає задовіоленню, а у задоволенні
зустрічного необхідно відмовити.
Відповідачами при отриманні свідоцтва
про право власності на земельну
ділянку від нотаріуса був прихований
факт відчуження будинку.

Представники третіх осіб,
Управління Державного земельного
кадастру у м. Дніпродзержинську та 1-ї
Дніпродзержинської державної
нотаріальної контори, у судове
засідання не з*явились. Судом про день,
час та місце розгляду справи
повідомлені. Про причини неявки у
судове засідання не повідомими. Тому
суд вважає можливим розглядати справу
у їх відсутність.

Суд, вислухавши сторони, їх
представників, представника
Дніпродзержинської міської ради,
дослідивши матеріали цивільної справи,
вважає, що первісний позов підлягає
задоволенню, а у задоволенні
зустрічного позову необхідно
відмовити з наступних підстав.

Так, у судовому засіданні було
встановлено, що 07 травня 2004 року між
сторонами було укладено договір
дарування. Згідно укладеного договору
дарування ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
відповідачі, подарували ОСОБА_1 та
ОСОБА_6, позивачам, житловий будинок
АДРЕСА_1.

Подарований житловий будинок
складається: на земельній ділянці
/норма 800м.кв./ розташовані: глинобитний
житловий будинок А-1, житловою площею
40,4м.кв. загальною площею 61,2м.кв.;
цегляний сарай Б-1; цегляна літня кухня
В-1; цегляний гараж Ж-1; водопровід № 1;
огорожа № 4; тротуар I. Житловий будинок
належить ОСОБА_3 - 1/6 частина та ОСОБА_4 -
5/6 частин на підставі свідоцтва про
право на спадщину.

Відповідно до п.10 укладеного
договору: зміст ст. 120 Земельного
Кодексу України сторонам нотаріусом
роз*яснено.

При цьому, згідно зі ст. 120 ЗК
України: «При переході права власності
на будівлю і споруду право власності на
земельну ділянку або її частину може
переходити на підставі
цивільно-правових угод, а право
користування - на підставі договору
оренди.»

Зі змісту вказаної статті
випливає: якщо відчужується будівля і
споруда, яка розташована на земельній
ділянці, що належить на праві
власності, то до набувача, у даному
випадку позивачів, переходить право
власності і на земельну ділянку. Якщо
двоє чи більше осіб придбали у спільну
власність будівлю чи споруду, то вони
набувають у спільну власність і
земельну ділянку, на якій розташована
зазначена будівля чи споруда. Кожний із
співвласників такої будівлі чи споруди
стає співвласником і земельної
ділянки. Кожному із її співвласників
переходить така сама доля у спільній
власності на земельну ділянку, яку
співвласник має у спільній власності
на будівлю чи споруду.

При цьому, якщо договором про
відчуження житлового будинку, будівлі
або споруди розмір земельної ділянки
не визначено, то до набувача переходить
право власності на ті її частини, одна з
яких зайнята жилим будинком, будівлею
чи спорудою, а інша необхідна для їх
обслуговування.

Пунктом 2 договору дарування
від 07 травня 2004 року розмір земельної
ділянки визначено --- 800м.кв.

У судовому засіданні також
було встановлено, що земельну ділянку
на день укладення договору дарування,
яка на праві власності належала
спадкодавцеві ОСОБА_8, успадкували
відповідачі по справі: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Однак, вказану обставину
відповідачі по справі від нотаріуса та
позивачів приховали.

При цьому, із свідоцтва про
право власності на спадщину за законом
від 14 червня 2008 року та свідоцтва про
право власності на спадщину за
заповітом також від 14 червня 2008 року,
вбачається, що ОСОБА_3 є власником 1/6, а
ОСОБА_4 є власником 5/6 частин майна
ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року,
яке складається із земельної ділянки
площею 0,1018га. по АДРЕСА_1.

Вказана земельна ділянка
була надана для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд,
ведення особистого підсобного
господарства та належала померлому
ОСОБА_8 на підставі Державного Акту на
право приватної власності на землю від
12 січня 1999 року.

У судовому засіданні також було
встановлено, що позивачами при
укладенні договору дарування 07 травня
2004 року обставина, що земельна ділянка
площею 0,1018га по АДРЕСА_1 на праві
власності з 12 січня 1999 року належала
ОСОБА_8, спадкодавцеві, та яку ОСОБА_8
заповів відповідачу ОСОБА_4, як від
нотаріуса, так і від них, позивачів,
була прихована. Із заявами про передачу
у власність земельної ділянки
відповідачі до міської ради звернулись
лише 03 березня 2010 року.

У судовому засіданні була
оглянута спадкова справа № 875/03 на
майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року
ОСОБА_4 Зі спадкової справи вбачається,
що відповідачі із заявами про
прийняття спадщини, відповідно за
заповітом та за законом, після
померлого ОСОБА_8 до нотаріальної
контори звернулись 31 жовтня 2003 року.

При цьому, відповідачі із
заявами про прийняття спадкового майна
у вигляді земельної ділянки до
нотаріальної контори звернулись лише 14
червня 2008 рок, тобто, вже після
укладення договору дарування, та
просили видати їм додаткове до
основного свідоцтво про право на
спадщину, відповідно за заповітом та за
законом, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1
року ОСОБА_8

При цьому, із довідки
Дніпродзержинського міського
управління земельних ресурсів від 15
травня 2008 року № 1/08-662 вбачається, що
цільове призначення земельної ділянки
площею 0,1018га по АДРЕСА_1 --- для
будівництва та обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель /присадибна ділянка/ та
ведення особистого підсобного
господарства.

Із заповіту ОСОБА_8 від 16
січня 1987 року вбачається, що ОСОБА_8 все
своє майно де б воно не було та з чого б
воно не складалось заповів ОСОБА_4

Перехід права власності на
земельну ділянку вимагає укладення
відповідних цивільно-правових угод між
власниками земельної ділянки і
набувачем будівлі, споруди.

У даному випадку такою
угодою є укладений між сторонами
договір дарування житлового будинку.

Відповідно до ч.5 ст. 376 ЦК
України: «На вимогу власника
/користувача/ земельної ділянки суд
може визнати за ним право власності на
нерухоме майно, яке самочинно
збудоване на ній, якщо це не порушує
права інших осіб.»

У судовому засіданні було
встановлено, що самочинним
будівництвом гаражних боксів по
ремонту та обслуговуванню
автомобівлів позивачами права інших
осіб не порушені.

Із технічного висновку №
129/ТЗ від 13 листопада 2013 року
вбачається, що конструкції самовільно
збудованих гаражних боксів по ремонту
та обслуговуванню автомобілів
виконані технічно грамотно,
відповідають вимогам будівельних,
протипожежних та санітарних норм
проектування та будівництва, не
порушують несучі здібності
конструкцій існуючих поряд споруд, їх
загального стану та придатні для
подальшої безпечної експлуатації.

При таких обставинах суд,
оцінивши всі докази зібрані по справі у
їх сукупності, вважає, що позовні
вимоги позивачів підлягають
задоволенню, а у задоволенні
зустрічного необхідно відмовити.

Задовольняючи вимоги за
первісним позовом та відмовляючи у
задоволенні зустрічного позову, суд
вважає, що з відповідачів на користь
позивачів підлягають стягненню
понесені ними судові витрати 94 гривні 10
копійок судового збору.

Керуючись ст.ст.376, 377 ЦК
України, ст.120 Земельного Кодексу
України, ст.,ст.6-14,60,212-218 ЦПК України,
суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2
до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи
Дніпродзержинська міська рада,
Управління державного земельного
кадастру у м. Дніпродзержинську, 1-ша
Дніпродзержинська державна
нотаріальна контора --- про визнання
недійсним свідоцтва про право на
спадщину за заповітом, виданого
державним нотаріусом 1-ї
Дніпродзержинської державної
нотаріальної контори 14 червня 2008 року
на ім*я ОСОБА_4 на 5/6 часток земельної
ділянки площею 0,1018га, визнання
недійсним свідоцтва про право на
спадщину за законом, виданого
державним нотаріусом 1-ї
Дніпродзержинської державної
нотаріальної контори 14 червня 2008 року
на ім*я ОСОБА_3 на 1/6 частку земельної
ділянки площею 0,1018, скасування
Державного Акту на землю серії ЯЛ 895546
від 21 вересня 2011 року, виданого та
зареєстрованого на ім*я ОСОБА_4,
скасування Державного акту на землю
серії ЯИ 458912, виданого та
зареєстрованого на ім*я ОСОБА_3 ---
задовольнити.

Визнати недійсним свідоцтво
про право на спадщину за заповітом,
виданого державним нотаріусом 1-ї
Дніпродзержинської державної
нотаріальної контори 14 червня 2008 року
на ім*я ОСОБА_4 на 5/6 часток земельної
ділянки площею 0,1018га.

Визнати недійсним свідоцтво
про право на спадщину за законом,
виданого державним нотаріусом 1-ї
Дніпродзержинської державної
нотаріальної контори 14 червня 2008 року
на ім*я ОСОБА_3 на 1/6 частку земельної
ділянки площею 0,1018га.

Скасувати Державний Акт на
землю серії ЯЛ 895546 від 21 вересня 2011
року, виданий та зареєстрований на
ОСОБА_4.

Скасувати Державний Акт на
землю серії ЯИ 458912, від 21 вересня 2011
року, виданий та зареєстрований на
ОСОБА_3.

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_4, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
визнання самочинним будівництво
гаражних боксів по ремонту та
обслуговуванню автомобівлів та
знесення самочинно збудованих
гаражних боксів по ремонту та
обслуговуванню автомобілів ---
відмовити.

Стягнути солідарно із ОСОБА_4,
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2
понесені судові витрати: 94 гривні 10
копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржено
на протязі 10 днів з моменту його
оголошення до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Баглійський районний суд м.
Дніпродзержинська.

Суддя:
Литвинчук В.П.