Справа № 376/1799/13-ц Головуючий у І
інстанції Віговський С.І.Провадження
№ 22-ц/780/6711/13 Доповідач у 2
інстанції ПоліщукКатегорія 29
УХВАЛА

Іменем України

10 грудня 2013 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

Головуючого судді: Поліщука М.А.,

суддів: Малорода О.І., Ігнатченко Н.В.

при секретарі: Власенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві матеріали
цивільної справи за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Сквирського
районного суду Київської області від 03
жовтня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування
шкоди, -

В С Т А Н О
В И Л А:

В серпні 2013 року позивач звернувся до
суду з зазначеним позовом, який згодом
уточнив та просив стягнути з
відповідача на його користь 16 920 грн. 26
коп. матеріальної шкоди, 10 000 грн.
моральної шкоди та 650 грн. судових
витрат на правову допомогу.

Свій позов обґрунтовував тим, що 18
червня 2012 року о 18 год. 10 хв. на
автобусній зупинці «Молодіжна», яка
розташована по вул. Леніна в с.Пищики
Сквирського району Київської області
на ґрунті раптово виниклих неприязних
відносин між позивачем та відповідачем
по справі ОСОБА_2 виникла сварка,
внаслідок якої останній наніс позивачу
удар рукою по обличчю, від чого він впав
на землю та отримав тілесні ушкодження.
Зазначав, що в зв'язку з погіршенням
стану здоров'я був змушений звернутися
до лікарні, після чого тривалий час
лікувався та поніс значні витрати на
медичні препарати, також він був
вимушений придбати новий протез, так як
його зламався при падінні. Крім того
вказував, що він на час вчинення
злочину працював слюсарем ремонтником,
а по вині відповідача втратив
заробіток. Також злочинними діями
відповідач завдав йому моральної
шкоди. В добровільному порядку
відповідач відмовився відшкодовувати
матеріальну та моральну шкоду.

Рішенням Сквирського районного суду
Київської області від 03 жовтня 2013 року
позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5000
грн. моральної шкоди та 650 грн. витрат на
правову допомогу.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу, в
якій просить рішення суду змінити та
задовольнити його позовні вимоги в
повному обсязі, посилаючись на неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, порушення норм
матеріального і процесуального права.

Зокрема в доводах апеляційної скарги
зазначено, що суд дав неправильну
оцінку чекам на придбання ліків,
доказам перебування на амбулаторному
лікуванні.

Крім цього апелянтом зазначається,
що суд необґрунтовано відмовив у
відшкодуванні втраченого заробітку
за час тимчасової непрацездатності з
19.06.2012 року по 2.07.2012 року та
відшкодуванні витрат на замовлення
і виготовлення нового протезу та
витрат на транспортні послуги і
придбання пального.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню із наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у
стягненні матеріальної шкоди суд
першої інстанції виходив із того, що
розмір матеріальної шкоди (збитків),
заявленої позивачем, не знайшов свого
підтвердження, оскільки позивачем на
підтвердження не було надано належних
доказів.

Також судом зазначено, що надані
позивачем докази на підтвердження
відшкодування втраченого заробітку є
неналежними, з наданої позивачем
довідки ВАТ «Росава» від 6.09.2013 року не
вбачається будь-якої втрати
позивачем заробітку та проведення
оплати лікарняних листків.

Такі висновки відповідають
обставинам справи і узгоджуються із
вимогами закону.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, крім випадків,
передбачених статтею 61 цього Кодексу.

Так, судом першої інстанції
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що 18 червня 2012 року
о 18 год. 10 хв. на автобусній зупинці
«Молодіжна», яка розташована по вул.
Леніна в с.Пищики Сквирського району
Київської області на ґрунті раптово
виниклих неприязнених відносин між
позивачем та ОСОБА_2 виникла сварка,
внаслідок якої останній наніс позивачу
удар рукою по обличчю, від чого він впав
на землю та отримав тілесні ушкодження.

Згідно з висновком судово-медичного
експерта №51/д від 26.03.2013 р. позивачу
заподіяно наступні ушкодження: садно
в лівій потиличній області, садно на
лобі, садно в правій висковій області,
синець на правому ліктьовому суглобі,
синець на правому колінному суглобі,
забій правого колінного суглоба,
синець в лівій поперековій ділянці, які
відносяться до категорії легких
тілесних ушкоджень, що спричинили
короткочасний розлад здоров'я.

Вироком Сквирського районного суду
Київської області від 07 червня 2013 року
ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні
кримінального правопорушення,
передбаченого ст. 125 ч.1 КК України і
засуджений до покарання у вигляді 100
годин громадських робіт.

На підтвердження матеріальної шкоди
у вигляді витрат на придбання ліків,
витрат на придбання пального,
транспортних витрат позивачем були
надані копії чеків на придбання ліків,
довідку травмпункту від 19.06.2012 року,
витяг із медичної картки, копії
квитків на проїзд в автобусі, листок
непрацездатності від 19 червня 2012 року,
листок непрацездатності від 16 липня
2012 року.

Оцінивши вказані докази, суд прийшов
до вірного висновку, що вказані
докази не можна визнати належними.

Так, позивачем не доведено які саме
ліки та медпрепарати були йому
призначені внаслідок того, що 18 червня
2012 року йому заподіяні тілесні
ушкодження неправомірними діями
відповідача.

Витрати на придбання пального і
транспортні витрати також не
підлягають задоволенню, оскільки
позивачем не доведено, що саме ним
внаслідок заподіяння йому тілесних
ушкоджень понесені ці витрати.

Колегія суддів також позбавлена
можливості перевірити необхідність
придбання зазначених в чеках медичних
ліків та препаратів, оскільки у справі
відсутні медичні документи, які
підтверджують призначення ліків та
необхідність лікування позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України,
фізична або юридична особа, яка завдала
шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я фізичній особі, зобов'язана
відшкодувати потерпілому заробіток
(дохід), втрачений ним внаслідок втрати
чи зменшення професійної або загальної
працездатності, а також відшкодувати
додаткові витрати, викликані
необхідністю посиленого харчування,
санаторно-курортного лікування,
придбання ліків, протезування,
стороннього догляду тощо.

Встановлено і підтверджується
матеріалами справи, що ОСОБА_1 в
період з 19 червня 2012 року по 2 липня
2012 року перебував на амбулаторному
лікуванні.

Згідно довідки №236 від 6.09.2013 року
(а.с.34) в червні і липні 2012 року за
основним місцем роботи у ВАТ
«Росава» позивач отримав заробітну
плату в розмірі 2098,61грн. за червень,
та в розмірі 2151,60грн. за липень 2012
року.

За вказаних обставин суд прийшов до
правильного висновку, що позивачем
не доведено втрату ним
заробітку(доходу) внаслідок
ушкодження здоров'я винними діями
відповідача.

Відповідають вимогам закону і
висновки суду щодо відмови в
задоволенні вимог про стягнення
шкоди, яка полягає у витратах
позивача на замовлення і
виготовлення нового протезу нижньої
кінцівки у сумі 15000грн., так як
позивачем не доведено
причинно-наслідковий зв'язок між
заподіянням позивачу легких тілесних
ушкоджень і заміною протезу нижньої
кінцівки.

Рішення суду ухвалене з додержанням
норм матеріального і процесуального
права.

Позивач відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК
України не довів свого позову в
частині відшкодування матеріальної
шкоди і втраченого заробітку.

Доводи апеляційної скарги на
неправильну оцінку судом чеків на
придбання ліків, доказів перебування
на амбулаторному лікуванні,
відшкодуванні витрат на замовлення
і виготовлення нового протезу та
витрат на транспортні послуги і
придбання пального є
необґрунтованими, спростовуються
висновками суду, які ґрунтуються на
доказах, наданих сторонами на
підтвердження- заперечення позовних
вимог.

Інші доводи апелянта на те, що суд
необґрунтовано відмовив у
відшкодуванні втраченого заробітку
за час тимчасової непрацездатності з
19.06.2012 року по 2.07.2012 року також не
заслуговують на увагу, оскільки суд
прийшов до вірного висновку, що ці
вимоги є недоведеними.

Перебування позивача на
стаціонарному лікуванні з 3 по 16
липня 2012 року з приводу
офтальмологічного захворювання не
знаходиться в причинному зв'язку із
тілесними ушодженнями, заподіяними
йому відповідачем.

Так з висновку експерта №51/д
вбачається, що позивач перебував на
лікарняному з діагнозом «задня
ішемічна нейроофмальмія зліва»
(погіршення зору), проте в висновку
зазначено, що згідно консультативного
заключення консультанта-офтальмолога
даний діагноз є захворюванням, що
пов'язане з супутньою патологією і тому
виникнути за обставин на які вказував
позивач (при ударах та падінні на
тверду поверхню з висоти власного
росту) не могло.

Інші доводів, які б спростовували
законність і обґрунтованість
ухваленого судом рішення, апеляційна
скарга не містить.

Керуючись ст.ст. 307, 308,315 ЦПК України,
колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Сквирського районного суду
Київської області від 03 жовтня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: