Єдиний унікальний номер: 2-509/11
Провадження № 2/448/5/13
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

05.12.2013 року Мостиський районний суд
Львівської області в складі:

головуючого судді Кічака Ю.В.,

при секретарі Власюк М.Б.,

за участю: позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представників позивачів адвокатів
ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника відповідача
ОСОБА_5,

третіх осіб ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Мостиська
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Раденицької сільської ради
Мостиського району Львівської області,
треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10 (правонаступник ОСОБА_2)
про визнання права власності на
спадкове майно

та за позовом ОСОБА_10 (правонаступник
ОСОБА_2) до Раденицької сільської ради
Мостиського району, треті особи
Мостиська державна нотаріальна
контора, ОСОБА_1 про визнання права
власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із
зазначеним позовом, покликаючись на те,
що вона являється власником 2/6 частин
будинковолодіння, що знаходиться в
АДРЕСА_1, що підтверджується витягами
про реєстрацію права власності на
нерухоме майно від 06.06.2005 року та від
20.06.2008 року відповідно. Стверджує, що
окрім неї спільними власниками по 1/6
частині спірного будинковолодіння є її
(позивачки ОСОБА_1) дочка ОСОБА_8 та
ОСОБА_11 На 2/6 частини вищевказаного
будинковолодіння право власності не
оформлено. Такий являється колгоспним
двором, головою якого була її
(позивачки ОСОБА_1) бабця - ОСОБА_10. Після
1990 року в даному будинку проживали:
ОСОБА_12, її батько, дружина батька
ОСОБА_13 (ОСОБА_13), вона (позивачка) та
ОСОБА_8 її дочка. Таким чином кожен із
них мав право на ? частину
будинковолодіння в АДРЕСА_1.

Покликається на те, що в даному
будинковолодінні до 1989 року проживала
також її бабця ОСОБА_15. Така була членом
колгоспного двору, однак спадщина
після смерті останньої не відкрилась
виходячи з діючого на момент смерті ЦК
України 1963 року.

Зазначає, що після смерті батька
ОСОБА_12, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4
відкрилась спадщина на його частку в
спадковому майні. При зверненні її
(позивачки ОСОБА_1) до нотаріальної
контори для оформлення зазначеної
частки, її повідомили, що бабця ОСОБА_10
склала заповіт в 1977 році, згідно якого
все своє майно заповіла
ОСОБА_9 та ОСОБА_10 Даний заповіт був
врахований при оформленні нею
(позивачкою) права власності на частку
у вищевказаному будинковолодінні, а
також з врахуванням того, що останні
(ОСОБА_9 та ОСОБА_10.) претендують на 2/6
частини спірного будинковолодіння.
Однак такі спадщину не прийняли,
оскільки після 01.07.1990 року не проживали
в даному будинковолодінні, а тому не
можуть претендувати на частку у майні
такого.

Вказує, що відповідно до ст.563 ЦПК (в
редакції 1963 року) спадщина на майно
колгоспного двору відкривається лише
після смерті останнього його члена,
поширюється на випадки припинення
колгоспного двору лише з цих підстав до
01.07.1990 року. При припиненні колгоспного
двору з інших підстав (перетворення
колгоспного двору у радгосп, виходу з
колгоспу членів двору тощо), а також
в разі смерті члена двору після 30.06.1990
року, спадщина на відповідну частку
майна колгоспного двору (майна, що
збереглося), відкривається після
смерті кожного з його колишніх членів.

Стверджує, що виходячи із зазначеної
норми фактичними власниками вказаного
будинковолодіння були: ОСОБА_12,
ОСОБА_16, ОСОБА_1 та ОСОБА_8, оскільки такі
на момент зміни законодавства щодо
правового статусу колгоспного двору,
тобто після 01.07.1990 року, а саме станом на
квітень місяць 1992 року були там
зареєстровані. На вказаних осіб і
оформлено право власності, однак
тільки по 1/6 частині будинковолодіння,
хоча фактично вони повинні були бути
власниками по 1/4 частині спірного
будинковолодіння.

Також зазначає, що після смерті батька
ОСОБА_12 в даному будинковолодінні
проживали: вона (позивачка), мати такої -
ОСОБА_16, а також її (позивачки) дочка
ОСОБА_8 Вона (позивачка ОСОБА_1)
фактично прийняла частку (1/6 частину
спірного будинковолодіння) у спадщині
після смерті батька. На решту
спадкового майна, а саме 2/6 частини
спірного будинковолодіння належним
чином не оформлено право власності.

Вказує, що згідно з чинною на час
виникнення даних правовідносин ст.126 ЦК
України в редакції 1963 року,
працездатний член колгоспного двору
втрачає право на частку в майні двору,
якщо він не менше трьох років не брав
участі у веденні спільного
господарства двору. Таким чином вона
(позивачка ОСОБА_1) разом із своєю
донькою, матір'ю та батьком стали
власниками спірного будинковолодіння.

Покликається на те, що враховуючи
вищенаведені обставини, решта 2/6
частини будинковолодіння, що
знаходиться в АДРЕСА_1 належить в
рівних частках: їй (позивачці), матері
позивачки ОСОБА_16 та її (позивачки)
доньці ОСОБА_8, проте дві останні
відмовляються в її користь від
оформлення права власності та не
претендують на 2/6 частини спірного
будинковолодіння.

З огляду на наведене просила суд
ухвалити рішення яким визнати за нею
право власності на 2/6 частини
будинковолодління, що знаходиться в
АДРЕСА_1.

Позивачка ОСОБА_10 26.04.2012 року
звернулась до суду із позовом до
Раденицької сільської ради
Мостиського району Львівської області
про визнання права власності на
1/2 частину будинковолодіння АДРЕСА_1 в
порядку спадкування після смерті
матері ОСОБА_10, яка померла 14.12.1989 р.
Покликається на те, що господарство
колгоспного двору у АДРЕСА_1 станом на
1986-1990 р.р. являло собою два колгоспні
двори (кожен по 1/2 частині
домоволодіння), головами яких були: №383
- мати позивачки ОСОБА_10, №384 - брат
позивачки ОСОБА_12

Вказує на те, що ІНФОРМАЦІЯ_5 померла її
(позивачки ОСОБА_10.) мати - голова
колгоспного двору №383. Оскільки така
була останнім членом колгоспного
двору, то після смерті останньої
відкрилась спадщина на 1/2 частину
спірного будинковолодіння.

Стверджує, що за свого життя ОСОБА_10
склала заповіт, згідно якого 1/2 частину
спірного будинковолодіння заповіла їй
(позивачці ОСОБА_10.) та ОСОБА_9, брату
позивачки. Останній в свою чергу від
частки у спадщині відмовився в її
користь. Іншу частину будинковолодіння
заповіла ОСОБА_12

Зазначає, що у встановлений законом
строк вона (позивачка ОСОБА_10.) не
звернулась в нотаріальну контору із
заявою про прийняття спадщини, однак з
моменту її відкриття здійснює догляд
за даним майном (спірним
будинковолодінням) та вважає, що
вступила в управління цим майном.
Отримати в позасудовому порядку
свідоцтво про право власності на
спадкове майно вона позбавлена
можливості, оскільки на таке відсутні
правовстановлюючі документи.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні
позовні вимоги підтримала, посилалась
на обставини зазначені в позовній
заяві та зазначила, що вона являється
власником 2/6 частин будинковолодіння,
що знаходиться в АДРЕСА_1. Дане
будинковолодіння являється колгоспним
двором. Стверджує, що окрім неї
власниками по 1/6 частині такого є її
дочка ОСОБА_8 та мати ОСОБА_16 На інші 2/6
частини вищевказаного
будинковолодіння право власності не
оформлено. На момент припинення
колгоспного двору в даному
будинковолодінні проживали та були
зареєстровані: вона (позивачка), її
батьки (ОСОБА_12, ОСОБА_11) та ОСОБА_8, її
дочка. Тобто кожному з них належало по ?
частині спірного будинковолодіння. В
подальшому, після смерті батька ОСОБА_12
та у зв'язку з відмовою та не
претендуванням її матері та дочки на
частки у спадщині, саме у неї
виникло право претендувати на вказані
частки. Зазначає, що позивачка ОСОБА_10
постійно проживала у м.Львові та не
брала участі ані працею, ані коштами у
веденні спільного господарства, не
вчинила жодних дій, що свідчать про
прийняття нею спадщини, а тому втратила
право на частку в колгоспному дворі. Її,
ОСОБА_1, покійний батько ОСОБА_12 сам
платив податок за землю, всі комунальні
послуги були з 1987 року зареєстровані
саме на нього. Третя особа ОСОБА_9, 1947
р.н., постійно проживає в
м.Івано-Франківську, а тому і не може
претендувати на дане майно. Просила
визнати за нею право власності на 2/6
частини спірного будинковолодіння та
відмовити в задоволенні позову ОСОБА_10
про визнання за такою права власності
на 1/2 частину вказаного
будинковолодління в порядку
спадкування після смерті ОСОБА_10, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_5.

В судовому засіданні представник
позивача - адвокат ОСОБА_3 підтримав
позовні вимоги ОСОБА_1 та заперечив
позов ОСОБА_10 (правонаступником якої є
ОСОБА_2), вказавши, що всупереч посилань
позивачки ОСОБА_10 станом на 15.04.1991 року
господарство колгоспного двору у
АДРЕСА_1 в погосподарських книгах
значилось під №366 та головою двору був
покійний батько позиваки ОСОБА_12
Будь-яких документів щодо оформлення
права на частку в колгоспному дворі у
позивачки ОСОБА_10 не було, оскільки
така не проживала на момент смерті
матері в с.Хатки, а також не зверталась
до нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини. Посилання такої
(ОСОБА_10.), що остання сезонно
приїжджала обробляти земельну ділянку
не свідчить про прийняття спадщини.
Також вказує на те, що ОСОБА_10
посилається на заповіт від 1977 року,
згідно якого остання розпорядилась
цілим будинком, будучи членом
колгоспного двору і маючи тільки свою
частку на рівні з іншими членами
колгоспного двору. Зазначив, що батько
ОСОБА_1 - ОСОБА_12 не заперечував проти
того, щоб ОСОБА_10, його сестра
приїжджала до батьківської хати і
тимчасово там проживала. Також вказав,
що з погосподарських книг за 1990-1995 роки,
колгоспний двір, головою якого був
ОСОБА_12, складався з житлового будинку
в АДРЕСА_1, а отже даний колгоспний двір
в цілому належав його членам, які
станом на 15.04.1991 року були там
прописані, зокрема: ОСОБА_12, ОСОБА_16,
ОСОБА_17 та ОСОБА_8 Покликався на ту
обставину, що позивачка ОСОБА_10
пропустила строк звернення до суду за
витребуванням частки спірного
будинковолодіння як майна колишнього
колгоспного двору. Ствердив, що після
смерті ОСОБА_12 - батька позивачки
ОСОБА_1, така фактично вступила у
володіння майном в цілому, однак таке
не оформила належним чином. Просив
позов задоволити та визнати за ОСОБА_1
право власності на 2/6 частини
будинковолодління, що знаходиться в
АДРЕСА_1.

Позивачка ОСОБА_10, яка ще за життя була
допитана на попередніх судових
засіданнях, підтримала вимоги позовної
заяви та суду пояснила, що господарство
колгоспного двору у АДРЕСА_1 станом на
1986-1990 р.р. являло собою два колгоспні
двори, головами яких були: №383 - мати
позивачки ОСОБА_10, №384 - брат позивачки
ОСОБА_12, а коли саме відбувся поділ вона
не пригадує. ІНФОРМАЦІЯ_5 померла її
(позивачки ОСОБА_10.) мати ОСОБА_10, -
голова колгоспного двору №383, яка за
свого життя склала заповіт, згідно
якого 1/2 частину спірного
будинковолодіння заповіла їй
(позивачці ОСОБА_10.) та ОСОБА_9, брату
позивачки, котрий від частки у спадщині
відмовився в її користь, а іншу частину
будинковолодіння заповіла ОСОБА_12
Зазначила, що вона вибула з даного
господарства в 1953 році у м.Львів, де і
проживала та працювала 35 років на
автозаводі. За життя матері таку
постійно відвідувала, приїжджавши на
вихідні дні. Після смерті матері
ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5, позивачка
продовжувала на вихідні дні приїжджати
до даного господарства, а саме до
кімнати, де проживала остання. В
основному приїжджала у весняно-осінній
період під час проведення
сільськогосподарських робіт. Протягом
перших пів року після смерті матері
вона не зверталась в нотаріальну
контору із відповідними заявами про
прийняття спадщини, оскільки про такий
порядок їй не було відомо. Просила суд
визнати за нею право власності лише на
одну кімнату у вказаному
будинковолодіння, однак згодом
уточнила позовні вимоги та просить
визнати право власності на 1/2 частину
будинковолодіння АДРЕСА_1 в порядку
спадкування після смерті матері
ОСОБА_10, яка померла 14.12.1989 р.

Правонаступник позивачки ОСОБА_10, яка
померла 30.10.2012 року, її син ОСОБА_2 та
представник адвокат ОСОБА_4 підтримали
свої позовні вимоги, а позов ОСОБА_1
заперечили. Покликались на те, що
господарство колгоспного двору у
АДРЕСА_1 станом на 1986-1990 р.р. являло
собою два колгоспні двори (кожен по 1/2
частині домоволодіння), головами яких
були: №383 - позивачка ОСОБА_10, №384 - брат
позивачки ОСОБА_12 У 1977 році був
складений ОСОБА_10 заповіт, згідно
якого така 1/2 частину спірного
будинковолодіння заповіла доньці
позивачці ОСОБА_10 і брату ОСОБА_9, який
від своєї частки відмовився в користь
ОСОБА_10 Іншу частину будинковолодіння
заповіла ОСОБА_12 Вказують, що ОСОБА_10
(позивачка) була зареєстрована у
м.Львові і там проживала, однак
постійно приїжджала до своєї матері
ОСОБА_10, яка померла у 1989 році,
допомагала такій по господарству,
доглядала за кімнатою, обробляла
земельну ділянку. Окрім цього
зазначили, що мати позивачки ОСОБА_10 -
ОСОБА_10 проживала в одній кімнаті
будинку та вела невелике підсобне
господарство. Після смерті матері
позивачка ОСОБА_10 продовжувала
приїжджати до господарства, обробляла
земельну ділянку, а тому вважають, що
така прийняла спадщину та за
правонаступником ОСОБА_2 слід визнати
право власності на 1/2 частину
будинковолодіння по АДРЕСА_1
Львівської області.

Відповідач, представник Раденицької
сільської ради Мостиського району
Львівської області сільський голова
ОСОБА_5 в судовому засіданні позов
ОСОБА_1 визнав, а позов ОСОБА_10
заперечив. Пояснив, що господарство
колгоспного двору у АДРЕСА_1 являло
собою спочатку один колгоспний двір,
згодом в погосподарській книзі було
записано два колгоспні двори під №383 та
під №384, однак жодних документів про
його розподіл в сільській раді немає.
Головою колгоспного двору з №383 була
ОСОБА_10, а № 384 - ОСОБА_12 Станом на 01.04.1991
року за вищевказаною адресою значився
один колгоспний двір під №366, в якому
проживала сім'я ОСОБА_12, де окрім нього
були зареєстровані та проживали також
його дружина ОСОБА_13 (по батькові
ОСОБА_13), дочка ОСОБА_1, а також внучка
ОСОБА_8 Вказує, що позивачка ОСОБА_10
весною та осінню на вихідних
приїжджала до батьківської хати до
досягнення нею пенсійного віку разом
із сином ОСОБА_2 Окрім цього зазначив,
що мати позивачки ОСОБА_10 - ОСОБА_10, 1909
р.н., в 1977 році склала заповіт, згідно
якого 1/2 частину спірного
будинковолодіння заповіла їй
(позивачці ОСОБА_10.) та брату ОСОБА_9, а
іншу частину будинковолодіння (1/2
частину) заповіла ОСОБА_12, які таким не
скористалися. Зазначив, що вказане
будинковолодіння на час складання
заповіту повністю не належало
спадкодавцеві ОСОБА_10, так як було
господарством колгоспного двору.

Треті особи по справі ОСОБА_6, ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 в судовому засіданні зазначили,
що ОСОБА_10 була зареєстрована та
проживала у м.Львові де і знаходилась
значний період свого життя. У с.Хатки
Мостиського району, до батьківського
будинку навідувалась лише інколи.
Зазначили, що в зимовий період така
ніколи не приїжджала, а лише була
декілька разів у весняний та осінній
період, комунальні послуги нею не
оплачувались. Не заперечують щодо
визнання за позивачкою ОСОБА_1 права
власності на 2/6 частини
будинковолодіння у АДРЕСА_1.

Третя особа ОСОБА_9 в судове засідання
не з'явився, однак подав заяву, в якій
зазначив, що позов ОСОБА_1 не підтримує
та просить суд справу слухати у його
відсутності.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні
пояснив, що ОСОБА_10 померла
ІНФОРМАЦІЯ_5, однак в час смерті такої,
зокрема ще з грудня 1988 року по 1991 рік,
він перебував на службі в армії, а тому
хто саме в цей час проживав у спірному
будинку йому не відомо. Зазначив, що як
до смерті ОСОБА_10 так і після смерті
такої, її дочка ОСОБА_10 приїжджала
разом із своїм сином ОСОБА_2 до
батьківської хати на незначний період
часу, переважно весною та осінню,
обробляли земельну ділянку.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні
пояснила, що після смерті ОСОБА_10, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_5, її донька ОСОБА_10
приїжджала до батьківської хати,
обробляла земельну ділянку у весняний
та літній період, проте в зимовий час
поверталась у м.Львів. Також вказує на
те, що покійна ОСОБА_10 жила разом із
сином ОСОБА_12 в одному будинку, а саме в
одній із кімнат.

Заслухавши пояснення сторін, їх
представників, третіх осіб, показання
свідків та проаналізувавши матеріали
справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 про
визнання права власності на 2/6 частини
будинковолодіння слід задоволити, а в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_10
(правонаступника ОСОБА_2) про визнання
права власності на 1/2 частину
будинковолодіння - відмовити.

Статтею 1 ЦПК України визначено, що
завданням цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законами України.

Згідно ст.10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Відповідно до роз'яснень, які містяться
у п.3.1 Інформаційного листа Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про спадкування» при вирішенні
спору про визнання права власності на
спадкове майно потрібно розмежовувати
час і підстави виникнення права
власності у спадкодавця, які
кваліфікуються відповідно до
законодавства України чинного на час
виникнення права власності та підстави
спадкування зазначеного майна, що
визначаються на час відкриття спадщини
та згідно із п.5 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України.

Як слідує з тлумачень Пленуму
Верховного суду України, даних ним в п.6
Постанови «Про судову практику у
справах за позовами про захист права
приватної власності» від 22.12.1995 року за
№20 до правовідносин, що виникли до
прийняття 15.04.1991 року Закону України
«Про власність», застосовується чинне
на той час законодавство. Зокрема,
спори щодо майна колишнього
колгоспного двору, яке було придбане до
15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за
нормами, що регулюють власність цього
двору, а саме - право власності на майно,
яке належало колгоспному двору і
збереглося після припинення його
існування, мають ті члени двору, які до
15.04.1991 року не втратили право на частку
в його майні.

Судом встановлено, що предметом спору
являється будинковолодіння АДРЕСА_1.
Вказане будинковолодіння станом на
15.04.1991 року, тобто на час введення в дію
Закону України «Про власність»,
належало до майна суспільної групи
господарства - колгоспний двір. Дані
обставини стверджуються довідкою
Раденицької сільської ради та
погосподарськими книгами по с.Хатки
сільської ради Мостиського району
Львівської області. Як відомо із даних
погосподарських книг станом на 15.04.1991
року головою господарства №366 був
ОСОБА_12, а членами такого саме ОСОБА_13,
його дружина, ОСОБА_1 - дочка та ОСОБА_8 -
внучка.

Відповідно до ст.123 ЦК України в
редакції 1963 року, діючої на час
виниклих правовідносин, розмір долі
члена в майні колгоспного двору
визнавався рівним.

Згідно ст.120 ЦК в редакції 1963 року, майно
колгоспного двору належить його членам
на праві спільної сумісної власності.

Оскільки дане господарство
відносилось до колгоспного двору, то
станом на 15.04.1991р. всі зазначені члени
даного господарства мали рівне право
на долю в майні двору, в тому числі на
рівну частку у власності
будинковолодіння.

Отже, саме ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_1 та
ОСОБА_8, проживаючи однією сім'єю та
спільно ведучи господарство двору мали
право власності на майно цього двору,
на день введення в дію Закону України
«Про власність» свого права на частку в
зазначеному майні не втратили, а отже
стали співвласниками такого.

На підставі рішення Раденицької
сільської ради Мостиського району від
26.04.2005 року за №20 за ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_1 та ОСОБА_8 було оформлено право
власності на спірне будинковолодіння
АДРЕСА_1. Дане рішення ніким не
оспорювалось та чинне на даний час.

Що стосується вимог ОСОБА_2 як
правонаступника ОСОБА_10, то суд
приходить до висновку про їх
безпідставність з огляду на наступне.

Так, із абзацу третього ст.6 згаданої
Постанови Пленуму Верховного суду
України від 22.12.1995 року за №20 слідує, що
на витребування частки з майна
колишнього колгоспного двору, яка
збереглася на 15 квітня 1991 року,
поширюється загальний трирічний строк
позовної давності.

Як вбачається із матеріалів справи
ОСОБА_10 померла у 1989 році, тобто ще до
часу ліквідації колгоспного двору, а її
дочка ОСОБА_10 звернулась із позовними
вимогами лише в квітні місяці 2012 року і
до часу звернення до суду така ні не
оспорювала рішення Раденицької
сільської ради Мостиського району від
26.04.2005 року за №20, ні у будь-який інший
спосіб не заявляла вимог про виділ
частки із спірного будинковолодіння, а
тому суд приходить до висновку, що нею
пропущено строк позовної давності на
витребування частки спірного
будинковолодіння, як майна колишнього
колгоспного двору.

Суд не приймає до уваги і покликань
ОСОБА_2 та його представника, а також
свідків ОСОБА_18 і ОСОБА_19 на регулярні
приїзди ОСОБА_10 до спірного будинку як
на підтвердження факту прийняття нею
спадщини після смерті ОСОБА_10, котра
померла в 1989р., оскільки приїзди до
будинку безпосередньо не свідчать про
вступ в управління або володіння
спадковим майном, а доказів про
вчинення будь-яких інших дій ОСОБА_10
щодо спадкового майна, які б свідчили
про прийняття спадщини, яка відкрилась
після смерті її матері ОСОБА_10, в
порядку та строки, передбачені п.1 ч.1 та
ч.2 ст.549 ЦК в редакції 1963 року, суду не
надано. Не надано суду і будь-яких
доказів в підтвердження участі ОСОБА_10
(матері ОСОБА_2) чи то її особистою
працею чи коштами у веденні спільного
господарства спірного двору.

Із Інформаційної довідки із Спадкового
реєстру №35721877 від 12.11.2013 року наданої
Мостиською державною нотаріальною
конторою, спадкова справа після смерті
ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5, в
нотаріальній конторі не заводилась.

Щодо покликань ОСОБА_2 та його
представника адвоката ОСОБА_4 на
наявність заповіту ОСОБА_10 від 1977 року,
яким така розпорядилась спірним
будинковолодінням в цілому, в тому
числі заповіла 1/2 частину
будинковолодіння ОСОБА_10 і ОСОБА_9, а
іншу частину (1/2) будинковолодіння
заповіла ОСОБА_12, то суд також не
приймає їх до уваги, оскільки з
матеріалів справи (погосподарських
книг по с.Хатки Раденицької сільської
ради Мостиського району) відомо, що
спірне будинковолодіння було
колгоспним двором та таке належало
всім членам в рівних частках, а тому в
цілому не могло належати лише
заповідачу ОСОБА_10 Враховуючи, що
спадкодавець не набув за життя право
власності на будинковолодіння, то
відповідно і спадкоємці також не
набувають права власності у порядку
спадкування.

Відносно доводів про фактичне
існування за вказаною адресою двох
самостійних колгоспних дворів і про
фактичне розділення будинку на дві
рівні частини (1/2), то такі також не
знайшли свого підтвердження в ході
судового розгляду. Навпаки, в судовому
засіданні встановлено, що у спірному
господарстві був наявний лише один
прилад обліку електроенергії та не
було реального розподілу між сім'єю
ОСОБА_12 і його матір'ю ОСОБА_10 щодо
сплати окремих платежів, оброблення
окремих земельних ділянок, тощо. А
наявний в наданих суду копіях
погосподарських книг запис про поділ
будинку по ? зроблений поза
відповідними графами, без відповідного
зазначення дати внесення такого запису
та без будь-яких відміток щодо
розділення (не зазначено назви і виду
документа, яким оформлений розподіл
старого господарства, відсутні
вказівки загальної та жилих площ
утворених часток, тощо).

З огляду на наведене, суд вважає за
необхідне зазначити, що згідно
вищезазначеного Листа ВССУ від 16.05.2013
року погосподарські книги є особливою
формою статистичного обліку, що
здійснюється в Україні (УРСР) із 1979
року. В погосподарських книгах при
визначенні року побудування
зазначається рік введення в
експлуатацію будинку. При вирішенні
питання щодо визнання права власності
на житлові будинки, споруди у порядку
спадкування, записи у погосподарських
книгах оцінюються у сукупності з
іншими доказами, зокрема ухваленими
органами місцевого самоврядування
рішеннями про оформлення права
власності громадян на будинки,
технічним паспортом на будівлі,
документами про відведення в
установленому порядку земельних
ділянок під забудову тощо.

Відповідно до ч.3 ст.10 цього Кодексу,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Згідно положень ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Особа, яка
бере участь у справі, розпоряджається
своїми правами щодо предмета спору на
власний розсуд, тобто право визначення
предмета та підстав позову належить
виключно позивачеві.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази мають бути належними і
допустимими у відповідності до вимог
ст.ст.58-59 ЦПК України.

Своїми процесуальними правами сторони
та їх представники розпорядились на
власний розсуд.

Узагальнюючи встановлене, суд
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення позову ОСОБА_2
як правноступника ОСОБА_10, так як в
судовому засіданні не знайшли свого
підтвердження доводи, на які такий
покликався в обґрунтування своїх
позовних вимог, зокрема не знайшли
свого підтвердження ті обставини, що
ОСОБА_10 (мати ОСОБА_2) в порядку
спадкування чи з інших підстав набула
право на частку у спірному
будинковолодінні, як майні колгоспного
двору.

Натомість, суд приходить до
переконання про підставність позову
ОСОБА_1. Так, судом встановлено, що саме
ОСОБА_12, ОСОБА_16, ОСОБА_1, ОСОБА_8,
проживаючи однією сім'єю в колгоспному
дворі мали право власності на майно
цього двору, на день введення в дію
Закону України «Про власність» свого
права на частку в зазначеному майні не
втратили, а отже стали співвласниками
такого та підставно кожен оформили
своє право власності на частку в
спірному будинковолодінні.

Що стосується 2/6 частин спірного
будинковолодіння, на які відсутні
правовстановлюючі документи, то з
огляду на те, що з часу ліквідації
колгоспних дворів ніхто не звертався з
будь-якими вимогами про витребування
таких часток, то такі, як вважає суд, в
рівних частках перейшли і належали
саме ОСОБА_12, ОСОБА_16, ОСОБА_1, ОСОБА_8,
які своєю спільною працею та коштами
брали участь у веденні господарства
двору за АДРЕСА_1. Так як ОСОБА_12 та
ОСОБА_16 померли, а ОСОБА_1 фактично
прийняла спадщини, що відкрилися після
їх смерті, в тому числі частки у
спірному будинковолодінні, а ОСОБА_8 не
претендує на оспорювані 2/6 частини
такого, то суд приходить до висновку, що
право власності на зазначені 2/6 частки
будинковолодіння АДРЕСА_1 слід визнати
саме за позивачкою ОСОБА_1

Згідно зі ст.212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Як відомо із змісту ч.3 ст.213 ЦПК України,
обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилались як
на підставу своїх вимог та заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Всебічно, повно, об'єктивно та
безпосередньо дослідивши наявні у
справі докази, оцінивши такі в
сукупності, суд приходить до висновку
про необхідність задоволення позовних
вимог ОСОБА_1 про визнання права
власності на 2/6 частини
будинковолодіння по АДРЕСА_1, а в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_10
(правонаступник ОСОБА_2) про визнання
права власності на 1/2 частини
зазначеного будинковолодіння слід
відмовити.

Керуючись ст.ст.10, 11, 15, 57-60, 208-209, 212, 213-215,
218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, право
власності на 2/6 частини
будинковолодіння, що розташоване за
адресою: АДРЕСА_1.

В задоволенні позову ОСОБА_10
(правонаступник ОСОБА_2) до Раденицької
сільської ради Мостиського району,
треті особи Мостиська державна
нотаріальна контора, ОСОБА_1, про
визнання права власності на 1/2 частину
будинковолодіння, що розташоване за
адресою: АДРЕСА_1 - в і д м о в и т и.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Мостиський районний суд шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Ю.В.Кічак