Провадження №2/263/352/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2014 року Жовтневий районний суд
м. Маріуполя Донецької області у складі
головуючого судді Турченка О.В., при
секретарі Лапоног Т.Г., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду у місті Маріуполі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання
дозволу на виїзд дитини за кордон без
згоди батька,

В С Т А Н О
В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом
до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд
дитини за кордон без згоди батька. В
процесі розгляду справи позовні вимоги
уточнила та просила надати дозвіл на
багаторазові тимчасові вивезення
дитини за кордон в Росію терміном на
два роки з 01 січня 2014 року до 01 січня 2016
року без згоди та супроводу батька, а
також надати їй дозвіл на оформлення та
виготовлення проїзних документів на
багаторазові тимчасові вивезення
дитини за кордон. В обґрунтування
позовних вимог зазначила, що
перебувала з відповідачем у
зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають
неповнолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач участі у
вихованні дитини не приймає, не утримує
сина, має заборгованість по аліментам у
розмірі 29034 грн., з дитиною та нею ніяких
стосунків не підтримує. Вона має намір
виїхати до Росії у м. Старий Оскол
Белгородської області та укласти там
шлюб, що позитивно впливатиме на
інтереси дитини, яка буде виховуватися
у повній сім'ї. Місце знаходження
відповідача їй невідоме, вони не
спілкуються, відсутність можливості
отримати дозволу від ОСОБА_2 на виїзд за
межі України їхнього сина обмежує
право останнього вільно пересуватися.
Тому просить суд надати їй дозвіл на
багаторазові тимчасові вивезення
дитини за кордон без згоди батька
ОСОБА_2

Позивачка у судове засідання не
з'явилася, надала до суду заяву з
проханням розглянути справу за її
відсутності, позовні вимоги підтримала
повністю.

Представник позивачки у судовому
засідання позовні вимоги підтримав
повністю та пояснив, що позивачка
намагалася відшукати відповідача за
місцем його проживання, проте його там
не було. Між ними склалися неприязні
стосунки.

Відповідач у судовому засіданні позов
не визнав повністю та пояснив, що бажає,
щоб його дитина мешкала разом з
бабусею, коли позивачка виїжджає за
межі України. Він спілкується з
дитиною, купує їй подарунки та бажає
приймати участь у вихованні сина.
Матеріальну допомогу синові надає
регулярно, іноді той ночує в нього дома,
де також є його іграшки. Позивачка
жодного разу не зверталася до нього з
проханням про надання дозволу на виїзд
дитини за кордон. Стан здоров'я дитини
задовільний.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти заявлених вимог
заперечував з підстав, викладених у
письмових запереченнях на позовну
заяву, зокрема через те, що позивачка
жодного разу не зверталася до нього з
проханням надати дозвіл на вивезення
дитини за кордон, позивачкою не надано
доказів того, що дитина за кордоном
буде забезпечена житлом, рівноцінним
тому, у якому син зареєстрований на
теперішній час, та чи буде забезпечена
матеріально; відповідач завжди
підтримував стосунки з сином,
піклується про нього, допомагає
матеріально і не бажає втрачати зв'язок
з ним.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши
письмові матеріали справи, встановив
наступні обставини та відповідні ним
правовідносини.

Судом встановлено, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі,
рішенням Жовтневого районного суду м.
Маріуполя від 14.10.2010 року, яке набрало
законної сили 25.10.2010 року, шлюб між
сторонами розірваний.

Відповідно до свідоцтва про народження
серії НОМЕР_1 від 06.03.2009 року сторони у
справі є батьками неповнолітнього
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У ст. 141 Сімейного кодексу України
визначена рівність прав і обов'язків
батьків відносно дитини.

Частиною 3 статті 313 ЦК України
визначено, що фізична особа, яка не
досягла шістнадцяти років, має право на
виїзд за межі України лише за згодою
батьків (усиновлювачів),
піклувальників та в їхньому супроводі
або в супроводі осіб, які уповноважені
ними.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» та постанови
Кабінету Міністрів України від 27 січня
1995 року № 57 «Про затвердження Правил
перетинання державного кордону
громадянами України» виїзд за межі
України громадянина, який не досяг
16-річного віку, і без згоди та супроводу
другого з батьків може бути дозволено
на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 22 ч. 1 Правил
перетинання державного кордону
громадянами України, затверджених
Постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57
«Про затвердження Правил перетинання
державного кордону громадянами
України», встановлено, що виїзд за межі
України громадян, які не досягли
16-річного віку, у супроводі одного з
батьків або у супроводі осіб, які
уповноважені одним із батьків за
нотаріально посвідченою згодою,
здійснюється за нотаріально
посвідченою згодою другого з батьків
із зазначенням держави прямування та
відповідного часового проміжку
перебування у цій державі, якщо другий
з батьків не перебуває у пункті
пропуску через державний кордон.

Отже, суд дійшов висновку про відмову у
задоволені позовних вимог, з огляду на
те, що багаторазове вивезення дитини за
кордон без надання згоди батька чинним
законодавством не передбачено.

Також позивачкою належними доказами не
доведена доцільність вивезення дитини
за кордон на оздоровлення чи з іншою
метою, яка б відповідала інтересам
дитини.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. ст.ст.10, 11, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш
И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про надання дозволу на виїзд дитини за
кордон без згоди батька відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Донецької області
через Жовтневий районний суд м.
Маріуполя протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя

О.В.Турченко