Провадження № 2/755/808/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" вересня 2013 р. Дніпровський районний
суд м. Києва у складі:

головуючого судді -
Катющенко В.П.

при секретарях - Яськовій
В.В., Нестеровському Б.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, в приміщенні
Дніпровського районного суду міста
Києва, справу за позовною заявою ОСОБА_1
до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення коштів
для проведення відновлювального
ремонту внаслідок ДТП та стягнення
моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до суду з
позовом, в якому просить суд стягнути з
ОСОБА_2, ОСОБА_3 солідарно суму
матеріальної шкоди за мінусом
страхової виплати, а саме 135600,49 сума
шкоди - 50 000,00 виплата страхова + 800,00
гривень за проведення оцінки, тобто в
розмірі 86 400,49 гривень, а також суму
моральної шкоди в розмірі 25000,00 гривень.

Свої позовні вимоги позивач
обгрунтовує тим, що 07 березня 2012 року
сталося ДТП у м. Києві по вині водія
автомобіля «Лендмарк», д.н.з НОМЕР_1,
ОСОБА_2 Даним ДТП було спричинено шкоду
автомобілю «Мітсубісі грандіс», д.н.з.
НОМЕР_4, який є її власністю. Розмір
завданої шкоди підтверджується
автотоварознавчим дослідженням, у
відповідності до якого сума
матеріального збитку, заподіяного їй
як власнику транспортного засобу
становить 135 600, 49 гривень. За проведення
оцінки їй довелося сплатити 800,00
гривень. Винуватця даного ДТП ОСОБА_2
про проведення оцінки даного
транспортного засобу попереджалось
телеграмами як за адресою реєстрації,
так і за адресою проживання. Так як
цивільна відповідальність водія
ОСОБА_2 була застрахована в НФСК
«Добробут», вона звернулася до даної
страхової компанії за відшкодуванням
їй матеріальної шкоди внаслідок ДТП. НФ
Страхова компанія сплатила їй
відшкодування в розмірі 50 000,00 гривень.
ЇЇ автомобіль вибув з робочого стану на
доволі тривалий час, вона отримала
«приємний» сюрприз саме в переддень
святкування 8 Березня, вона не тільки
хвилювалась за автомобіль, а й за свого
чоловіка, який управляв її авто. Іншого
транспортного засобу у неї немає і вона
змушена кожний раз нервувати в зв'язку
з тим, що доводиться витрачати зайвий
час на підшукування засобів
пересування і це при цьому, що вона
витратила дуже велику суму на
придбання особистого авто. Кожний раз
користуючись таксі та витрачаючи
зайвий час на пересування вона
переживає жахливі емоції щодо
неможливості користуватися власним
авто із-за того, що хтось вирішив
проїхатись на «Оранжевенький светик»,
як про це заявляла відповідач і в
процесі розгляду під-час судових
засідань в Апеляційному суді м. Києва.
Із-за того, що автомобіль який вона
вибирала особисто для себе, було
понівечено із-за незнань правил
дорожнього руху водієм «Лендмарка» у
неї підвищується артеріальний тиск,
пропав сон, погіршились сімейні
відносини. Внаслідок того, що ОСОБА_2
порушила ПДР, а ОСОБА_3 передав право
керування транспортним засобом особі,
яка регулярно порушує Правила
дорожнього руху вона на сьогоднішній
день переживає ці моральні страждання,
має погіршення відносин в сім'ї,
погіршення стану як фізичного, так і
морального.

Позивач в судовому засіданні 04 лютого
2013 року позовні вимоги підтримала в
повному обсязі, просила позов
задовольнити, в подальшому подала до
суду заяву, з проханням розглянути
справу у її відсутність, позовні вимоги
підтримує в повному обсязі, просить суд
позов задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому
засіданні 04 лютого 2013 року, позовні
вимоги підтримала в повному обсязі,
просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання
не з'являлася, про день та час судового
розгляду повідомлялася належним чином,
суд про причини неявки не повідомила.

Представник відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_5 в судовому засіданні 04 лютого
2013 року позов не визнала, з підстав
викладених у запереченнях, долучених
до матеріалів справи ( а.с. 86- 88). В
подальшому в судові засідання не
з'являлась, суду про причини неявки не
повідомляла.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
04 лютого 2013 року позовні вимоги
позивача в частині стягнення з нього в
солідарному порядку матеріальної та
моральної шкоди не визнав, з підстав,
викладених у запереченнях (а.с. 83). В
судові засідання не з'являвся, подав до
суду заяву, з проханням розглядати
справу у його відсутність.

За таких обставин, суд вважає за
можливе розглянути справу у
відсутність позивача, її представника,
відповідачів та представника
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5

Суд, дослідивши матеріали справи,
оцінивши зібрані у справі докази в їх
сукупності, приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 07
березня 2012 року о 12 годині 00 хвилин між
автомобілями «Лендмарк», д/н НОМЕР_1 під
керуванням водія ОСОБА_2 та автомобілем
«Мітсубісі», д/н НОМЕР_4 сталася
дорожньо-транспортна пригода, що
призвела до пошкодження транспортних
засобів.

Постановою Дніпровського районного
суду м. Києві від 03 квітня 2012 року,
ОСОБА_2 було звільнено від
адміністративної відповідальності за
ст. 124 КУпАП у зв'язку із відсутністю в
її діях складу адміністративного
правопорушення (а.с.15-16).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 Цивільного
процесуального кодексу України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Преюдиційні факти - це факти,
встановлені рішенням чи вироком суду,
що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на
правовій властивості законної сили
судового рішення і визначається його
суб'єктивними і об'єктивними межами, за
якими сторони та інші особи, які брали
участь у розгляді справи, а також їх
правонаступники не можуть знову
оспорювати в іншому процесі
встановлені судовим рішенням у такій
справі правовідносини.

Преюдиційні обставини є обов'язковими
для суду, який розглядає справу навіть
у тому випадку, коли він вважає, що вони
встановлені невірно. Таким чином,
законодавець намагається забезпечити
єдність судової практики та запобігти
появі протилежних за змістом судових
рішень.

Крім того, згідно ч. 3 ст. 61 Цивільного
процесуального кодексу України
преюдиційність поширюється не тільки
на осіб, що брали участь у справі, а й на
особу, щодо якої відповідними
рішеннями встановлено певні обставини,
незалежно від того, чи брала вона
участь у справі.

Постановою Апеляційного суду м. Києва
від 27 липня 2012 року, апеляційну скаргу
потерпілої ОСОБА_1 було задоволено
частково, постанова Дніпровського
районного суду м. Києві від 03 квітня 2012
року було скасовано та провадження в
справі щодо ОСОБА_2 закрито в зв'язку з
закінченням на момент розгляду справи
апеляційним судом строків,
передбачених ч. 2 ст. 38 КУаАП (а.с.17-18).

Постановою Апеляційного суду м. Києва
від 27 липня 2012 року встановлено, що саме
ОСОБА_2 виїхала на перехрестя на сигнал
світлофору, що забороняє рух. Пояснення
свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є
послідовними, підтверджуються одні
одними. Вони чітко вказали за яких
обставин сталася дорожньо-транспортна
пригода, розташування автомобілів на
проїзній частині, а також дали
аналогічні пояснення з приводу
наявності інших автомобілів на місці
пригоди. При цьому ОСОБА_2 не заперечила
проти того, що свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8
були очевидцями пригоди. Вина ОСОБА_2
підтверджується й іншими доказами,
зокрема протоколом про
адміністративне правопорушення, який
складений відповідно до вимог закону,
схемою ДТП, фотокартками.

Згідно довідки, виданої ВДАІ
Дніпровського РУ ГУ МВС України в м.
Києві, автомобіль «Мітсубісі», д/н
НОМЕР_4 отримав механічні пошкодження:
передній бампер, канат, переднє праве
крило, переднє ліве крило, передня
права блок фара, переднє праве колесо,
заднє праве крило, задні праві двері,
заднє скло, заднє праве скло (а.с.9).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу, автомобіль
«Мітсубісі Гранд», д/н НОМЕР_4 належить
ОСОБА_1 (а.с.11).

За вимог Цивільного кодексу України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 2 ст.1187 Цивільного кодексу
України шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1187 Цивільного
кодексу України, джерелом підвищеної
небезпеки є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо - і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід
тощо, що створює підвищену небезпеку
для особи, яка цю діяльність здійснює,
та інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або
утримання якого створює підвищену
небезпеку.

Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 статті 3
Цивільного кодексу України загальними
засадами цивільного законодавства є:
свобода договору, свобода
підприємницької діяльності, яка не
заборонена законом.

Підстави виникнення цивільних прав та
обов'язків визначені в статті 11
Цивільного кодексу України, зокрема з
договорів та інших правочинів.

Статтею 14 цього Кодексу визначено, що
цивільні обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства. Виконання
цивільних обов'язків забезпечується
засобами заохочення та
відповідальністю, які встановлені
договором або актом цивільного
законодавства.

Відповідно до Звіту про визначення
вартості матеріального збитку,
складеного СПД ОСОБА_9 № 3024 від 14 серпня
2012 року, вартість матеріального збитку
заподіяного власнику КТЗ «Mitsubishi Grandis»,
д/н НОМЕР_4 станом на 14 серпня 2012 року
складає 135 600 гривень 49 копійок (а.с.19 -28).

Згідно квитанції до прибуткового
касового ордеру від 14 серпня 2012 року,
ОСОБА_1 було сплачено 800 гривень 00
копійок за виконання звіту про оцінку
вартості матеріального збитку №3024 від
14 серпня 2012 року (а.с.54).

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», у разі настання страхового
випадку страховик у межах страхових
сум, зазначених у страховому полісі,
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», у зв'язку з пошкодженням
транспортного засобу відшкодовуються
витрати, пов'язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу з
урахуванням зносу, розрахованого у
порядку, встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з
метою порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди
до місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України. Якщо
транспортний засіб необхідно, з
поважних причин, помістити на стоянку,
до розміру шкоди додаються також
витрати на евакуацію транспортного
засобу до стоянки та плата за послуги
стоянки.

Відповідно до п. 36.2. ст. 36 цього ж Закону,
страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня
узгодження ним розміру страхового
відшкодування з особою, яка має право
на

отримання відшкодування, за наявності
документів, зазначених у статті 35
цього Закону, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду, але не
пізніш як через 90 днів з дня отримання
заяви про страхове відшкодування
зобов'язаний: у разі визнання ним вимог
заявника обґрунтованими - прийняти
рішення про здійснення страхового
відшкодування (регламентної виплати)
та виплатити його.

Статтею 1191 Цивільного кодексу України
передбачено, що особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо
інший розмір не встановлений законом.

Згідно з виписки за особовим рахунком
за 28 серпня 2012 року ОСОБА_1 отримала
страхова відшкодування по полісу АА -
від 01 жовтня 2011 року у розмірі 50
000 гривень (а.с.90).

За клопотанням представника ОСОБА_2 -
ОСОБА_5 судом 04 лютого 2013 року у
вказаній справі було призначено
авто-технічну експертизу, проведення
якої доручено Київському
науково-дослідному інституту судових
експертиз. Разом з тим, висновок
експертів щодо проведення експертизи
не був направлений до суду, так як
вартість експертизи не була оплачена
ОСОБА_2

Відповідно до ч. 1 ст. 146 Цивільного
процесуального кодексу України, у разі
ухилення особи, яка бере участь у
справі, від подання експертам
необхідних матеріалів, документів або
від іншої участі в експертизі, якщо без
цього провести експертизу неможливо,
суд залежно від того, хто із цих осіб
ухиляється, а також яке для них ця
експертиза має значення, може визнати
факт, для з'ясування якого експертиза
була призначена, або відмовити у його
визнанні.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач просить суд стягнути з
відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 86400
гривень 49 копійок матеріальної шкоди,
яка складається з розміру
матеріального збитку в сумі 135600
гривень 49 копійок, визначеного звітом
про визначення вартості матеріального
збитку від 14 серпня 2012 року № 3024, з
вирахуванням суми сплаченого позивачу
страхового відшкодування страховою
компанією «Добробут» у розмірі 50 000
гривень 00 копійок, та витрат, сплачених
позивачем за проведення даної оцінки у
розмірі 800 гривень 00 копійок. Таким
чином, загальний розмір матеріальної
шкоди, завданої позивачу становить 86 400
гривень 49 копійок.

Відповідно до положення статті 541
Цивільного кодексу України, солідарний
обов'язок або солідарна вимога
виникають у випадках, встановлених
договором або законом, зокрема у разі
неподільності предмета зобов'язання.

Відповідно до ст. 1190 Цивільного кодексу
України, особи, спільними діями або
бездіяльністю яких було завдано шкоди,
несуть солідарну відповідальність
перед потерпілим. За заявою
потерпілого суд може визначити
відповідальність осіб, які спільно
завдали шкоди, у частці відповідно до
ступеня їхньої вини.

Таким чином стає очевидним, солідарні
зобов'язання - це зобов'язання, які
характеризуються солідарним
обов'язком або солідарною вимогою, що
виникає у випадках, встановлених
договором чи законом, зокрема у разі
неподільності предмета зобов'язання

Солідарні зобов'язання виникають лише
у випадках, спеціально передбачених
договором або законом, як виняток із
загального правила, оскільки
зобов'язання із множинністю осіб,
передбачаються частковими. До
визначених законом випадків належать
випадки неподільності предмета,
сумісного заподіяння шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного
процесуального кодексу України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Аналізуючи наявні у справі докази,
враховуючи вимоги діючого
законодавства, суд дійшов висновку про
відсутність підстав задоволення вимог
позивача щодо солідарного стягнення з
відповідачів на користь позивача
матеріальної шкоди, завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди за
участю відповідача ОСОБА_2, в сумі 86400
гривень 49 копійок, оскільки
зобов'язання відповідачів не містять
ознак солідарного обов'язку боржників,
як одного із видів виконання
зобов'язання, тобто спірні
правовідносини щодо відшкодування
шкоди, завданої відповідачем ОСОБА_2
внаслідок вчинення
дорожньо-транспортної пригоди, не
містять ознаки сумісного заподіяння
шкоди, що визначено на законодавчому
рівні, предмет зобов'язання має ознаку
подільності, та в матеріалах справи
відсутні докази завдання шкоди
позивачу спільними діями відповідачів
під час вчинення дорожньо-транспортної
пригоди.

Відповідно до ст. 1194 Цивільного кодексу
України, особа, яка застрахувала свою
цивільну відповідальність, у разі
недостатності страхової виплати
(страхового відшкодування) для
повного відшкодування завданої нею
шкоди зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди
і страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Згідно ст. 1192 Цивільного кодексу
України, з урахуванням обставин справи
суд за вибором потерпілого може
зобов'язати особу, яка завдала шкоди
майну, відшкодувати її в натурі
(передати річ того ж роду і такої ж
якості, полагодити пошкоджену річ
тощо) або відшкодувати завдані збитки
у повному обсязі. Розмір збитків, що
підлягають відшкодуванню
потерпілому, визначається відповідно
до реальної вартості втраченого майна
на момент розгляду справи або
виконання робіт, необхідних для
відновлення пошкодженої речі.

Таким чином, матеріальна шкода, завдана
власнику автомобіля «Mitsubishi Grandis», д/н
НОМЕР_4 ОСОБА_1 становить 86400 гривень 49
копійок, яка має бути відшкодована
відповідачем ОСОБА_2

Крім того, позивачем заявлені вимоги
про стягнення з відповідачів в
солідарному порядку 25 000 гривень 00
копійок моральної шкоди.

Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного
кодексу України, особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав, в
тому числі, моральна шкода полягає у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 року
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», при вирішенні спорів про
відшкодування моральної шкоди в
судовому засіданні має бути з'ясовано,
чим підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань, втрат немайнового
характеру, за яких обставин вони
заподіянні, в якій грошовій сумі чи в
якій матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить.

З урахуванням вимог позивача в частині
солідарного стягнення на її користь з
відповідачів моральної шкоди, яка
завдана позивачу внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, та
пов'язана з розладом нормального життя
позивача, нервової напруги та
переживань щодо пошкодження
автомобіля, в порушенні її права
нормально користуватись автомобілем,
суд дійшов висновку, що в розрізі
даного спору відсутні підстави
солідарного відшкодування моральної
шкоди за відсутності ознак сумісного
заподіяння шкоди. Враховуючи суть
позовних вимог, ступінь вини
відповідача, характер та тривалість
моральних страждань позивача, дії
відповідача ОСОБА_2 як безпосередньо
після ДТП так і в подальшому, а також
виходячи із засад розумності та
справедливості, суд приходить до
висновку про можливість задоволення
позовних вимог про стягнення моральної
шкоди частково, а саме в сумі 5 000
гривень.

Аналізуючи вищевикладене, оцінивши
зібрані у справі докази в їх
сукупності, суд приходить до висновку
про часткове задоволення позовних
вимог позивача, а саме вбачає за
можливе стягнути з відповідача ОСОБА_2
на користь позивача суму матеріальної
шкоди у розмірі 86 400 гривень 49 копійок, а
також моральну шкоду у розмірі 5000
гривень.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 3, 11, 14, 23, 541, 1187, 1190 - 1192, 1194
Цивільного кодексу України, ст. 22, 29, 36
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», п. 5 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
31.03.1995 року «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», ст. ст. 11, 58, 60, 61, 79, 88,
146, 159, 208, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного
процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення коштів для проведення
відновлювального ремонту внаслідок
ДТП та стягнення моральної шкоди -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
майнову шкоду, заподіяну внаслідок
пошкодження транспортного засобу в
результаті дорожньо-транспортної
пригоди в сумі 86 400 гривень 49 копійок,
моральну шкоду у розмірі 5000 гривень 00
копійок, а всього на загальну суму 91 400
(дев'яносто одну тисячу чотириста)
гривень 49 (сорок дев'ять) копійок.

В решті позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: