АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 679/1103/13-ц
Провадження № 22-ц/792/2091/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2013 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючого - судді
Харчука В.М.,

суддів - Переверзєвої Н.І.,
Спірідонової Т.В.,

при секретарі - Чебан О.М.,

за участю: представника апелянта -
ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Нетішинського міського суду
Хмельницької області від 27 серпня 2013
року по справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6 про
визнання права власності в спільному
майні подружжя, зміну черговості
одержання права на спадщину,

встановила:

У травні 2013 року позивач звернулась до
суду та вказала, що з 2004 року вона
проживала однією сім'єю без реєстрації
шлюбу з ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1
що встановлено рішенням Нетішинського
міського суду від 10.04.2013 року. Під час
спільного проживання у період з 2004 року
по ІНФОРМАЦІЯ_1 вони набули право
власності на гараж НОМЕР_1 у гаражному
кооперативі «Автолюбитель» у
м.Нетішині Хмельницької області та на
земельну ділянку під даним гаражем.
Після шести місяців з дня смерті ОСОБА_7
відкрилася спадщина на вищевказане
майно. Спадкоємцями спадкового майна є
рідні діти померлого ОСОБА_7 - ОСОБА_8,
ОСОБА_9; батьки померлого ОСОБА_7 -
ОСОБА_4, ОСОБА_5, які є пенсіонерами і
відповідно до ст. 1241 ЦК України мають
обов'язкову частку у спадщині.
Позивачка вважає, що має право на
отримання спадщини із спадкоємцями
першої черги в зв'язку з тим, що
проживала однією сім'єю без реєстрації
шлюбу з ОСОБА_7 більше п'яти років,
опікувалася, матеріально
забезпечувала, здійснювала догляд за
ОСОБА_7 внаслідок його тяжкої хвороби.
Просить визнати за нею, право власності
на 1/2 частину нерухомого майна в
спільному майні подружжя, а саме гаража
НОМЕР_1 в гаражному
кооперативі«Автолюбитель» за
адресою: м.Нетішин Хмельницької
області; визнати за нею право
власності на 1/2 частину земельної
ділянки площею 0,0024 га, яка розташована -
Хмельницька область, м.Нетішин,
гаражний кооператив «Автолюбитель»;
визнати за нею, як за спадкоємцем
четвертої черги, право на отримання
спадщини разом із спадкоємцями першої
черги, яка спадкується після померлого
ОСОБА_7.

________________________________________________________________________
_______

Головуюча в першій інстанції - Фурсевич
О.В.

Доповідач - Спірідонова Т.В.
Категорія 2,5

Рішенням Нетішинського міського суду
Хмельницької області від 27 серпня 2013
року позов задоволено частково та
визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2
частину земельної ділянки площею 0,0024
га, що розташована в гаражному
кооперативі "Автолюбитель" в м.Нетішин
Хмельницької області і належала, на
підставі державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯМ
№ 659530 від 13 серпня 2012 року, ОСОБА_7, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1. В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3
подала апеляційну скаргу, в якій
просить рішення в частині відмови в
задоволенні позовних вимог скасувати
та позовні вимоги задовольнити.
Апелянт посилається на те, що судом не
взято до уваги той факт, що рішенням
апеляційного суду Хмельницької
області від 17.05.2005 року ОСОБА_7 виділено
гараж, який є предметом спору, та
стягнуто на користь колишньої дружини
ОСОБА_11 компенсацію у сумі 5350грн.
Вказані кошти були виплачені з їх
спільного бюджету, оскільки рішенням
Нетішинського міського суду
Хмельницької області від 10.04.2013 року
встановлено факт проживання ОСОБА_3 та
ОСОБА_7 однією сім'єю без реєстрації
шлюбу в період з 2004 року до ІНФОРМАЦІЯ_1.
Апелянт зазначає, що ОСОБА_7 набув право
власності на 1/2 частину гаража НОМЕР_1 в
гаражному кооперативі «Автолюбитель»
в м.Нетішин Хмельницької області під
час проживання з нею однією сім'єю без
реєстрації шлюбу, а тому вона має право
на 1/2 частину гаража. Відмова суду у
задоволенні вимоги щодо зміни черги
спадкування, у зв'язку з тим, що нею не
надано доказів того, що хвороба ОСОБА_7
була тяжкою та він знаходився в
безпорадному стані, є безпідставною,
так як з встановленого ОСОБА_7 діагнозу
вбачається, що хвороба є невиліковною
та тяжкою.

Представник апелянта ОСОБА_3 - ОСОБА_1 у
судовому засіданні апеляційну скаргу
підтримав.

Відповідач ОСОБА_2 заперечив проти
задоволення апеляційної скарги.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
повідомлені належним чином про час і
місце слухання справи, у судове
засідання не з'явилися, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 подали заяви про розгляд справи
у їх відсутності, ОСОБА_6 причини неявки
не повідомила.

Заслухавши учасників процесу та
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Разом із тим, зазначеним вимогам закону
оскаржуване рішення не відповідає.

Частиною 1 статті 309 цього Кодексу
визначено, що підставами для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
або зміни рішення є: неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи; недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, а також розгляд і
вирішення справи неповноважним судом;
участь в ухваленні рішення судді, якому
було заявлено відвід на підставі
обставин, що викликали сумнів у
неупередженості судді, і заяву про його
відвід визнано судом апеляційної
інстанції обґрунтованою; ухвалення чи
підписання постанови не тим суддею,
який розглядав справу.

У зв'язку з невідповідністю висновків
суду обставинам справи, порушенням
судом норм матеріального права
оскаржуване рішення підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
в частині вимог про визнання права
власності на земельну ділянку.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог в частині визнання права
власності на 1/2 частину гаража № НОМЕР_1
в гаражному кооперативі
«Автолюбитель» та зміну черговості
одержання права на спадкування, суд
першої інстанції виходив із того, що
гараж входив до складу спільної
сумісної власності подружжя ОСОБА_7 та
його першої дружини ОСОБА_11 і в порядку
поділу майна подружжя був виділений
ОСОБА_7, у зв'язку з чим належить
останньому на праві приватної
власності. Оскільки позивачем не
надано доказів того, що хвороба ОСОБА_7
була тяжкою та він перебував у
безпорадному стані судом відмовлено у
задоволенні позову про зміну
черговості у спадкуванні.

Встановлено, що рішенням Нетішинського
міського суду Хмельницької області від
10 квітня 2013 року встановлено, що
позивач ОСОБА_3 та ОСОБА_7, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, проживали однією сім'єю
без реєстрації шлюбу в період з 2004 року
до ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням апеляційного суду
Хмельницької області від 17 травня 2005
року у справі за позовом ОСОБА_11 до
ОСОБА_7 про поділ майна подружжя,
встановлено, що гараж НОМЕР_1 в
гаражному кооперативі «Автолюбитель»
в м.Нетішин Хмельницької області
входив до складу спільної сумісної
власності подружжя ОСОБА_11 та ОСОБА_7 і
в порядку поділу майна був виділений
ОСОБА_7

Згідно витягу про державну реєстрацію
прав, виданого комунальним
підприємством Нетішинської міської
ради "Бюро технічної інвентаризації"
від 02.12.2011 року, гараж НОМЕР_1 в
гаражному кооперативі "Автолюбитель" в
м.Нетішин Хмельницької області
належить на праві приватної власності
ОСОБА_7.

Відповідно до ст.ст.60, 61, ч.1 ст.71 СК
України, майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя. Об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя
може бути будь-яке майно, за винятком
виключеного з цивільного обороту. У
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Відповідно до ст.74 СК України, якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім'єю, але не перебувають у шлюбі між
собою або в будь-якому іншому шлюбі,
майно, набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними. На майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності жінки та
чоловіка, які не перебувають у шлюбі
між собою або в будь-якому іншому шлюбі,
поширюються положення глави 8 цього
Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, суд
правомірно відмовив у задоволенні
позову в частині позовних вимог про
визнання права власності на 1/2 частину
гаража НОМЕР_1, що розташований в ГК
"Автолюбитель" в м.Нетішин Хмельницької
області, виходячи з того, що він не є
об'єктом права спільної сумісної
власності позивачки ОСОБА_3 та ОСОБА_7,
оскільки належав на праві спільної
сумісної власності ОСОБА_7 та його
першій дружині ОСОБА_11, був набутий
ними за період шлюбу і в порядку поділу
майна подружжя виділений ОСОБА_7, тобто
гараж став належати йому на праві
особистої приватної власності,
незважаючи на те, що офіційно право
власності було зареєстровано в той час,
коли він проживав однією сім'єю без
реєстрації шлюбу з позивачкою.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть.

Відповідно до ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270, ч. 3
ст.1268 ЦК України спадкоємець, який
бажає прийняти спадщину, але на час
відкриття спадщини не проживав
постійно із спадкодавцем, має подати до
нотаріальної контори заяву про
прийняття спадщини. Для прийняття
спадщини встановлюється строк у шість
місяців, який починається з часу
відкриття спадщини. Спадкоємець, який
постійно проживав разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Відповідно до положень ст.1217 ЦК України
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

Спадкоємці за законом одержують право
на спадкування почергово (ч. 1 ст.1258 ЦК
України).

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно зі ст.1264 ЦК України у четверту
чергу право на спадкування за законом
мають особи, які проживали зі
спадкодавцем однією сім'єю не менш як
п'ять років до часу відкриття спадщини.

Спадкоємцями першої черги після смерті
ОСОБА_7 є його діти ОСОБА_2 та ОСОБА_6, а
також батьки - ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які у
встановлений законом строк звернулися
до приватного нотаріуса Нетішинського
міського нотаріального округу
Хмельницької області із заявами про
прийняття спадщини.

Відповідно до ч.2 ст.1258 ЦК України кожна
наступна черга спадкоємців за законом
одержує право на спадкування у разі
відсутності спадкоємців попередньої
черги, усунення їх від права на
спадкування, неприйняття ними спадщини
або відмови від її прийняття, крім
випадків, встановлених статтею 1259
цього Кодексу (стаття 1258 ЦК України).

Згідно з ч.2 ст.1259 ЦК України фізична
особа, яка є спадкоємцем за законом
наступних черг, може за рішенням суду
одержати право на спадкування разом із
спадкоємцями тієї черги, яка має право
на спадкування, за умови, що вона
протягом тривалого часу опікувалася,
матеріально забезпечувала, надавала
іншу допомогу спадкодавцеві, який
через похилий вік, тяжку хворобу або
каліцтво був у безпорадному стані.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач ОСОБА_3 піклувалася про ОСОБА_7,
який хворів, доглядала його,
матеріально забезпечувала. Однак
позивачем не надано доказів того, що
ОСОБА_7 у зв'язку з хворобою тривалий
час перебував у безпорадному стані та
потребував догляду та піклування.

Оцінивши в сукупності надані докази,
суд першої інстанції дійшов
правильного висновку щодо відсутності
підстав для зміни черговості
спадкування.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про
наявність підстав для визнання права
власності на 1/4 частину гаража та зміну
черговості одержання права на
спадкування не ґрунтуються на
фактичних обставинах справи та нормах
чинного законодавства.

Задовольняючи позов в частині вимог
про визнання права власності на 1/2
частину земельної ділянки площею 0,0024
га, що розташована в ГК "Автолюбитель" в
м.Нетішин Хмельницької області, суд
виходив з того, що земельна ділянка під
спірним гаражем є об'єктом права
спільної сумісної власності позивача
ОСОБА_3 та ОСОБА_7, оскільки останній
набув права власності на неї 13.08.2012 року
в той час, коли вони проживали однією
сім'єю без реєстрації шлюбу, а в
матеріалах справи відсутні відомості
про те, що померлий ОСОБА_7 користувався
вказаною ділянкою, орендував її чи вона
виділялася йому для будівництва гаража
до 2004 року.

Проте з такими висновками суду
погодитися не можна з огляду на
наступне.

Рішенням двадцять другої сесії
Нетішинської міської ради
Хмельницької області від 22.02.2012 року
№22/456 «Про затвердження документації
із землеустрою щодо відведення
земельних ділянок та передачу їх у
власність громадянам» ОСОБА_7 передано
у власність земельну ділянку площею
0,0024га для індивідуального гаражного
будівництва, яка розташована в ГК
«Автолюбитель».

Згідно державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯМ
№659530 від 13 серпня 2012 року ОСОБА_7 є
власником земельної ділянки площею 0,0024
га, що призначена для індивідуального
гаражного будівництва і розташована в
ГК "Автолюбитель" в м. Нетішин
Хмельницької області.

Відповідно до технічного паспорта на
гараж НОМЕР_1 в гаражному кооперативі
«Автолюбитель» загальна площа гаража
становить 24,8кв.м. Тому ОСОБА_7 передано
у власність земельну ділянку, на якій
розміщений гараж, що належить йому на
праві приватної власності.

Згідно з вимогами ч.1 ст.377 ЦК України до
особи, яка набула право власності на
житловий будинок (крім
багатоквартирного), будівлю або
споруду, переходить право власності,
право користування на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення в
обсязі та на умовах, встановлених для
попереднього землевласника
(землекористувача).

Відповідно до вимог ч.1, ч.2 ст.120 ЗК
України у разі набуття права власності
на жилий будинок, будівлю або споруду,
що перебувають у власності,
користуванні іншої особи, припиняється
право власності, право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані ці об'єкти. Якщо жилий
будинок, будівля або споруда розміщені
на земельній ділянці, що перебуває у
користуванні, то в разі набуття права
власності на ці об'єкти до набувача
переходить право користування
земельною ділянкою, на якій вони
розміщені, на тих самих умовах і в тому
ж обсязі, що були у попереднього
землекористувача.

Оскільки на земельній ділянці,
одержаній у приватну власність ОСОБА_7
знаходився гараж, що є його приватною
власністю, до позивача ОСОБА_3, яка не
має частки у праві власності на гараж
не переходить право власності на 1/2
частину спірної земельної ділянки
відповідно до ст.120 ЗК України, ст.377 ЦК
України.

Суд першої інстанції не звернув увагу
на зазначені вище положення закону, не
з'ясував дійсних обставин справи та
дійшов помилкового висновку про
наявність підстав для визнання за
ОСОБА_3 права власності на 1/2 частину
земельної ділянки, площею 0,0024га, що
розташована в гаражному кокоперативі
"Автолюбитель" в м.Нетішин Хмельницької
області.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню в
частині визнання права власності на 1/2
частину земельної ділянки площею 0,0024
га, що розташована в гаражному
кооперативі «Автолюбитель» в м.
Нетішин Хмельницької області, з
ухваленням нового рішення про відмову
позивачу в цій частині вимог.

В даному випадку апеляційний суд не
обмежений доводами апеляційної скарги,
оскільки має місце неправильне
застосування норм матеріального права,
яке є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 316, 319, 324 ЦПК
України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Нетішинського міського суду
Хмельницької області від 27 серпня 2013
року в частині визнання права
власності на ? частину земельної
ділянки площею 0,0024 га., що розташована в
гаражному кооперативі «Автолюбитель»
в м. Нетішин Хмельницької області
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3
до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6 про
визнання права власності на ? частину
земельної ділянки, що розташована в
гаражному кооперативі «Автолюбитель»
в м. Нетішин Хмельницької області.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ з дня набрання законної сили.

Головуючий:/підпис/
Судді:/підписи/

Згідно з оригіналом:

суддя апеляційного суду
Т.В.Спірідонова