КОТОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
Справа № 505/5754/13-ц
Провадження № 2/505/2413/2013
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

09.12.2013 року Котовський міськрайонний
суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Бондаренко Н.В.

при секретарі - Шершун О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Котовськ Одеської
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дій
неправомірними та визнання права
власності, -

ВСТАНОВИВ:

До Котовського міськрайонного суду
Одеської області звернулася ОСОБА_1 із
позовом до ОСОБА_3, про визнання дій
незаконними та визнання права
власності.

У позовній заяві позивач просить суд
визнати факт належності ОСОБА_3 на
праві приватної власності житлового
будинку розташованого у АДРЕСА_1 на
земельній ділянці 5000 кв.м., визнати дії
відповідача ОСОБА_3 по ухиленню від
нотаріального посвідчення договору
купівлі-продажу цілого житлового
будинку з відповідними господарчими
будівлями та спорудами, що знаходяться
за адресою: АДРЕСА_1 - неправомірними.
Визнати дійсним договір
купівлі-продажу цілого житлового
будинку, який розташований у АДРЕСА_1,
який був укладений 18 листопада 2010 року
між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_3, та
визнати за нею - ОСОБА_1 право власності
на цілий житловий будинок,
розташований у АДРЕСА_1 на земельній
ділянці 5000 кв.м.

Свої позовні вимоги позивач мотивує
тим, що 18 листопада 2010 року між нею та
ОСОБА_3, була досягнута домовленість
про продаж житлового будинку по
АДРЕСА_1, за 10 000 гривень. Тоді ж, 18
листопада 2010 року, позивач передала
ОСОБА_3 вказану суму грошей, про що
ОСОБА_3, власноруч написала розписку
про отримання грошей. За домовленістю
ОСОБА_3, повинна була підготувати
документи для подальшого
нотаріального посвідчення угоди
купівлі-продажу цілого житлового
будинку, але неодноразово ухилялася
від посвідчення договору
купівлі-продажу, з різних причин. А
05.08.2012 року ОСОБА_3 померла. Вказані
обставини і стали приводом для
звернення до суду.

Судом задоволено клопотання позивача
ОСОБА_1 про заміну первісного
відповідача ОСОБА_3, та у відповідності
до ст.33 ЦПК України замінено на
належного ОСОБА_2.

В судове засідання позивач не з'явився,
але в матеріалах справи є заява ОСОБА_1,
відповідно до ст. 27 та ч.2 ст. 158 ЦПК
України, про розгляд справи в її
відсутність, позов підтримує в повному
обсязі та наполягає на його
задоволенні, посилаючись на зазначені
в позовній заяві обставини.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився, про час та місце розгляду
справи був повідомлений належним
чином, надав до суду заяву, в якій
позовні вимоги визнає в повному обсязі,
просить розглядати справу в його
відсутність.

Суд, у зв'язку з неявкою сторін по
справі, враховуючи відсутність
відповідних заперечень, ухвалив
слухати справу за відсутності сторін,
що не з'явилися, у порядку заочного
розгляду справи, що відповідає
положенням ст. 224 ЦПК України.

Відповідно до ст. 169 ЦПК України, суд
проводить заочний розгляд справи на
підставі наявних в ній доказів.

Перевіривши матеріали справи, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню, з наступних
підстав.

За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК
України) суд розглядає справу в межах
заявлених вимог і на підставі доказів
сторін, кожна з яких відповідно до ч.1
ст.60 ЦПК України повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства. Підставою їх
виникнення, поряд з іншими, є договори
та інші правочини.

Стаття 57 ЦПК України передбачає, що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко і
відеозаписів, висновків експертів.

Щодо визнання дій ОСОБА_4 по ухиленню
від нотаріального посвідчення
договору купівлі-продажу цілого
житлового будинку з відповідними
господарчими будівлями та спорудами,
що розташований у АДРЕСА_1 -
неправомірними, позивачем по справі не
надано жодного доказу, який би
підтверджував ухилення ОСОБА_3 від
нотаріального посвідчення. Жодних
письмових повідомлень, заяв та листів,
які б також підтвердили намагання
позивача зобов'язати ОСОБА_3 до
нотаріального посвідчення угоди за
життя останньої, позивачем також до
матеріалів справи не додано. Тому ці
позовні вимоги є передчасними, та
такими які не відповідають фактичним
обставинам справи, а тому і не
підлягають задоволенню.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

Статтею 212 ЦПК України передбачено: суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Відповідно до ст. 376 ЦК України,
нерухоме майно вважається самочинним,
якщо воно збудоване на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або з істотнім порушенням
будівельних норм і правил. На вимогу
користувача земельної ділянки суд може
визнати за ним право власності на
нерухоме майно, яке самочинно
збудоване на ній, якщо це не порушує
права інших осіб.

Відповідно до ст.392 ЦК України, у разі
відсутності правового документу на
майно, право власності на нього може
бути визнано судом за особою, яка є його
власником.

18 листопада 2010 року між ОСОБА_1 та
ОСОБА_3, у простій формі був укладений
договір купівлі-продажу житлового
будинку з господарськими спорудами та
приміщеннями, що розташований за
адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці
5000 кв.м..

Сторони домовились щодо усіх істотних
умов договору і того ж дня 18 листопада
2010 року відбулося повне його виконання,
тобто ОСОБА_1 повністю сплатила
вартість житлового будинку, а ОСОБА_3
написала розписку про отримання грошей
за продану нерухомість.

Однак на даний час за ствердженням
позивача, ОСОБА_3 ухилялася від
нотаріального посвідчення договору
купівлі-продажу вказаного житлового
будинку, та 05.08.2012 року померла.

Згідно ст.638 ЦК України, договір є
укладеним з моменту, коли сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Згідно із ч.2 ст.220 ЦК України, - якщо
сторони домовились щодо усіх істотних
умов договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
виконання договору, суд може визнати
такий договір дійсним. У цьому разі
наступне нотаріальне посвідчення
договору не вимагається.

Згідно ч.1 ст.328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Згідно ст. 632 ЦК України, ціна в договорі
встановлюється за домовленістю сторін,
зміна ціни після укладення договору
допускається лише у випадках і на
умовах, встановлених договором або
законом, зміна ціни в договорі після
його виконання не допускається.

Згідно ч.3 та ч.4 ст.334 ЦК України, право
власності на майно за договором, який
підлягає нотаріальному посвідченню,
виникає у набувача з моменту такого
посвідчення або з моменту набрання
законної сили рішенням суду про
визнання договору, не посвідченого
нотаріально, дійсним. Якщо договір про
відчуження майна підлягає державній
реєстрації, право власності у набувача
виникає з моменту реєстрації.

Із зазначеного випливає, що 18 листопада
2010 року сторони домовились щодо усіх
істотних умов договору купівлі-продажу
житлового будинку з відповідними
господарськими спорудами та
приміщеннями, який розташований за
адресою: АДРЕСА_1 та відбулося повне
виконання умов зазначеного договору, а
тому вимоги позивача у частині
визнання факту належності ОСОБА_3 на
праві приватної власності житлового
будинку розташованого у АДРЕСА_1 на
земельній ділянці 5000 кв.м., визнання
договору купівлі-продажу дійсним та
визнання за ОСОБА_1 права власності на
вказаний житловий будинок підлягають
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 59, 60, 209, 212,
214, 215,224-226 ЦПК України, ст.ст. 220, 328, 632, 638
ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дій
неправомірними та визнання права
власності - задовольнити частково.

Визнати факт належності ОСОБА_3 на
праві приватної власності житлового
будинку розташованого у АДРЕСА_1 на
земельній ділянці 5000 кв.м.

Визнати договір купівлі-продажу
житлового будинку, що розташований за
адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці
5000 кв.м. з відповідними господарськими
спорудами та будівлями, який мав місце
18 листопада 2010 року між ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 - дійсним.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
житловий будинок зазначений в плані
під літ. «А», загальною площею 41,9 кв.м.,
житловою площею 15,9 кв.м., з відповідними
господарчими будівлями та спорудами,
зазначеними у плані: погріб літ. «Г»,
прибудова літ. «а», навіс літ. «а1»,
літня кухня літ. «Б», навіс літ. «в»,
сарай літ. «В», убиральня літ. «Д»,
вимощення І, що знаходиться у АДРЕСА_1
на земельній ділянці 5000 кв.м.

В частині задоволення інших позовних
вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, який його прийняв за письмовою
заявою відповідача.

Заява про перегляд заочного рішення
може бути подано до суду першої
інстанції протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Заочне рішення набирає законної сили в
порядку ст.233 ЦПК України.

Суддя:
Н.В. Бондаренко