АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 686/3559/13-ц
Провадження № 22-ц/792/2621/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2013 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі:
головуючого - судді Костенка А.М.,

суддів: Гринчука Р.С., Фанди
В.П.,

при
секретарі : Гриньовій А.М.

з участю : позивача ОСОБА_1, його
представника ОСОБА_2, відповідача
ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу № 686/3559/13-ц за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
додаткове рішення Хмельницького
міськрайонного суду від 7 листопада 2013
року по справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про стягнення коштів за
проведений ремонт.

Заслухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
ознайомившись з апеляційною скаргою,
колегія суддів

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1, звертаючись до суду з позовом,
вказував, що перебував з відповідачкою
у зареєстрованому шлюбі. Позивач
зазначав, що під час перебування у
шлюбі проживали разом в будинку
АДРЕСА_1. Однак у 2007 році шлюбні
відносини між ними фактично
припинились. Після цього ОСОБА_3
виселилась з будинку і переїхала
проживати до їх сина. В грудні 2010 року
шлюб розірвано згідно рішення суду.
Позивач вказував, що у 2010 році, бажаючи
покращити побутові потреби, за власні
кошти і власними силами виконав
ремонтні роботи у будинку. Під час
виконання робіт, відповідачка
приходила до будинку, проти ремонту не
заперечувала, однак не брала участі у
виконанні робіт. Після поділу майна та
виділення кожному із подружжя по 1/2
частці будинку, ОСОБА_3 вселилась і
стала проживати у належній їй частині
будинку. Оскільки у належній
відповідачці частині будинку провів
ремонті роботи за власний рахунок,
отже, на думку позивача, ОСОБА_1 повинна
була повернути витрачені на ремонт
кошти. Тому просив суд стягнути з
відповідачки на його користь 12583 грн.
коштів, затрачених на проведений
ремонт частини будинку, яка виділена їй
у власність рішенням Хмельницького
міськрайонного суду від 13 березня 2012
року.

Під час розгляду справи, в судовому
засіданні позивач ОСОБА_1 уточнив
позовні вимоги та просив суд стягнути з
ОСОБА_3 зменшену суму коштів - 4304 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного
суду від 3 жовтня 2013 року вказаний позов
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1 вартість проведеного
ремонту в часині будинку за адресою
АДРЕСА_1, що належить їй на праві
власності, в розмірі 4304 грн.

________________________________________________________________________
_________

Головуючий у першій інстанції -
Чевилюк З.А. провадження №
22-ц/792/2621/13

Доповідач - Костенко А.М.
Категорія
№ 57

Додатковим рішенням
Хмельницького міськрайонного суду від
7 листопада 2013 року стягнуто з ОСОБА_3
на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 114
грн.70 коп. та витрати на судову
експертизу в розмірі 400 грн. В
задоволенні вимог ОСОБА_1 щодо
ухвалення додаткового рішення про
стягнення з ОСОБА_3 вартості
проведеного ремонту в розмірі 3130 грн.
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати додаткове рішення
суду в частині відмови в задоволенні
вимоги про стягнення з ОСОБА_3 вартості
проведеногоремонту в сумі 3130 грн.,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права. Вказує, що при
ухваленні додаткового рішення суд
безпідставно не взяв до уваги
пояснення, про те що ніякої
домовленості між ним та відповідачкою,
як це зазначено в описовій частині
рішення, про зменшення суми до 3130 грн.
не було. Тому, на думку апелянта, суд
неправомірно відмовив у стягненні
всієї суми витрачених коштів. Крім
того, вказує, що відмовивши в ухваленні
додаткового рішення про стягнення
вказаних коштів, суд позбавив
можливості оскаржити судове рішення та
звернутися з окремим позовом про
стягнення коштів.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Так судом встановлено, що ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом про
стягнення з ОСОБА_3 на його користь 12 583
грн., затрачених ним на проведений
ремонт частини будинку, яка виділена
останній у власність.

В ході розгляду справи в суді було
проведено будівельно-технічну
експертизу якою визначено, що вартість
ремонтних робіт частини будинку,
належної ОСОБА_3, становить 7 434 грн.

Під час розгляду справи в суді першої
інстанції відповідач позов визнала
частково на суму 4304 грн., оскільки
рішенням Хмельницького міськрайонного
суду від 3 квітня 2013 року стягнуто з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 3130 грн. у
відшкодування пошкоджень, належної їй
частини будинку ОСОБА_1

Позивач ОСОБА_1 та його представник з
такою позицією відповідача погодились
та в усному порядку в ході судового
засідання 3 жовтня 2013 року зменшили
розмір своїх позовних вимог до 4304 грн.
та в судових дебатах просили суд
стягнути з відповідача на користь
позивача саме 4304 грн.

Вказана обставина підтверджується
технічним записом судового засідання
від 23 жовтня 2013 року за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу.

Рішення Хмельницького міськрайонного
суду від 3 жовтня 2013 року про стягнення
з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 вартості
проведення ремонту в частині будинку,
належної ОСОБА_3, в розмірі 4304 грн.
позивачем в апеляційному порядку не
оскаржено.

14 жовтня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду заявою про винесення додаткового
рішення щодо питань, які на його думку,
суд не вирішив при ухваленні рішення, а
саме про стягнення на його користь з
відповідача судового збору, судових
витрат у вигляді оплати проведення
експертизи та стягнення частини суми
вартості ремонтних робіт частини
будинку, належної ОСОБА_3, в розмірі 3130
грн., які були з нього стягнуті на
користь відповідачки та він помилково
погодився з зарахуванням цієї суми в
рахунок стягнення з неї вартості
проведеного ремонту.

Додатковим рішенням Хмельницького
міськрайонного суду від 7 листопада 2013
року стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 судовий збір в сумі 114 грн. 70 коп.
та витрати на проведення судової
експертизи в сумі 400 грн., а в
задоволенні вимог щодо винесення
додаткового рішення про стягнення
вартості ремонту в сумі 3130 грн.
відмовлено.

У відповідності до ст. 31 Цивільного
процесуального кодексу України
сторони в цивільній справі мають рівні
процесуальні права і обов'язки. Крім
прав та обов'язків, визначених у статті
27 цього Кодексу, позивач має право
протягом усього часу розгляду справи
збільшити або зменшити розмір позовних
вимог, відмовитися від позову, а
відповідач має право визнати позов
повністю або частково. До початку
розгляду судом справи по суті позивач
має право шляхом подання письмової
заяви змінити предмет або підставу
позову, а відповідач - пред'явити
зустрічний позов.

Як видно з технічного запису судового
засідання від 23 жовтня 2013 року, позивач
ОСОБА_1 та його представник в усному
порядку в ході судового засідання від 3
жовтня 2013 року зменшили розмір своїх
позовних вимог до 4304 грн. та в судових
дебатах просили суд стягнути з
відповідача на користь позивача саме
4304 грн.

Тобто фактично позивач у відповідності
до ст. 31 ЦПК України зменшив розмір
позовних вимог, а тому суд відповідно
до ст. 11 ЦПК України правомірно
розглянув справу в межах заявлених
позивачем позовних вимог, а саме щодо
стягнення на користь позивача суми
позову в розмірі 4304 грн.

В рішенні суду від 3 жовтня 2013 року
зазначено, що позивач та його
представник уточнили позовні вимоги та
просили суд стягнути на користь
позивача з відповідача 4304 грн.
Вказане рішення в апеляційному порядку
позивачем не оскаржено.

Таким чином, як видно з
вищевикладеного, суд першої інстанції
в межах позовних вимог після їх
уточнення та зменшення ухвалив
рішення по всім позовним вимогам з яких
сторони подавали докази і давали
пояснення.

Також згідно ст. 220 ЦПК України суд, що
ухвалив рішення, може за заявою осіб,
які беруть участь у справі, чи з власної
ініціативи ухвалити додаткове рішення,
якщо: 1) стосовно
якої-небудь позовної вимоги, з приводу
якої сторони подавали докази і давали
пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд,
вирішивши питання про право, не
зазначив точної суми грошових коштів,
які підлягають стягненню, майно, яке
підлягає передачі, або які дії треба
виконати; 3) суд не допустив негайного
виконання рішення у випадках,
встановлених статтею 367 цього Кодексу;
4) судом не вирішено питання про судові
витрати.

За таких обставин в суду першої
інстанції не було підстав для
ухвалення додаткового рішення з
приводу стягнення з відповідача на
користь позивача 3130 грн. вартості
проведення ремонту в частині будинку,
належної ОСОБА_3, оскільки на момент
винесення рішення такої позовної
вимоги на таку суму вже не було в
зв'язку з зменшенням позивачем ціни
позову до 4304 грн. Тому висновок суду про
відмову в задоволенні вимог щодо
винесення додаткового рішення в цій
частині заяви позивача про винесення
додаткового рішення, є законним та
обґрунтованим.

Однак при цьому відповідно до ч. 5
ст. 220 ЦПК України про відмову в
ухваленні додаткового рішення суд
постановляє ухвалу.

Тобто на виконання цієї норми
цивільно-процесуального законодавства
суд першої інстанції в частині заяви
позивача про винесення додаткового
рішення про стягнення судових витрат
та судового збору мав би ухвалити
додаткове рішення, що він і зробив, а в
частині вимог заяви про стягнення 3130
грн. вартості проведеного ремонту мав
би постановити ухвалу про відмову у
винесенні додаткового рішення щодо цих
вимог заяви. Однак в порушення вимог
ЦПК України суд першої інстанції
відмовив в ухваленні додаткового
рішення по даним вимогам заяви самим
рішенням, чим допустив порушення норм
процесуального права.

В той же час згідно ч. 3 ст. 309 ЦПК
України порушення норм процесуального
права можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення, якщо це
порушення призвело до неправильного
вирішення справи.

Враховуючи, що дане порушення
норм процесуального права не призвело
до неправильного вирішення справи,
висновок суду про відмову в
задоволенні вимог щодо винесення
додаткового рішення в частині
стягнення з відповідача 3130 грн. є
законним та обгрунтуваним, колегія
суддів не вбачає підстав для
скасування рішення саме з підстав
порушення норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, що суд
додатковим рішенням відмовив в
стягненні вищезазначеної суми, чим
фактично позбавив позивача можливості
оскаржити в апеляційному порядку
рішення суду від 3 жовтня 2013 року та
позбавив його права звернутись до суду
з окремим позовом про стягнення цієї
суми не заслуговують на увагу.

З резолютивної частини
додаткового рішення від 7 листопада 2013
року видно, що суд відмовив лише в
задоволенні вимог щодо винесення
додаткового рішення, а не в стягненні з
відповідача на користь позивача
спірної грошової суми.

Як вбачається з самого рішення суду від
3 жовтня 2013 року, суд в зв'язку із
зменшенням позивачем своїх позовних
вимог ніякого рішення щодо спірної
грошової суми в розмірі 3130 грн. не
приймав, ухвалу про прийняття відмови
позивача в цій частині від позову та
закриття провадження в справі в цій же
частині позову не постановляв.

Не позбавляє можливості з вищевказаних
підстав додаткове рішення суду
від 7 листопада 2013 року і оскаржити
в апеляційному порядку рішення суду
від 3 жовтня 2013 року, яке позивач так і
не оскаржував.

Необґрунтованими також є твердження
апелянта, що суд мав би винести
додаткове рішення про стягнення на
його користь з відповідача 3130 грн.,
оскільки в рішення суду від
3 жовтня 2013 року не зазначена точна сума
, що підлягала стягненню.

Як вбачається з матеріалів справи, сам
позивач, уточнивши позовні вимоги,
визначив розмір суми, яка підлягала
стягненню на його користь - 4304 грн., які
суд і стягнув, а тому саме ця сума є
точною сумою грошових коштів, яка
підлягала стягненню на користь
позивача в межах заявлених ним
уточнених позовних вимог і суд в силу
ст. 11 ЦПК України не мав права вийти за
межі даних уточнених позовних вимог
позивача та стягнути на його користь
більшу грошову суму.

Не спростовують висновку суду щодо
відмови в задоволенні вимог позивача
щодо ухвалення додаткового рішення про
стягнення вартості ремонту в сумі 3130
грн. й інші доводи апеляційної скарги.

Додаткове рішення суду ґрунтується на
повно і всебічно досліджених
обставинах справи, а тому підстав для
його скасування в межах доводів
апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Додаткове рішення Хмельницького
міськрайонного суду від 7 листопада 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
його проголошення, проте може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий :
(підпис) Судді : (підписи)

З оригіналом згідно : Суддя
А.М.
Костенко