Справа № 1323/6927/12
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/5592/13
Доповідач в 2-й інстанції:
Монастирецький Д. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2013 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Мацея М.М.,
Тропак О.В.,

секретаря Дідуся
О.Р.,

з участю ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 20 травня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
Виконавчого комітету Моршинської
міської ради Львівської області,
ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_4, про
визнання права власності на квартиру
та вилучення її з чужого незаконного
володіння, -

в с
т а н о в и л а:

11.12.2012 року ОСОБА_3 звернулая в суд із
вищезазначеним позовом, в якому
зазначає, що 18.07.1995 року зареєструвала
шлюб з ОСОБА_2 З 2007 року по 2010 рік разом
із спільною з відповідачем дочкою
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та відповідачем
проживали за адресою АДРЕСА_1. 12.05.2009
року Моршинською міською радою було
прийнято рішення № 74 « Про передачу у
власність квартир державного
житлового фонду в м. Моршин». Вказане
рішення зареєстроване в Стрийському
МБТІ та видано свідоцтво про право
власності відповідачу ОСОБА_2 18.01.2010
року вона звернулась в Моршинську
міську раду щодо оформлення на неї
спільної сумісної власності на
квартиру, однак їй було відмовлено з
підстав, що ОСОБА_2 при приватизації
квартири не надав доказів про те, хто
проживає в спірній квартирі і має право
на приватизацію, а виконком
Моршинської міської ради не перевірив
дані обставини. З часом їй стало відомо,
що спірну квартиру відповідач ОСОБА_2
подарував своєму батькові ОСОБА_4
Просить визнати за нею право
власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1 та витребувати в ОСОБА_4
частину цієї квартири.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні
позову ОСОБА_3 до Виконавчого комітету
Моршинської міської ради Львівської
області, ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_4,
про визнання права власності на
квартиру та вилучення її з чужого
незаконного володіння - відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_3, вважає
його незаконним та необґрунтованим,
ухваленим з порушенням норм
матеріального права. Зазначає, що судом
при розгляді справи не було взято до
уваги довідку, яка міститься в
матеріалах справи, видану Моршинською
міською радою 13.11.2009 року № 2053 про те, що
вона дійсно проживала у квартирі
АДРЕСА_1 в період з 2007 року по дату її
видачі (момент приватизації спірної
квартири). Окрім того, залишено поза
увагою показання свідків ОСОБА_6 та
ОСОБА_7, які підтвердили факт її
проживання у вказаній квартирі з
ОСОБА_2 Стверджує, що згоди на
приватизацію квартири ОСОБА_2 не
давала, як і не подавала заяви про
зняття її та доньки з реєстрації.
Просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове, яким задовольнити її
позовні вимоги.

Інші учасники цивільного процесу
повідомлені належним чином, про що
свідчать рекомендовані повідомлення
про вручення їм поштових відправлень
(а.с. 109, 110, 111, 112, 113, 114), в судове
засідання апеляційної інстанції не
з'явилися, причину своєї неявки суду не
повідомили, матеріалів справи
достатньо для розгляду справи у їх
відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2,
перевіривши матеріали справи, межі та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що скаргу слід
відхилити, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, а також
особи, які не брали участі у справі,
якщо суд вирішив питання про їх права
та обов'язки, мають право оскаржити в
апеляційному порядку рішення суду
першої інстанції повністю або
частково.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст.
3 ЦПК України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних прав, свобод чи
інтересів у спосіб, передбачений
законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені
законом або договором способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Право визначення підстав і предмета
позову належить позивачеві (ст. ст. 3, 10,
31 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів (ст.
57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України
обов'язок суду під час ухвалення
рішення вирішити, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги позивача та якими доказами вони
підтверджуються; перевірити наявність
чи відсутність певних обставин за
допомогою доказів шляхом їх оцінки;
оцінити подані сторонами докази та
дійти висновку про наявність або
відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення
правовідносин сторін, які випливають
із встановлених обставин. Саме
визначення цих правовідносин дає
можливість суду остаточно визначитись,
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми.

Колегія суддів приходить до
переконання, що дане рішення суду
відповідає зазначеним вимогам закону.

Згідно ч. 1 ст. 55 Конституції України
права і свободи людини і громадянина
захищаються судом.

Судом першої інстанції встановлено
наступні обставини.

Як вбачається з витягу з реєстру права
власності на нерухоме майно від 19.05.2009
року ОСОБА_2 на праві власності
одноособово належала квартира, що
знаходиться за адресою в АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Відповідно до договору дарування
квартири що знаходиться за адресою в
АДРЕСА_1 від 12.06.2009 року ОСОБА_2, будучи
одноособовим власником спірної
квартири подарував її своєму батькові
ОСОБА_4 (а.с. 6).

З довідки Приватного житлового
господарства Моршинської міської ради
від 01.03.2010 року, виданої (третій особі по
справі) - ОСОБА_4, який проживає та
зареєстрований за адресою в АДРЕСА_1,
відповідач ОСОБА_2 зареєструвався в
даній квартирі 07.04.2009 року і виписався з
неї 23.07.2009 року (а.с. 61).

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов до висновку, що вимоги ОСОБА_3 до
відповідача ОСОБА_2 про визнання права
власності на квартиру та витребування
її з чужого володіння є належним чином
не аргументовані, так як на даний час
власником квартири за діючим договором
дарування від 12.06.2009 року є ОСОБА_4,
процесуальне становище якого у даній
справі - третя особа, яка не заявляє
вимог щодо предмета спору (ст. 35 ЦПК
України).

При цьому, міськрайонний суд зазначив,
що статтею 69 СК України визначено
порядок захисту свого порушеного права
подружжям на спільну сумісну
власність, а саме в спосіб поділу майна,
що є об'єктом спільної сумісної
власності подружжя, а не в спосіб
визнання права власності на таке майно.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що позов пред'явлено до неналежного
відповідача, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 119 ЦПК України встановлено, що
викладаючи зміст позовної заяви, саме
позивач визначає коло відповідачів, до
яких він заявляє позовні вимоги.

Проте суд, як державний орган, на який
покладено обов'язок вирішення справи
відповідно до закону, має право й
зобов'язаний визначити суб'єктний
склад спору залежно від характеру
правовідносин і норм матеріального
права, які підлягають застосуванню. Це
передбачено п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України та
іншими нормами процесуального права,
які передбачають заміну неналежного
відповідача чи залучення
співвідповідачів (ст. 33 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК України, суд
за клопотанням позивача, не припиняючи
розгляду справи, замінює первісного
відповідача належним відповідачем,
якщо позов пред'явлено не до тієї особи,
яка має відповідати за позовом, або
залучає до участі у справі іншу особу
як співвідповідача.

Таким чином, за загальним правилом, для
заміни відповідача чи залучення
співвідповідача повинно бути
клопотання позивача. Пред'явлення
позову до неналежного відповідача та
відсутність клопотання про заміну
первісного відповідача належним
відповідачем чи залучення
співвідповідача - є підставою для
відмови в задоволенні позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що
клопотання про заміну відповідача чи
залучення співвідповідача від
позивачки не надходило, тому в
задоволенні позову, пред'явленого до
неналежного відповідача, суд відмовив
підставно.

Разом з тим, відповідно до положень ст.
307 ЦПК України, до повноважень суду
апеляційної інстанції не входить
вирішення питання щодо заміни
неналежного відповідача чи залучення
співвідповідачів у справі, тому у
випадку заявленого клопотання таке не
може бути розглянуто апеляційним
судом.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
тому підстав для його скасування
апеляційний суд не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 1 п. 1,
308, 313, 314 ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а
л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 20 травня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий:
Монастирецький Д.І.

Судді:
Мацей М.М.

Тропак О.В.