КІРОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА МАКІЇВКИ
Провадження № 2/268/617/13
Справа № 268/1074/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2013 року
м.
Макіївка

Кіровський районний суд міста Макіївки
Донецької області у складі:

головуючий суддя Єжов
В.А.

при секретарі Бабкевич
В.О.

за участю позивачки ОСОБА_1

представника відповідача
Філімонова І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні місцевого суду
в місті Макіївка цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Макіївського
промислово-економічного коледжу, третя
особа ОСОБА_3, про зобов'язання вчинити
певні дії, відшкодування матеріальної
і моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

25 березня 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до Макіївського
металургійного технікуму (назва на
теперішній час - Державний вищий
навчальний заклад «Макіївський
промислово-економічний коледж») про
зобов'язання вчинити певні дії,
відшкодування матеріальної і
моральної шкоди, третя особа ОСОБА_3
мотивуючи свої вимоги тим, що унаслідок
бездіяльності керівництва технікуму
було порушено її право на
працевлаштування, завдана матеріальна
та моральна шкода.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала
заявлені позовні вимоги, в
обґрунтування яких послалася на факти
і обставини, викладені у позовній
заяві, та зазначила, що навчалася за
рахунок державного бюджету в
Макіївському металургійному технікумі
в період 2008-2012 років за спеціальністю
«Коксохімічне виробництво». Під час
навчання була вимушена керівництвом
технікуму укласти договір на
проходження платного курсу навчання за
спеціальностями «контролер у
виробництві чорних металів, контролер
продукції збагачення, лаборант
хімічного аналізу». Після закінчення
навчання у 2012 році, отримання диплому
та свідоцтва була впевнена в тому, що
керівництво технікуму зобов'язано її
працевлаштувати як молодого фахівця за
отриманими спеціальностями. Обов'язок
щодо працевлаштування молодих
випускників передбачений ст. 52 Закону
України «Про вищу освіту», постановою
КМУ № 992 від 22.08.1996 р. Внаслідок
порушення її права на працевлаштування
вона вимушена була стати на облік у
міському центрі зайнятості як
безробітна, де обліковувалась з
березня по травень 2013 року. Такими
діями відповідача їй завдано
матеріальну та моральну шкоду, що
виразилась в порушенні її трудових
прав, позбавило її права на достойний
рівень життя, спричинило душевні
хвилювання.

Виходячи з наведеного, посилаючись на
бездіяльність керівництва технікуму,
позивачка просила суд стягнути з
Макіївського металургійного технікуму
завдані матеріальні збитки в сумі 11
211грн., та відшкодувати моральну шкоду в
сумі 12 381,60 грн.

Представник Макіївського
металургійного технікуму Філімонов
І.О., який діє на підставі довіреності
юридичної особи, позовні вимоги не
визнав, пославшись на їх
безпідставність. У судовому засіданні
пояснив, що ОСОБА_1 навчалася у
Макіївському металургійному технікумі
за спеціальністю «коксохімічне
виробництво». При вступі до технікуму
між учбовим закладом та ОСОБА_1 угоди
щодо працевлаштування випускника не
укладалося, тому обов'язків щодо
працевлаштування після навчання
ОСОБА_1, технікум не має. По закінченню у
2012 році, отримала диплом державного
зразка та мала право на самостійне
працевлаштування.

Додатково, під час навчання, ОСОБА_1
добровільно вступила на платні курси з
підготовки працівників за
спеціальністю «контролер у
виробництві чорних металів, контролер
продукції збагачення, лаборант
хімічного аналізу», та отримала
відповідний сертифікат про
проходження курсу навчання. Згодом, за
сприянням технікуму, ОСОБА_1 з травня 2013
року прийнята на посаду лаборанта
хімічного аналізу в публічному
акціонерному товаристві «Ясинівський
коксохімічний завод», де працює по
теперішній час. Представник
відповідача вважає, що законні
підстави для стягнення матеріальної та
моральної шкоди, відсутні, тому просить
у задоволенні позову відмовити.

Третя особа - ОСОБА_3, директор
Макіївського промислово-економічного
коледжу в судове засідання не
з'явилася, надала суду письмову заяву
про розгляд справи в її відсутності у
зв'язку із зайнятістю за основним
місцем роботи.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши надані докази в межах
заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК
України), суд встановив наступне.

Макіївський металургійний технікум
створений Постановою ГОЛОВТУЗА ВНРГ
СРСР №71 від 01.11.1929 р. Діє на підставі
Статуту в новій редакції,
зареєстрованому Міністерством освіти
і науки молоді та спорту України 12.12.2011
р. №1418 та ліцензії серії АВ №498380,
виданої Міністерством освіти і науки
України 06.11.2009 р., строк дії ліцензії
встановлений з 04.06.2009 р. по 04.06.2012 р.

Керівником технікуму, згідно довідки
АБ №666214 з Єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України, є
ОСОБА_3.

Основними напрямами діяльності
Макіївського металургійного
технікуму, згідно Статуту, є підготовка
згідно з державним замовленням і
договірними зобов'язаннями фахівців за
освітньо-кваліфікаційним рівнем
«молодший спеціаліст» для
металургійної галузі, інших галузей та
для: задоволення потреб економіки
України; надання повної загальної
середньої освіти; надання робочої
спеціальності з присвоєнням
кваліфікаційного розряду...»

Згідно Наказу Міністерства освіти і
науки України № 639 від 30 травня 2013 року
Макіївський металургійний технікум
перейменовано у Державний вищий
навчальний заклад «Макіївський
промислово-економічний коледж».

Наказом №163 від 11 серпня 2008 року ОСОБА_1
зарахована до студентів Макіївського
металургійного технікуму в межах
державного замовлення за
спеціальністю «Коксохімічне
виробництво».

За витягом з наказу №192 від 05 червня 2012
року ОСОБА_1 присвоєно кваліфікацію
технік-технолог, цією ж датою вона
отримала диплом молодшого спеціаліста
за спеціальністю «Коксохімічне
виробництво».

Частиною 1 статті 56 Закону України
«Вищу освіту» визначено: випускники
вищих навчальних закладів вільні у
виборі місця роботи. Випускник вищого
навчального закладу, який навчався за
державним замовленням і якому
присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою
освітою певного
освітньо-кваліфікаційного рівня,
працевлаштовується на підставі
направлення на роботу відповідно до
угоди, укладеної між замовником,
керівником вищого навчального закладу
та випускником.

Порядок працевлаштування випускників
вищих навчальних закладів, підготовка
яких здійснювалася за державним
замовленням, затверджений Постановою
Кабінету міністрів № 992 від 22 серпня 1996
року, на який посилається позивачка, не
розповсюджується на її відносини з
відповідачем, оскільки згідно п.3
преамбули Постанови, вона станом на
теперішній час діє стосовно осіб, що
навчаються за спеціальностями
педагогічного, медичного, юридичного,
економічного і сільськогосподарського
профілю, до яких не відноситься
спеціальність, за якою навчається
позивачка.

У відповідності зі ст.1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

За правилами статей 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Позивачем ОСОБА_1 не надано суду
достовірних, беззаперечних доказів
того, що між нею та керівництвом
технікуму укладалася угода про
працевлаштування на підставі
направлення на роботу.

Як встановлено в судовому засіданні і
підтверджується матеріалами справи,
угоди між випускницею Макіївського
металургійного технікуму ОСОБА_1 та
керівником навчального закладу про її
працевлаштування за направленням не
укладалося.

Таким чином, позивачкою не доведено, що
навчальний заклад має зобов'язання
здійснити її працевлаштування,
внаслідок невиконання якого
(бездіяльність) їй була завдана
моральна та матеріальна шкода.

Між тим, з травня 2013 року позивачка
працює на посаді лаборанта хімічного
аналізу в публічному акціонерному
товаристві «Ясинівський коксохімічний
завод» саме за направленням
Макіївського металургійного
технікуму. Отже, вимоги щодо стягнення
моральної шкоди та матеріальної шкоди
в частині не отриманої заробітної
плати за час перебування на обліку у
центрі зайнятості, не підлягають
задоволенню, оскільки заявлені
безпідставно.

Щодо вимог позивачки про відшкодування
матеріальної шкоди у вигляді витрат на
оплату за навчання на курсах
спеціальної підготовки, суд зазначає
наступне.

Частиною 3 статті 65 Закону України «Про
вищу освіту» для надання платних
послуг у галузі вищої освіти та
пов'язаних з нею інших галузях
діяльності вищі навчальні заклади
державної та комунальної форм
власності можуть створювати
структурні підрозділи, які діють на
підставі положення, затвердженого
відповідно до законодавства та статуту
вищого навчального закладу.

Відповідно до наказу директора
Макіївського металургійного технікуму
№179 від 07 вересня 2009 року та положення
«Про відділення професійно-технічного
навчання» від 16 березня 2009 року
створене відділення
професійно-технічного навчання.

Відповідно до п.2.2 зазначеного
положення «Про відділення
професійно-технічного навчання»
відносини між відділенням та слухачами
курсів оформлюються на підставі заяв
та укладених договорів (контрактів).

В судовому засіданні досліджений
договір про підготовку, укладений між
Макіївським металургійним технікумом
та ОСОБА_1, предметом якого є навчання
позивачки на кваліфікованого
робітника за професією «контролер у
виробництві чорних металів, контролер
продукції збагачення, лаборант
хімічного аналізу». Термін навчання
складає 8 місяців, вартість навчання -
1000 гривень. Позивачка підтвердила, що
договір підписаний нею, власноруч за
власним волевиявленням. Нею також
підписана заява про зарахування на
зазначені курси від 12 вересня 2011 року.

Після закінчення курсів спеціальної
підготовки, ОСОБА_1 отримала свідоцтво
НОМЕР_1 від 28.03.2012 р. про присвоєння
робітничої кваліфікації за професією
«контролер у виробництві чорних
металів, контролер продукції
збагачення, лаборант хімічного
аналізу».

Суд критично ставиться до тверджень
свідка ОСОБА_4 про наявність з боку
адміністрації технікуму примусу
студентів вступати на курси навчання
на кваліфікованого робітника, оскільки
такі твердження спростовуються
показаннями свідка ОСОБА_5, яка
зазначала, що навчатися на курсах
спеціальної підготовки виявили
бажання не всі студенти технікуму, що
свідчить про їх добровільність. Також,
ОСОБА_5, пояснила суду, що після
навчання в технікумі від ОСОБА_1
надійшла телеграма щодо надання
довідки про можливість самостійного
працевлаштування для постановки на
облік в Макіївському міському центрі
зайнятості. Довідка була видана з
помилкою (рік випуску 2013 замість 2012),
яка була згодом виправлена. Крім того,
відповідно до п.2.16 Інструкції про
порядок ведення трудових книжок
працівників було здійснене заповнення
трудової книжки вперше.

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суду зазначили,
що спеціальна підготовка була створена
виходячи з потреби галузі. Студенти,
які мали спеціальну підготовку за
курсами мали більше шансів на
працевлаштування. Однак курси не були
обов'язковими для студентів, що вже
навчалися в технікумі. Проводилися
бесіди зі студентами, з батьками. По
закінченню курсів, технікум сприяв
працевлаштуванню, як правило, жінки, що
проходили спеціальну підготовку за
спеціальностями «контролер у
виробництві чорних металів, контролер
продукції збагачення, лаборант
хімічного аналізу»
працевлаштовувалися на підприємства
металургійної галузі саме лаборантами
з хімічного аналізу.

За таких обставин, доводи позивачки
щодо стягнення матеріальної шкоди у
вигляді витрат на оплату за навчання на
курсах спеціальної підготовки також є
безпідставними, оскільки відносини між
позивачкою та відповідачем в цій
частині ґрунтуються на договорі про
підготовку кваліфікованого
працівника, який виконаний сторонами в
повному обсязі, позивачці було видано
свідоцтво державного зразка, яке
свідчить про успішне проходження нею
спеціальної підготовки. Зазначений
договір та заява про зарахування на
курси підписані позивачкою особисто,
що підтверджено нею в судовому
засіданні. Це спростовує твердження
позивачки про примус з боку
керівництва технікуму для вступу на
зазначені курси. Саме завдяки тому, що
позивачка отримала за результатами
проходження спеціальної підготовки на
спірних курсах спеціальність
«лаборант хімічного аналізу», вона на
сьогодні працевлаштована лаборантом
хімічного аналізу в публічному
акціонерному товаристві «Ясинівський
коксохімічний завод».

В обґрунтування факту
спричинення моральної шкоди позивачка
в позовній заяві та в судовому
засіданні послалася на те, що внаслідок
неправомірних дій відповідача мало
місце порушення її трудових прав, вона
тривалий час не працювала, порушило її
професійні плани та перспективи, що в
свою чергу позбавило її права на
достойний рівень життя. У зв'язку з
моральними стражданнями з цього
приводу вона стала нервувати і як
наслідок погано почуватись. Такими
протиправними діями відповідача
порушені її законні права, чим завдані
душевні та фізичні страждання,
компенсацію моральної шкоди за які
вона оцінює у розмірі 12211 грн.

Зі змісту частин 1 і 2 статті 23
Цивільного кодексу України випливає,
що особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; 4) у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК
України моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 31 березня 1995 року (з
відповідними змінами і доповненнями)
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» роз'яснено, що відповідно до
загальних підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Проаналізувавши викладені обставини,
приймаючи до уваги, що під час розгляду
справи не доведено факту порушення
відповідачем своїх зобов'язань
стосовно позивачки, та враховуючи, що
позивачка не надала суду об'єктивних,
беззаперечних доказів на
підтвердження фактів і обставин, з
якими вона пов'язує заподіяння їй
моральних і фізичних страждань, суд
дійшов висновку про відсутність
законних підстав для задоволення
позову про зобов'язання вчинити певні
дії, відшкодування матеріальної і
моральної шкоди.

Оскільки позивачка при зверненні до
суду звільнена від сплати державного
мита, судові витрати компенсуються за
рахунок держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 11, 60, 61, 212, 213, 214, 215 ЦПК України,
ст.ст. 56, 65 Закону України «Про вищу
освіту», ст. 1166, 1167 Цивільного кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до
Макіївського промислово-економічного
коледжу, третя особа: ОСОБА_3, про
зобов'язання вчинити певні дії,
відшкодування матеріальної і
моральної шкоди - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може
бути подано Апеляційному суду
Донецької області через Кіровський
районний суд м. Макіївки протягом
десяти днів з дня його проголошення, а
особами, які не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, -
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя:
Єжов В.А.