Справа 237/3102/13-ц
Провадження №2/237/1480/13
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09 грудня 2013 року

Мар'їнський районний суд Донецької
області у складі суду:

головуючого - судді Ліпчанського С.М.

при секретарі Бахтіяровій Н.В.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Мар'їнка
цивільну справу за позовом
Фермерського господарства «Косицький
і «К» в особи ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_6
про витребування орендованої
земельної ділянки з незаконного
користування, та усунення перешкод у
користуванні нею та за зустрічною
позовною заявою ОСОБА_5 до Фермерського
господарства «Косцикький» і «К» в
особі ОСОБА_1 про зобов'язання вчинити
певні дії та стягнення заборгованості
по орендній платі,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду
із позовом про витребування
орендованої земельної ділянки з
незаконного користування, та усунення
перешкод у користуванні нею, у якому
просив: визнати дії ОСОБА_5 направлені
на дострокове, в односторонньому
порядку припинення договору оренди
земельної ділянки від 20 січня 2005 року
укладеного між орендодавцем ОСОБА_7 та
орендарем фермерським господарством
«Косицьким» і «К», такими що суперечать
законодавству та умовами договору, та
зобов'язати її зобов'язати не чинити
перешкод орендареві фермерському
господарству «Косицький» і «К» у
користуванні земельною ділянкою;
визнати незаконними дії відповідача
ОСОБА_6, самовільно заволодівшего
орендованою фермерським господарством
«Косицький» і «К», згідно договору
володіння; стягнути судові в
солідарному порядку з відповідачів на
користь позивача.

Свої позовні вимоги обґрунтовує
наступним.

20 січня 2005 року між орендодавцем
ОСОБА_7 та орендарем - фермерським
господарством «Косицький» і «К» було
укладено договір оренди земельної
ділянки загальною площею 15,830 гектарів,
що належала орендодавцю на підставі
державного акту на право приватної
власності серії І-ДН № 119930, виданого
Мар»їнською міською радою 22 серпня 2002
року.

Договір оренди зазначеної
земельної ділянки було укладено
відповідно до вимог чинного
законодавства терміном на 10 років.

Позивач вказує, що в укладеному
договорі від 20 січня 2005 року були
узгоджені істотні умови договору, а
саме: термін дії договору, порядок
сплати, порядок змінення умов договору,
його припинення та інші умови.

Після укладення договору
вищевказаного договору, позивач почав
використовувати земельну ділянку за її
цільовим призначенням. Починаючи з 2008
року зв'язок із ОСОБА_7 перервався, за
орендною платою ніхто не приїжджав, але
вона все рівно нараховувалася
відповідно до умов договору та станом
на 01 січня 2013 року складає 21640 гривень.

18 березня 2013 року до позивача
звернувся до нього раніше невідомий
ОСОБА_6, який вручив йому заяву, у якій
відповідач ОСОБА_5, відповідач по
справі, буде земельну ділянку, що
розташована на території Степненської
сільської ради площею 15,8283 гектарів
буде оброблятися нею особисто. Свою
заяву обґрунтувала тим, що саме ця
земельна ділянка належить їй після
смерті її матері ОСОБА_7, яка померла, а
вона відповідно є її спадкоємницею.

Під час судового розгляду
зазначеної справи ОСОБА_5 звернулася до
суду із зустрічною позовною заявою про
зобов'язання вчинити певні дії та
стягнення заборгованості по орендній
платі, у якій вона просить: зобов'язати
Фермерське господарство «Косицький» і
«К» в особі голови ОСОБА_1 повернути
належну їй земельну ділянку площею 15,8286
гектарів, призначену для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва; зобов'язати Фермерське
господарство «Косицький» і «К» в особі
голови ОСОБА_1 не чинити їй перешкод в
користуванні земельною ділянкою;
стягнути з відповідача на її користь
заборгованість по орендній платі в
розмірі 3 відсотків від загальної
вартості за період з 1007 року по 2012 рік
включно.

В судовому засіданні
представником було уточнено, що
стягнути з відповідача на її користь
заборгованість по орендній платі в
розмірі 3 відсотків від загальної
вартості за період з 2007 року по 2012 рік
включно.

Свої позовні вимоги обґрунтовує
наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла мати
позивача за зустрічною позовною заявою
ОСОБА_7.

На підставі рішення Мар»їнського
районного суду Донецької області від 17
грудня 2012 року за ОСОБА_5 визнано право
власності на земельну ділянку площею
15,830 гектарів у межах згідно з планом, що
розташована на території Степненської
сільської ради згідно державного акту
на право приватної власності на землю
серії 1-ДН № 119930 від 22 серпня 2002 року у
повному обсязі.

Починаючи з січня 2013 року вона як
спадкоємець земельної ділянки
неодноразово зверталася до ОСОБА_1 із
проханням виплатити їй орендну плату
за попередні роки користування її
земельною ділянкою, але він взамін він
вимагав від неї укладання із ним
договору орендної плати.

Тоді вона вирішила сама обробляти
належну їй земельну ділянку, оскільки
як власник вона має на це законне право.

При цьому вважає, що ОСОБА_1 все ж
таки повинен їй виплатити орендну
плату за період з 01 січня 2007 року по 2012
рік включно та не перешкоджати їй у
використовуванні її же земельної
ділянки.

Позивач ОСОБА_1, його представник
ОСОБА_2 в судовому засіданні свої
позовні вимоги підтримав, наполягав на
їх задоволенні. Із зустрічною позовною
заявою не погодився, просив суд
зустрічні позовні вимоги залишити без
задоволення. Суду надав пояснення
аналогічні тим, що викладені у позові.

Представник відповідача ОСОБА_3
зустрічні позовні вимоги підтримав у
повному обсязі, наполягав на їх
задоволенні. Із позовом ОСОБА_1 не
погодився, просив суд його позовні
вимоги залишити без задоволення. Суду
надав пояснення аналогічні тим. Що
викладені у зустрічній позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_6 суду пояснив, що він
на підставі складеної на його ім'я
довіреності ОСОБА_5 та на її прохання
звертався до ОСОБА_1 із проханням
виплатити ОСОБА_5 суму орендної плати
за попередні роки користування
земельної ділянки, яка належить їй.
Також на прохання ОСОБА_5 він почав
обробляти земельну ділянку.

Суд, вислухавши пояснення сторін по
справі, дослідивши матеріали справи,
належно з'ясувавши дійсні обставини
справи, права та обов'язки сторін,
оцінки їх доводів і наданих ними
доказів, приходить до висновку, що
позовні вимоги фермерського
господарства «Косицький» і «К» в особі
ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, а
зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до статті 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїм вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

В судовому засіданні встановлено, що
між фермерським господарством
«Косциький» і «К» в особі ОСОБА_1 та
ОСОБА_7 було укладено договір 20 січня 2005
року, при цьому у зазначеному договір
існують дві різні дати, а саме:на
першому аркуші копії договору
зазначена дата як 20 січня 2005 року, а на
аркуші 4 цього договору зазначені дві
різні дати, як: 23 листопада 2009 року та по
січня 2005 року.

На підставі державного акту на право
власності на землю серії І-ДН № 119930
належала ОСОБА_7 на підставі рішення
Степненської сільської ради № Ш/19-12 від
14 вересня 2001 року площею 15,830 гектарів
та розташована на території
Степненської сільської ради та
призначена для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.

Як встановлено у судовому засіданні
ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла.

На підставі рішення Мар»їнського
районного суду від 17 грудня 2012 року
ОСОБА_5, яка є донькою померлої ОСОБА_7
та відповідно спадкоємницею першої
черги, а тому є власницею земельної
ділянки.

Відповідно до частини 1 статті 14
Конституції України земля є основним
національним багатством, що перебуває
під особливою охороною держави, яка
полягає в забезпеченні раціонального
використання земельних ресурсів,
збереженні й відтворення родючості
ґрунтів, захисті їх від псування і
забруднення, реалізації громадянами,
юридичними особами та державою їхніх
прав власності та землекористування
відповідно до закону.

В матеріалах справи мається довідка
видана головою ФГ «Косицький і К» (а.с.15)
про те, що станом на 01 травня 2013 року
заборгованість перед ОСОБА_7 складає 21
640,00 гривень: 2007 рік - 2900,00 гривень; 2008 рік
- 2120,00 гривень;2009 рік - 2860,00 гривень; 2010
рік - 4160,00 гривень; 2011 рік - 4240,00 гривень;
2012 рік - 5360,00 гривень.

Відповідно до Закону України «Про
оренду землі» договір оренди землі -
це договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Орендна плата за землю - це
платіж, який орендар вносить
орендодавцеві за користування
земельною ділянкою.

Розмір, форма і строки внесення
орендної плати за землю
встановлюються за згодою сторін у
договорі оренди (крім строків внесення
орендної плати за земельні ділянки
державної та комунальної власності,
які встановлюються відповідно до
Податкового кодексу України

Відповідно до статті 210 ч.1 ЦК України
правочин підлягає державній
реєстрації лише у випадках,
встановлених законом. Такий правочин є
вчиненим з моменту його державної
реєстрації.

Частина 3 статті 640 ЦК України визначає,
що договір, який підлягає
нотаріальному посвідченню або
державній реєстрації є укладеним з
моменту його нотаріального
посвідчення або державної реєстрації,
а в разі необхідності і нотаріального
посвідчення, і державній реєстрації - з
моменту державної реєстрації.

Окрім того, відповідно до статті 18
Закону України «Про оренду землі»
договір оренди землі набирає чинності
після його державної реєстрації.

Відповідно до статті 20 Закону України
«Про оренду землі» укладений договір
оренди землі підлягає державній
реєстрації. Право оренди земельної
ділянки виникає з дня державної
реєстрації цього права відповідно до
закону, що регулює державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень.

Вказане положення також закріплено в
статті 125 Земельного Кодексу України.

Порядок державної реєстрації
договорів оренди землі затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 25 грудня 1998 року № 2073.

В пункті 20 Типового договору оренди
землі від 20 січня 2005 року, укладеного
нібито між ОСОБА_7 та фермерським
господарством «Косицький і К» в особі
голови ОСОБА_1 зазначено, що передача
орендної земельної ділянки орендарю
здійснюється у десяти денний термін
після державної реєстрації цього
договору за актом її приймання -
передачі. Але ОСОБА_1 не було виконано
навіть вказаної умови договору.

Суд з вищенаведеного встановленого
виходить, що спірний договір є не
укладеним і підстав для визнання його
чинним в судовому порядку не має. На
підставі зазначеного спірна земельна
ділянка належить поверненню позивачу з
наступних підстав.

Згідно Пленуму Верховного Суду України
пункт 8 від 06 листопада 2009 року № 9 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» у разі, якщо на виконання
юридично ще не укладеного договору
стороною передчасно передано майно,
між сторонами виникають
правовідносини внаслідок набуття,
збереження майна без достатньої
правової підстави.

Статтями 1212,1213 ЦК України передбачені
загальні положення про зобов'язання у
зв'язку із набуттям, збереженням майна
без достатньої правової підстави,
відповідно до яких особа, яка набула
майно без достатньої правової підстави
(безпідставне набуте майно),
зобов'язана повернути це майно в
натурі.

Суд, вважає, що внаслідок протиправного
утримання земельної ділянки
ОСОБА_5,ОСОБА_1 порушуються її права
щодо володіння, користування та
розпорядження належної їй земельної
ділянки.

Розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_5 в
частині стягнення 3 % річних від
загальної вартості за період з 2007 року
по 2012 рік включно, суд вважає за
доцільне задовольнити зазначені
позовні вимоги частково з наступних
підстав.

Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом. Як визначено частинами 1 та
2 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утримуватися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 11 ЦК України,
цивільні справи та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема: 1) договори та інші
правочини; 2) створення літературних,
художніх творів, винаходів та інших
результатів інтелектуальної, творчої
діяльності; 3) завдання майнової
(матеріальної) та моральної шкоди іншій
особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні
права та обов'язки можуть виникати
безпосередньо з актів цивільного
законодавства. У випадках,
встановленими актами цивільного
законодавства, цивільні права та
обов'язки виникають безпосередньо з
актів органів державної влади, органів
влади Автономної Республіки Крим або
органів місцевого самоврядування. У
випадках, встановлених актами
цивільного законодавства, цивільні
права та обов'язки можуть виникати з
рішення суду. У випадках, встановленими
актами цивільного законодавства або
договором, підставою виникнення
цивільних прав та обов'язків може бути
настання або ненастання певної події.

Відповідно до довідки голови
фермерського господарства «Косиць кий
і К» (а.с. 15), станом на 01.05.2013 року
заборгованість господарства перед
ОСОБА_7 складає 21640 грн. Таким чином,
ОСОБА_1 визнав заборгованість за
користування спірною земельною
ділянкою і вона підлягає стягненню на
користь спадкоємців, а саме ОСОБА_5.

Згідно ч. 4 ст. 215 ЦПК України
резолютивна частина рішення суду
повинна містити висновок суду про
розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 88 ЦПК України
оскільки позовні вимоги ОСОБА_5
задоволені частково, суд вважає за
доцільне стягнути з відповідача
Фермерського господарства «Косицький
і К» в особі ОСОБА_1 судовий збір у
розмірі 114 гривень 70 копійок на користь
ОСОБА_5, а судові витрати понесені
відповідачем Фермерським
господарством «Косицький і К» в особі
ОСОБА_1 не стягувати із ОСОБА_5

На підставі викладеного,
відповідно до ст. ст. 16, 392, 210, 640
Цивільного Кодексу України, Закону
України «Про оренду землі», Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»,
керуючись ст.ст.213-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позовні вимоги Фермерського
господарства «Косицький і «К» в особи
ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
витребування орендованої земельної
ділянки з незаконного користування, та
усунення перешкод у користуванні нею
залишити без задоволення.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 до
Фермерського господарства
«Косцикький» і «К» в особі ОСОБА_1 про
зобов'язання вчинити певні дії та
стягнення заборгованості по орендній
платі задовольнити частково.

Зобов'язати Фермерське господарство
«Косицький» і «К» в особі голови ОСОБА_1
повернути належну ОСОБА_5 земельну
ділянку площею 15,8286 гектарів,
призначену для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.

Зобов'язати Фермерське господарство
«Косицький» і «К» в особі голови ОСОБА_1
не чинити ОСОБА_5 перешкод в
користуванні земельною ділянкою.

Стягнути з Фермерського господарства
«Косиць кий і К» на користь ОСОБА_5
заборгованість за користування
спірною земельною ділянкою за 2007-2012
роки у розмірі 21640 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя Мар'їнського районного суду

Донецької області
С.М.
Ліпчанський

09.12.2013