Категорія 27 Головуючий у 1 інстанції
Доповідач: Будулуца М.С.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2013 року

Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого - судді Постолової В.Г.,

суддів Космачевської Т.В., Будулуци М.С.,

при секретарі Бакунець Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа - ОСОБА_3, про стягнення боргу,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Кіровського районного суду м.
Донецька від 09 липня 2013 року,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до
відповідачки ОСОБА_2 з позовом про
стягнення суми боргу, зазначивши
третьою особою ОСОБА_3

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на ті обставини, що 22 липня 2010
року на прохання відповідачки він
надав їй у борг грошові кошти у сумі 3 500
доларів США, які ОСОБА_2 зобов'язалась
повернути до 1 квітня 2012 року, про що
вона йому написала розписку. Однак,
взятих на себе зобов'язань, остання не
виконала і ухиляється від повернення
грошових коштів, в зв'язку з чим він
просив стягнути з відповідачки суму
боргу в розмірі 28 000 грн. та понесені ним
судові витрати.

Рішенням Кіровського районного суду м.
Донецька від 09 липня 2013 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про
стягнення боргу відмовлено.

Додатковим рішенням суду першої
інстанції від 02 серпня 2013 року стягнуто
з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ПН НОМЕР_1, на
користь ОСОБА_2 судові витрати,
пов`язані з проведенням судово -
почеркознавчої експертизи в сумі 2 868
(дві тисячі вісімсот шістдесят вісім)
грн. 84.коп.

Не погодившись з рішенням суду, позивач
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального і
процесуального права, просив рішення
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити повністю позовні
вимоги та стягнути з ОСОБА_2 на його
користь суму боргу 28 000 грн.

В обґрунтування доводів скарги апелянт
посилався на те, що при ухваленні
рішення суд не взяв до уваги той факт,
що відповідачка надала до суду
сфальсифіковану розписку з текстом
«Деньги возвращены в полной сумме» з
відміткою про дату написання цього
тексту «24.10.2010 г.» та підписом ОСОБА_3
Позивач зазначив, що боргову розписку
було складено в одному екземплярі, яка
й знаходиться у нього, оскільки борг
йому не повернула.

Також суд не звернув увагу на те, що
відповідачка сама підтвердила той
факт, що саме її дочка ОСОБА_4 виконала
напис «Деньги возвращены в полной
сумме», а відповідно до висновку
комплексної судово-почеркознавчої
експертизи та судово-технічної
експертизи документів № 469/02 та № 470/03
від 23 травня 2013 року напис «Деньги
возвращены в полной сумме» виконала
ОСОБА_3.

Втім, при проведенні експертизи, не
вирішено питання «Чи одночасно
виконаний текст, підпис та дата в
розписці», оскільки в Донецькому НДІ
судових експертиз відсутні фахівці у
галузі досліджень матеріалів
документів.

В судовому засіданні апеляційного суду
ОСОБА_1, його представники ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 підтримали доводи апеляційної
скарги та просили скаргу задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник
адвокат ОСОБА_7 заперечували проти
доводів апеляційної скарги, вважали їх
безпідставними, просили відмовити в
задоволенні скарги, а рішення суду -
залишити без змін.

ОСОБА_3 в судовому засіданні
апеляційного суду пояснила, що їй
особисто ОСОБА_2 ніяких грошей в
рахунок погашення боргу не віддавала,
ніяких розписок вона не писала, підпису
на розписці під записом «Деньги
возвращены в полной сумме» з датою
«24.10.2010 г.», на яку вказує відповідач,
вона не ставила, хоча підпис схожий на
її.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, дослідивши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційну
скаргу слід задовольнити, а рішення
суду скасувати та ухвалити нове, якими
позов ОСОБА_1 задовольнити, виходячи з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 303 ч.1 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно з вимогами ст. 309 ч.1 п.3 і п.4 того ж
Кодексу підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення, є невідповідність висновків
суду обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

За приписами ч.2 ст.309 ЦПК України, норми
матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

Згідно зі ст.11 ЦПК, суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 22 липня 2010 року
ОСОБА_1 дав у борг ОСОБА_2 на її прохання,
грошові кошти у суму 3 500 доларів США,
які відповідачка зобов`язалась
повернути до 01 квітня 2012 року, про що
особисто написала розписку, уклавши
таким чином з ним договір позики.

Звертаючись до суду з позовом про
стягнення з відповідачки ОСОБА_2 суми
боргу позивач посилався на те, що
відповідачка не виконала зобов`язання
за договором позики.

Відмовляючи у задоволені позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 527 ЦК
України, боржник ОСОБА_2 повернула
позичальнику борг в сумі 3 5000 доларів
США, що підтверджується записом
третьої особи - ОСОБА_3 (дружини
позивача) на борговій розписці «Деньги
возвращены в полной сумме», на якій
проставлена дата «24.10.2010 г.» та є підпис
останньої.

Суд першої інстанції не прийняв до
уваги доводи позивача, його
представника та третьої особи стосовно
того, що підпис був підроблений або
виготовлений за допомогою технічного
приладу. Суд одночасно, не прийняв до
уваги і критично оцінив доводи третьої
особи стосовно того, що вона не могла 24
жовтня 2010 року отримати суму позики від
відповідачки, оскільки на той час була
відсутня в Україні, виїжджала до матері
і сестри в Росію, оскільки доказів
цього суду не надано. Також суд не
прийняв до уваги і твердження позивача
про те, що сума боргу не була повернута
позивачу особисто, а тому відповідачка
не виконала своїх зобов`язань перед
ним.

Погодитись з висновками суду першої
інстанції неможливо, виходячи з
наступного.

Відповідно до вимог статті 545 ЦК
України, кредитор, прийнявши виконання
зобов'язання, повинен на вимогу
боржника видати йому розписку про
одержання виконання частково або в
повному обсязі. Якщо боржник видав
кредиторові борговий документ,
кредитор, приймаючи виконання
зобов'язання, повинен повернути його
боржникові. У разі неможливості
повернення боргового документа
кредитор повинен вказати про це у
розписці, яку він видає. Наявність
боргового документа у боржника
підтверджує виконання ним свого
обов'язку.

Як передбачено ч.1 ст. 527 ЦК України,
боржник зобов`язаний виконати свій
обов`язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов`язання чи
звичаїв ділового обороту. Кожна із
сторін у зобов'язанні має право
вимагати доказів того, що обов'язок
виконується належним кредитором чи
уповноваженою на це особою, і несе
ризик наслідків непред'явлення такої
вимоги.

Відповідно до ст. 528 ЦК України
виконання обов'язку може бути
покладено боржником на іншу особу, якщо
з умов договору, вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства
або суті зобов'язання не випливає
обов'язок боржника виконати
зобов'язання особисто. У цьому разі
кредитор зобов'язаний прийняти
виконання, запропоноване за боржника
іншою особою. У разі невиконання або
неналежного виконання обов'язку
боржника іншою особою цей обов'язок
боржник повинен виконати сам. Інша
особа може задовольнити вимогу
кредитора без згоди боржника у разі
небезпеки втратити право на майно
боржника (право оренди, право застави
тощо) внаслідок звернення кредитором
стягнення на це майно. У цьому разі до
іншої особи переходять права кредитора
у зобов'язанні і застосовуються
положення статей 512 - 519 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Якщо договором
не встановлений строк повернення
позики або цей строк визначений
моментом пред'явлення вимоги, позика
має бути повернена позичальником
протягом тридцяти днів від дня
пред'явлення позикодавцем вимоги про
це, якщо інше не встановлено договором.
Позика, надана за договором
безпроцентної позики, може бути
повернена позичальником достроково,
якщо інше не встановлено договором.
Позика вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок.

Судом встановлено, що відповідачка
ОСОБА_2 22 липня 2010 року видала розписку
позивачу ОСОБА_1, як борговий документ,
що підтверджує укладання договору
позики та прийняття кожним із них
відповідних зобов'язань. Зокрема,
ОСОБА_2 зобов'язалась повернути борг
ОСОБА_1 в розмірі 3 500 доларів США 01
квітня 2012 року. Із тексту розписки не
передбачено право іншої особи, зокрема
ОСОБА_3, отримати грошові кошти за
договором позики з написанням
відповідної розписки про це (а.с.10, 162).

Наявність у відповідачки іншої
розписки, з написом про те, що грошові
кошти в повній сумі повернуті (дружині
позикодавця), тобто особі, яка не є
стороною договору позики, не є належним
виконанням боргового зобов'язання, а
знаходження оригіналу боргової
розписки у кредитора свідчить про
існування невиконаного грошового
зобов'язання.

Твердження відповідачки про передачу
коштів особі, яка не є стороною у
договорі позики, не підтверджує факт
належного виконання нею, як
позичальником, грошового зобов'язання.
При цьому ОСОБА_2 не зверталась з
вимогою безпосередньо до ОСОБА_1 про
повернення боргового документа -
розписки, яка на час розгляду справи
знаходилась у позивача (позикодавця),
що в свою чергу свідчить про
невиконання відповідачкою
(позичальником) своїх боргових
зобов'язань.

На зазначені обставини, суд першої
інстанції уваги не звернув і дійшов
помилкового висновку про виконання
відповідачкою грошового зобов'язання
перед позивачем.

Що ж стосується висновків
судово-почеркознавчої та
судово-технічної експертизи
документів № 469/02 та № 470/03 від 23 травня
2013 року, то апеляційний суд враховує, що
висновки експертизи стосуються
розписки, яка не є борговим документом
у справі.

Враховуючи викладене, рішення суду
першої інстанції не може залишатися в
силі, як ухвалене з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
та підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення суми боргу за договором
позики, з урахуванням курсу НБУ станом
на вересень 2013 року, який є незмінним і
на момент винесення рішення судом
апеляційної інстанції.

Окрім цього, на підставі абзацу 6 пункту
20 постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судове рішення у
цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009
року у разі скасування рішення у
справі, ухвалене додаткове рішення
втрачає силу.

Оскільки при ухваленні рішення, суд
першої інстанції допустив порушення
норм матеріального і процесуального
права, рішення суду, відповідно до
вимог ст. 309 ч.1 п.4 ЦПК України, підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про задоволення позову ОСОБА_1, яким
слід стягнути зі ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 суму боргу за договором позики -
27 975 грн. 50 коп., що згідно з курсом НБ
України на вересень 2013 року
еквівалентно 3500 доларів США.

Одночасно, на підставі ч.1 ст.88 ЦПК
України, з відповідачки на користь
позивача належить стягнути судовий
збір в сумі 279 грн. 76 коп., який ним
сплачено при подачі позову.

Керуючись ст.ст.303, 309, 316 ЦПК України,
апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м.
Донецька від 09 липня 2013 року та
додаткове рішення Кіровського
районного суду м. Донецька від 2 серпня
2013 року - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
суму боргу за договором позики в сумі 27
975 (двадцять сім тисяч дев'ятсот
сімдесят п'ять) грн. 50 коп., що згідно з
курсом НБ України на вересень 2013 року
еквівалентно 3 500 (три тисячі п'ятсот )
доларів США, та судовий збір в розмірі
279 грн. 76 коп.

Рішення суду набирає законної сили
негайно, але може бути оскаржено до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Судді: