Справа № 464/2475/13
Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/783/6049/13
Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2013 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого судді
- Копняк С.М.

суддів
- Павлишина О.Ф., Ніткевича А.В.

секретар
- Дідусь О.Р.

з участю представника
відповідача - Роюк Л.І.

позивача
- ОСОБА_3

та представника позивача
- ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою відповідача ТзОВ
«Гронло-Львів» на рішення Сихівського
районного суду м. Львова від 02 липня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Гронло-Львів»,
третьої особи - Товариство з обмеженою
відповідальністю «Регіональна
будівельно-технічна компанія» про
розірвання попереднього договору,
розірвання договору про внесення змін
та доповнень до попереднього договору,
повернення авансового платежу та
штрафних санкцій, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом,
яким просив розірвати попередній
договір від 29.11.2007 року, укладений між
ним та ТзОВ «Гронло - Львів», договір
від 30.12.2008 року, укладений між ним та
ТзОВ «Гронло - Львів» про внесення змін
та доповнень до попереднього договору,
стягнути з ТзОВ «Гронло -Львів» на
користь ОСОБА_3 внесений платіж у сумі 53
936, 50 дол. США за офіційним курсом на
день платежу та штрафні санкції у
розмірі 0,1% від суми сплаченого авансу в
розмірі 67 906 доларів США за офіційним
курсом на день платежу, стягнути з
відповідача судові витрати в сумі 3
441, 00 грн.

Оскаржуваним рішенням позов
задоволено. Розірвано попередній
договір від 29.11.2007 року, укладений
між ОСОБА_3 та ТзОВ «Гронло - Львів»,
договір від 30.12.2008 року, укладений між
ОСОБА_3 та ТзОВ «Гронло - Львів» про
внесення змін та доповнень до
попереднього договору, стягнуто з ТзОВ
«Гронло - Львів» в користь ОСОБА_3
внесений авансовий платіж в сумі 53 936,
50 доларів США, що згідно із офіційним
курсом НБУ на момент прийняття рішення
становило 430 952,64 грн. та штрафні
санкції в розмірі 67 906, 00 доларів США,
що згідно із офіційним курсом НБУ на
момент прийняття рішення становило 542
568,94 грн. - всього 973 521,58 грн. за
неналежне виконання умов договору,
стягнуто з ТзОВ «Гронло -Львів» в
користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі
3441,00 грн.

Не погодившись із рішенням суду, ТзОВ
«Гронло - Львів» подало апеляційну
скаргу, в якій посилається на те, що
рішення суду є незаконним та
необґрунтованим, ухвалене з порушенням
норм матеріального і процесуального
права, при неповно з'ясованих
обставинах, що мають значення для
справи, висновки суду не відповідають
дійсним обставинам справи.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що
судом першої інстанції безпідставно
стягнуто з нього штрафні санкції в
розмірі 67 906,00 дол. США, що згідно із
офіційним курсом НБУ на момент
прийняття рішення становило 542568,94 грн.,
так як в невиконанні умов договору є
об'єктивні причини. Вважає, що
відсутність вини ТзОВ «Гронло - Львів»
у невиконанні умов договору є
беззаперечною, що підтверджується
матеріалами справи, зокрема рішенням
господарського суду Львівської
області від 13.10.2011 року у справі №
5015/1467/11 за позовом ТзОВ «РБТК» до ТзОВ
«Гронло - Львів», яке набрало законної
сили і яким було вилучено у останнього
майно, механізми, техніку для
будівництва та заборонено здійснювати
будь-які роботи на земельній ділянці в
с.Сокільники Пустомитівського району
Львівської області, на будівельному
майданчику кварталу малоповерхової
забудови ТзОВ «РБТК».

Також звертає увагу на те, що на
підставі укладених договорів ОСОБА_3
перерахував на розрахунковий рахунок
ТзОВ «Гронло-Львів» трьома платежами 263
295 грн. 48 коп., що еквівалентно на час
здійснення платежів 52456,36 доларам США, в
той час як згідно договору мав
здійснити п»ять платежів і
перерахувати суму, еквівалентну 60936,50
доларам США. Таким чином, позивач
порушив п.п.2,5 попереднього договору та
п.2 договору про внесення змін до
попереднього договору, у зв»язку з чим
ТзОВ «Гронло-Львів» набуло права
одностороннього відмови від укладення
основного договору.

Згідно з п.9 попереднього договору та п.1
договору про внесення змін до
попереднього договору зобов»язання,
встановлені попереднім договором
припинилися 30 вересня 2009 року, оскільки
станом на цей день не був укладений
основний договір і сторони не
звертались один до одного з
пропозиціями про укладення основного
договору.

У зв»язку з невиконанням ОСОБА_3 своїх
зобов»язань за попереднім договором,
згідно з умовами цього договору
основний договір не міг бути укладений,
а тому відсутні будь-які підстави
застосовувати штрафні санкції до ТзОВ
«Гронло-Львів» за прострочення
зобов»язання по укладенню основного
договору.

Апелянт вказує на необхідність
перерахунку авансового платежу, який
підлягає стягненню на користь ОСОБА_3
відповідно до здійснених останнім
платежів і повинен становити згідно
платіжних карток, що містяться у
матеріалах справи 263295,48 грн., що згідно
із офіційним курсом НБУ на момент
сплати кожного із платежів у сумі
становить 52456,36 доларів США.

А тому просить рішення Сихівського
районного суду м.Львова від 2 липня 2013
року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким стягнути на користь
ОСОБА_3 лише фактично сплачений аванс у
сумі 263 295,48 грн., що згідно із
офіційним курсом НБУ на момент сплати
кожного із платежів становить 52 456, 36
доларів США. У задоволенні позовної
вимоги про стягнення штрафних санкцій
просить відмовити.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до задоволення частково з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.11, 59, 60 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
вимог цього Кодексу, в межах заявлених
ними вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб, які беруть участь у
справі. При цьому кожна із сторін
зобов"язана довести ті обставини на які
вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, а обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Згідно з частинами 1,2 ст.303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Апеляційний суд
досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Стаття 213 ЦПК України передбачає, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване
судове рішення відповідає не в повному
об»ємі.

Статтею 214 ЦПК України встановлено, що
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають зі
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Встановлено, що 09.11.2007 року між ОСОБА_3
та ТзОВ «Гронло-Львів» було укладено
попередній договір, зареєстрований в
реєстрі договорів приватним
нотаріусом Львівського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 за №7911,
про укладення договору купівлі-продажу
квартири НОМЕР_1, що мала бути
розташована на другому поверсі в
багатоквартирному будинку АДРЕСА_1.
Відповідно до п.1 даного договору
сторони до 31.12.2008 року мали укласти
договір купівлі-продажу (основний
договір), згідно якого відповідач мав
передати у власність позивача вище
вказану квартиру. Згідно з п.2.
вказаного договору вартість квартири
встановлено у розмірі 60 936,50 доларів
США, з оплатою цієї суми у гривнях, за
офіційним курсом на день платежу, та
встановлено графік проведення таких
платежів. Відповідно до аб.3 п.2 Договору
(із наступними змінами) було визначено
графік платежів, які повинен був
здійснювати ОСОБА_3 для його виконання,
а саме:

1-й внесок - 35 000 доларів СІЛА - до 04 . 12. 2007
року;

2 - й внесок - 6 312.доларів США - до
31.03.2008 року;

3 - й внесок - 6 312 доларів США - до
30.06.2008 року:

4 - й внесок - 6 312, 50 доларів США - до
30.09.2008 року:

5 - й внесок - 7000 доларів США - до
21.02.2009 року.

Пунктом 3 попереднього договору
відповідач зобов'язувався на момент
укладання договору купівлі-продажу
оформити право власності на квартиру,
зареєструвати право власності на
квартиру в реєстрі прав власності на
нерухоме майно, отримати свідоцтво про
право власності на квартиру, витяг з
реєстру прав власності на нерухоме
майно та підготувати усі інші
документи, необхідні для нотаріального
посвідчення основного договору.

30.12.2008 року між сторонами було
укладено договір про внесення змін і
доповнень до попереднього договору,
який також посвідчено приватним
нотаріусом Львівського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 за №10327,
згідно якого сторонами було
встановлено новий строк укладення
договору купівлі-продажу (основного
договору) - до 30.09.2009 року. Крім цього, у
зазначений строк відповідач
зобов'язався передати у власність
позивача квартиру НОМЕР_1, що мала бути
розташована на другому поверсі в
багатоквартирному будинку АДРЕСА_1, що
знаходиться на будівельному
майданчику кварталу малоповерхової
забудови ТзОВ „РБТК" на умовах
встановлених попереднім договором.

На підставі даного договору ОСОБА_3
перерахував на розрахунковий рахунок
ТзОВ «Гронло - Львів»:

03.12.2007 року - 173 535 грн.;

24.03.2008 року - 29 670 грн.;

01.07.2008 року - 28 656, 48 грн.;

28. 08. 2008 року - 30552 грн.,

тобто здійснив лише чотири платежі зі
встановлених п'яти, на загальну суму
262413,48 грн., що на час здійснення проплат
було еквівалентно 53936,50 доларам США, а
не 60936,50 доларів США, як передбачено
договором.

Як вбачається з матеріалів справи
та пояснень сторін на даний час
основний договір між сторонами не
укладений.

Згідно вимог ст.629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ст.526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Стаття 530 ЦК України передбачає
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 635 ЦК України встановлено,
що попереднім є договір, сторони якого
зобов»язуються протягом певного
строку (у певний термін) укласти
договір в майбутньому (основний
договір) на умовах, встановлених
попереднім договором.

За приписами ст.ст.610, 611 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання); у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема: розірвання договору,
сплата неустойки.

Пунктом 2 ст.651 ЦК України
встановлено, що договір може бути
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою
стороною; істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди
друга сторона значною мірою
позбавляється того, на що вона
розраховувала при укладенні договору.

Позивач і відповідач, укладаючи
попередній договір та договір про
внесення змін та доповнень
розраховували: позивач, що у строк до
30.09.2009 р. буде укладеного основний
договір купівлі-продажу (основний
договір), відповідно до якого
відповідач передасть у власність
позивача квартиру, а відповідач, що до
21.02.2009 року отримає від позивача
гарантійний внесок у розмірі 60 936,50
доларів США, необхідний для виконання
умов попереднього договору.

Таким чином, жодна із сторін
належним чином умови договору не
виконала. Тому колегія суддів вважає,
що суд першої інстанції прийшов до
помилкового висновку про те, що
зобов'язання по укладених договорах не
виконувались лише відповідачем.

Зважаючи на те, що сторонами
зобов'язання по укладених договорах не
виконуються, попередній договір від
29.11.2007 р. укладений між ОСОБА_3 та ТзОВ
«Гронло-Львів» та договір від
30.12.2008 р. укладений між ОСОБА_3 та
ТзОВ «Гронло-Львів» про внесення змін і
доповнень до попереднього договору
слід розірвати. Рішення суду першої
інстанції в цій частині не
оскаржується, тому колегія суддів
приходить до висновку, що його слід
залишити без змін.

Висновки суду першої інстанції в
частині задоволення позовних вимог про
стягнення штрафних санкцій, не
відповідають вимогам закону.

Згідно п.2 ст.635 ЦК України сторона,
яка необґрунтовано ухиляється від
укладення договору, передбаченого
попереднім договором, повинна
відшкодувати другій стороні збитки,
завдані простроченням.

Відповідно до п.1 ст.624 ЦК України,
якщо за порушення зобов'язання
встановлено неустойку, то вона
підлягає стягненню у повному розмірі,
незалежно від відшкодування збитків.

Пунктом 2 попереднього договору
встановлено, що у випадку порушення
відповідачем строку підписання
основного договору, він сплачує
штрафні санкції в розрахунку 0,1% від
суми оплаченого авансу за кожен
тиждень затримки, а згідно з п.6
попереднього договору сторона, яка
необґрунтовано ухиляється від
укладення основного договору, повинна
відшкодувати другій стороні збитки,
завдані простроченням в укладенні
основного договору або його не
укладенням, включати упущену вигоду, а
також сплатити штрафні санкції в
розрахунку 0,1% відсотка від суми
оплаченого авансу за кожен день
затримки. Виходячи із змісту аб.5 ч.2
попереднього договору ОСОБА_3 мав би
сплатити штрафні санкції у розмірі 0,1 %
від суми простроченого платежу за
кожен тиждень затримки, але не більше
подвійної облікової ставки НБУ.

Згідно п.5 попереднього договору
ОСОБА_3 повинен був повністю
перерахувати ТзОВ «Гронло - Львів» до
30.11.2008 року гарантійний внесок у
розмірі 60 936,50 доларів США. У випадку
невиконання таких дій з боку ОСОБА_3
ТзОВ «Гронло - Львів» мало право на
розірвання договору в односторонньому
порядку.

Отже, відповідно до п. 9
попереднього договору та п.1 договору
про внесення змін та доповнень до
попереднього договору, зобов»язання,
встановлені попереднім договором
припинилися 30.09.2009 року, оскільки
станом на цей день не був укладений
основний договір у зв'язку з
невиконанням обома сторонами своїх
зобов'язань.

Статтею 635 ЦК України встановлено,
що необгрунтоване ухилення однієї зі
сторін від укладення основного
договору, передбаченого попереднім
договором, може бути підставою для
відшкодування другій стороні збитків,
завданих простроченням, якщо інше не
встановлено попереднім договором або
актами цивільного законодавства
(частина друга статті 635 ЦК України).

Відповідно до частин першої та
другої статті 614 ЦК України особа, яка
порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

Стаття 614 ЦК України установлює
презумпцію вини особи, яка порушила
зобов'язання, саме ця особа має
обов'язок довести відсутність своєї
вини.

Особа звільняється від
відповідальності лише у тому випадку,
коли доведе відсутність своєї вини у
порушенні зобов'язання.

Аналіз положень ст.614 ЦК України дає
підстави для висновку про те, що
встановлюючи презумпцію вини особи,
яка порушила зобов»язання, ЦК України
покладає на неї обов»язок довести
відсутність своєї вини.

Суд першої інстанції прийшов до
помилкового висновку про те, що
відповідач уникає підписання договору,
так як не відповів на пропозицію
позивача від 20.02.2013 р., та на даний час
ніяких будівельних робіт на вказаному
майданчику не веде, а відтак повинен
сплатити на користь відповідача
штрафні санкції в розмірі 67 906, 00 дол.
США, що згідно із офіційним курсом НБУ
на момент прийняття рішення становило
542 568, 94 грн. Такий висновок суду на думку
колегії суддів є передчасним, а тому з
ним не можна погодитися.

Так, ТзОВ «Гронло-Львів» своїх
зобов'язань перед ОСОБА_3 не виконало у
зв»язку із набранням сили рішення
господарського суду Львівської
області від 13.10. 2011 року у справі
№5015/1467/1 1 за позовом ТзОВ «РБТК» до ТзОВ
«Гронло - Львів», яким було вилучено у
останнього майно, механізми, техніку
для будівництва та заборонено
здійснювати будь-які роботи на
земельній ділянці в с.Сокільники
Пустомитівського району Львівської
області, на будівельному майданчику
кварталу малоповерхової забудови ТзОВ
«РБТК». ТзОВ «Гронло - Львів», як
забудовник, виконував свої
зобов'язання, спрямовані на виконання
умов попереднього договору, до моменту
виконання вищевказаного рішення, що
підтверджується фактичним станом
забудови, чого не заперечили сторони в
судовому засіданні.

Отже, у суд першої інстанції не було
підстав вважати, що ТзОВ «Гронло -
Львів» ухилялося від виконання своїх
зобов'язань перед ОСОБА_3 Тому, колегія
суддів приходить до висновку про
відсутність вини ТзОВ «Гронло-Львів».

Окрім того, вимоги позивача про
стягнення із відповідача як штрафу, так
і пені - є безпідставними і такими, що
суперечать нормам чинного
законодавства, та судовій практиці.

Так, згідно ст.61 Конституції України
ніхто не може бути двічі притягнений до
юридичної відповідальності одного
виду за одне й те саме правопорушення.
Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів дійшла висновку, що оскільки
пеня та штраф є різновидами неустойки,
тобто одним і тим самим видом юридичної
відповідальності, і одночасне їх
стягнення призводить до притягнення
відповідача до подвійної
цивільно-правової відповідальності, що
є неприпустимим та суперечливим
конституційним нормам.

Зважаючи на вище викладене, колегія
суддів приходить до висновку про
відсутність підстави застосування
штрафних санкцій до ТзОВ «Гронло -
Львів» за прострочення укладення
основного договору, в порядку
притягнення його до відповідальності
за невиконання умов попереднього
договору. А відтак, в цій частині
рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню з постановленням нового
рішення про відмову в задоволенні
позову в частині стягнення штрафних
санкцій.

Згідно п.7 попереднього договору у разі
неможливості виконання зобов'язання з
причин, які не залежать від волі сторін,
підлягає поверненню лише аванс.

Така позиція підтримується і судовою
практикою. Так, згідно постанови
Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України від 13 лютого 2013
року в разі неукладення сторонами
основних договорів у строк, визначений
попередніми договорами, передані
позивачами в рахунок оплати за
основними договорами грошові кошти є
відповідно до ст.570 ЦК України не
завдатком, а авансом і підлягають
поверненню особам, які їх сплатили.

Також колегія суддів доходить
висновку, що оскільки в строк,
встановлений попереднім договором,
основний договір купівлі-продажу
укладено не було без вини апелянта,
крім того і позивач ОСОБА_3 не виконав
умови договорів в повному обсязі в
частині сплати грошових коштів, тому
згідно зі ст. 635 ЦК України відповідачу
підлягає поверненню лише авансовий
платіж.

Посилання у мотивувальній частині
рішення суду першої інстанції на те, що
сума 53936,50 доларів США є завданими
збитками, помилкове, тому таке слід
виключити. Дану сум слід вважати
авансом і суд першої інстанції віро
прийшов до висновку про те, що такий
підлягає поверненню позивачу в повному
об»ємі. Оскаржуване рішення в цій
частині слід залишити без змін,
оскільки при вирішенні цих вимог суд
правильно визначив характер спірних
правовідносин та встановив дійсні
обставини справи.

Відповідно до ст.533 ЦК України
грошове зобов'язання має бути виконане
у гривнях; якщо у зобов'язанні
визначено грошовий еквівалент в
іноземній валюті, сума, що підлягає
сплаті у гривнях, визначається за
офіційним курсом відповідної валюти на
день платежу. Враховуючи вказане суд
першої інстанції прийшов до вірного
висновку про стягнення авансового
платежу в сумі 53936, 50 доларів США. З
таким висновком суду слід погодитись,
оскільки в цій частині ним правильно
визначено характер спірних
правовідносин та встановлено дійсні
обставини справи. Доводи апеляційної
скарги не спростовують рішення суду в
цій частині.

Керуючись ст.ст.209 ч.3, 303, п.п.1,2 ч.2
ст.307, ст.ст.308 ч.1, 309 ч.1, ст.314, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Гронло-Львів» задоволити частково.

Рішення Сихівського районного суду м.
Львова від 02 липня 2013 року в частині
стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Гронло-Львів» в
користь ОСОБА_3 штрафних санкцій в сумі
67 906 доларів США, що згідно з офіційним
курсом НБУ на момент прийняття рішення
становило 542 568 грн. 94 коп. скасувати
та постановити нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог в цій
частині відмовити.

В решті рішення Сихівського районного
суду м.Львова від 02 липня 2013 року
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом 20-ти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ з дня набрання рішенням
апеляційного суду законної сили.

Головуюча
Копняк С.М.

Судді:
Павлишин О.Ф.

Ніткевич А.В.