Справа № 111/4109/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 грудня 2013р.

смт Леніне

Ленінський районний суд
Автономної Республикі Крим у складі

головуючого: Трубнікова Ю.Л.

прі секретарі: Севостьяновій Е.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом
про вселення, мотивуючи свої вимоги
тим, що з 1978 р. вона проживає у АДРЕСА_1 З
того ж часу з нею проживали її доньки. З
2005р. її донька - ОСОБА_3 стала проживати
у будинку сумісно з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1
р. донька померла, а ОСОБА_2 залишився
проживати у будинку не зважаючи на те,
що вона не надавала свою згоду на його
проживання. Згідно до рішення
Ленінського районного суду від 29.07.2013р.
за нею було визнане право власності на
будинок в порядку спадкування після
смерті ОСОБА_4 Проживання ОСОБА_2
заважає їй користуватися своєю
власністю, а тому просить усунути
перешкоду у користуванні її власністю
шляхом виселення відповідача.

В судовому засіданні позивачка позовні
вимоги підтримала в повному обсязі та
пояснила, що відповідач не має права
проживати в спірному будинку. Він також
постійно влаштовує сварки.

Представник позивачки пояснила, що
відповідач підлягає виселенню,
оскільки він не є членом сім'ї власника
будинку. У нього є інше житло де він
зареєстрований.

Відповідач позовні вимоги не визнав та
пояснив, що він був членом сім'ї, а тому
не втратив права проживання у спірному
будинку.

Представник відповідача позовні
вимоги не визнав та пояснив, що
відповідач не втратив статусу члена
сім'ї. Крім того наявність реєстрації
за другою адресою не має значення,
оскільки будинок де зареєстрований
відповідач був знесений за рішенням
органу місцевого самоврядування.

Вислухавши пояснення сторін та їх
представників, дослідивши матеріали
справи, суд надійшов до висновку, що
позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є
власником АДРЕСА_1 що підтверджено
рішенням Ленінського районного суду АР
Крим від 29.07.2013р. / а.с. 21/ та також
підтверджено витягом з реєстру прав
власності / а.с. 22/.

Ст. 10 та ст. 11 ЦПК України передбачено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
а суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
ЦПК України, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 405 ЦК України - члени
сім'ї власника житла, які проживають
разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається його
власником. Член сім'ї власника житла
втрачає право на користування цим
житлом у разі відсутності члена сім'ї
без поважних причин понад один рік,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ним і власником житла або законом.

Поняття сім'ї вказано у ст. 3 СК України,
з якої вбачається, що сім'ю складають
особи, які спільно проживають,
пов'язані спільним побутом, мають
взаємні права та обов'язки. Сім'я
створюється на підставі шлюбу,
кровного споріднення, усиновлення, а
також на інших підставах, не
заборонених законом і таких, що не
суперечать моральним засадам
суспільства.

Статтею 156 ЖК України передбачено,
що члени сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням. За згодою власника
будинку (квартири) член його сім'ї
вправі вселяти в займане ним жиле
приміщення інших членів сім'ї. На
вселення до батьків їх неповнолітніх
дітей згоди власника не потрібно. Члени
сім'ї власника будинку зобов'язані
дбайливо ставитися до жилого будинку
(квартири). Повнолітні члени сім'ї
власника зобов'язані брати участь у
витратах по утриманню будинку
(квартири) і придомової території та
проведенню ремонту. Спори між
власником та членами його сім'ї про
розмір участі у витратах вирішуються в
судовому порядку. До членів сім'ї
власника будинку (квартири) належать
особи, зазначені в частині другій ст. 64
ЖК України. Припинення сімейних
відносин з власником будинку (квартири)
не позбавляє їх права користування
займаним приміщенням. У разі
відсутності угоди між власником
будинку (квартири) і колишнім членом
його сім'ї про безоплатне користування
жилим приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені
ст. 162 ЖК України.

Суд не може прийняти до уваги
доводи позивачки в тій частині, що вона
не надавала згоди на вселення
відповідача до будинку, оскільки на час
вселення у 2005 р. вона не була власником
будинку та крім того з часу його
заселення минуло більше трьох років, а
позивачка за цей час не висовувала
вимог про його виселення. Та також
позивачка не вказувала на те, що коли
відповідач проживав сумісно з її
донькою у спірному будинку вони не були
членами однієї сім'ї.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК член сім'ї (в тому
числі колишній член сім'ї) власника
будинку втрачає право на користування
цим житлом у разі відсутності члена
сім'ї без поважних причин понад один
рік, якщо інше не встановлено
домовленістю між ним і власником житла
або законом. Крім того, відповідно до ч.
4 ст. 9 ЖК ніхто не може бути виселений із
займаного жилого приміщення або
обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше як з підстав і в
порядку, передбачених законом.
Підстави виселення членів сім'ї
(колишніх членів сім'ї) власника
будинку передбачені ст. 157, ч. 1 ст. 116 ЖК.

Таке виселення згідно із ч. 1 ст. 116 ЖК
може мати місце, якщо наймач, члени його
сім'ї або інші особи, які проживають
разом з ним, систематично руйнують чи
псують жиле приміщення, або
використовують його не за
призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання з ними в одній квартирі чи в
одному будинку, а заходи запобігання і
громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

Також в своїх доводах вона
посилається на притягнення
відповідача до адміністративної
відповідальності, що свідчить, на її
думку, однієї з підстав для виселення
відповідача. Але на думку суду
постанови про притягнення відповідача
до адміністративної відповідальності
за ст. 173- 2 КУпАП, як раз і свідчить про
те, що позивачка та відповідач
проживають однією сім'єю, оскільки
диспозиція ст. 173-2 КУпАП передбачає
притягнення до адміністративної
відповідальності за скоєння
насильства у сім'ї.

Таким чином аналізуючи в
сукупності вищенаведені правові норми
суд надходить до висновку, що вимоги
позивачки задоволенню не підлягають.

Статтею 116 ЖК України передбачено, що
виселенню без надання іншого житлового
приміщення підлягають особи яки
самоправно зайняли житлове приміщення.

Відповідно до ст. 64 ЖК України члени
сім'ї наймача, які проживають разом з
ним, користуються нарівні з наймачем
усіма правами і несуть усі обов'язки, що
випливають з договору найму жилого
приміщення. Повнолітні члени сім'ї
несуть солідарну з наймачем майнову
відповідальність за зобов'язаннями, що
випливають із зазначеного договору.

До членів сім'ї наймача належать
дружина наймача, їх діти і батьки.
Членами сім'ї наймача може бути визнано
й інших осіб, якщо вони постійно
проживають разом з наймачем і ведуть з
ним спільне господарство.

Також відповідно до ст. 65 ЖК України
наймач вправі в установленому порядку
за письмовою згодою всіх членів сім'ї,
які проживають разом з ним, вселити в
займане ним жиле приміщення свою
дружину, дітей, батьків, а також інших
осіб. На вселення до батьків їх
неповнолітніх дітей зазначеної згоди
не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення
як члени сім'ї наймача, набувають
рівного з іншими членами сім'ї права
користування жилим приміщенням, якщо
при вселенні між цими особами, наймачем
та членами його сім'ї, які проживають з
ним, не було іншої угоди про порядок
користування жилим приміщенням.

З аналізу вищенаведених правових норм
вбачається, що відповідачі самоправно
житлове приміщення у вигляді буд.
АДРЕСА_1 не займав, а тому з цих підстав
не можливе прийняте рішення про його
виселення без надання іншого житлового
приміщення.

На підставі ст. ст. 58-59, 63-65, 106, 116, 156
Житлового кодексу України, ст. 3 СК
України, ст. ст. 391, 405 ЦК України та
керуючись ст. ст. 3, 7, 10, 60-61, 88, 131, 174, 175, 179,
208, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволені позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим через Ленінський
районній суд протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя
Трубніков Ю.Л.

Справа № 111/4109/13-ц

Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

Вступна та резолютивна частина

17 грудня 2013р.

смт Леніне

Ленінський районний суд
Автономної Республикі Крим у складі

головуючого: Трубнікова Ю.Л.

прі секретарі: Севостьяновій Е.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення, -

В И Р І Ш И В:

В задоволені позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим через Ленінський
районній суд протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя
Трубніков Ю.Л.