Справа № 1324/1886/12
номер провадження №?2/457/103/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2013 року
м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської
області

у складі: головуючого - судді
Марчука В.І.

при секретарі -
Словіцькій О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Трускавці цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, неповнолітньої ОСОБА_4, ВГІРФО
Трускавецького МВ ГУМВСУ у Львівській
області про усунення перешкод у
користуванні та зняття з реєстрації та
виселити без надання іншого житла,
третя особа: відділ опіки та піклування
Трускавецької міської ради,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною
заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
неповнолітньої ОСОБА_4, ВГІРФО
Трускавецького МВ ГУМВСУ у Львівській
області про усунення перешкод у
користуванні та зняття з реєстрації та
виселити без надання іншого житла,
третя особа: відділ опіки та піклування
Трускавецької міської ради.

Позивач свої позивні вимоги мотивує
тим, що на праві приватної власності їй
належить житловий будинок АДРЕСА_1.
Відповідно до рішення №125 виконавчого
комітету Трускавецької міської ради
від 28.07.2005 року була впорядкована
адреса будинковолодіння АДРЕСА_1, при
цьому згідно п.1 вказаного рішення
присвоєно даному будинковолодінню
поштові адреси - квартира АДРЕСА_1 та
квартира АДРЕСА_2 відповідно. В даний
момент право власності на квартиру
АДРЕСА_1 та на квартиру АДРЕСА_2
належить позивачу, а відтак і на ціле
будинковолодіння. Відповідачі ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 зареєстровані та
фактично проживають квартирі АДРЕСА_1.
Позивач вважає, що відповідачі
порушують її права, як власника

Позивач ОСОБА_1 та її представник
ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні
вимоги підтримали, просять позов
задоволити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
не з'явилась, однак з'явився ОСОБА_2 в
судовому засіданні проти позову
заперечив, в задоволенні позову
просить відмовити.

Представник ВГІРФО Трускавецького МВ
ГУМВСУ у Львівській області в судове
засідання не з'явився, та не повідомив
причини своєї неявки, тому за вказаних
причин суд вирішив слухати справу без
їх участі.

Представник відділу опіки та
піклування Трускавецької міської ради
Галюлько Г.М. в судовому засіданні
проти позову заперечила в задоволенні
позову просить відмовити.

Заслухавши пояснення учасників
судового процесу, дослідивши матеріали
справи, суд вважає, що у задоволенні
позову слід відмовити виходячи із
наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 28.04.1988 року та
реєстрації такого права власності -
позивач набула право на ? ідеальну
частину житлового будинку в АДРЕСА_1.
Згідно договору дарування від 09 жовтня
2003 року позивач прийняла у дар ?
ідеальну частину цього житлового
будинку і таке право власності
зареєстроване у встановленому законом
порядку, відтак позивач набула
одноосібне право власності, про що до
справи долучено копії документів.
Кожній ? частині будинковолодіння
присвоєно поштову адресу квартира
АДРЕСА_1 та квартира АДРЕСА_2.

Сторони по справі позивач ОСОБА_1 та
відповідач ОСОБА_2 є брат з сестрою.
ОСОБА_3 є дружиною ОСОБА_2, а малолітня
ОСОБА_4 є донькою ОСОБА_2 та ОСОБА_3

З матеріалів справи вбачається і це
підтверджено сторонами в судовому
засіданні, що відповідачі ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та малолітня ОСОБА_4
зареєстровані та проживають в АДРЕСА_1.
Відповідач ОСОБА_2 проживає в спірному
будинку з 1958 року, скільки це є
батьківський будинок, а зареєстрований
з 2002 року. Після одруження, ОСОБА_2
приписав в даному будинку свою дружину,
а після народження доньки також і
доньку ОСОБА_4 До звернення позивача з
позовом про виселення, ніхто не ставив
питання про порушення прав попередніх
власників будинку і не ставив такого
питання позивач після набуття нею у
встановленому законом порядку права
власності на будинок. Наведені
обставини дають підстави для висновку
про поселення та проживання
відповідачів у будинок за згодою
власників будинку та проживання у
такому як членів сім'ї власника, а отже
таке поселення відповідачів
відповідало вимогам ч.1 та 2, 4 ст.156 ЖК
України.

Позивач мотивує свій позов захистом
права власності з посиланням на ст.ст.
317, 319, 321, 391 ЦК України, за змістом яких
власникові належить право володіння,
користування та розпорядження своїм
майном, рівність суб'єктів права
власності, непорушність права
власності та захист права власності
від порушень, не пов'язаних із
позбавленням володіння. Однак в
рішенні суду не наведено
обгрунтованих мотивів порушень
відповідачем зазначених норм і
водночас не зазначено інші норми
матеріального права, котрі підлягають
застосуванню при вирішенні спору.

Ст.157 ЖК України передбачає, що членів
сім'ї власника жилого будинку
/квартири/ може бути виселено у
випадках передбачених частиною першою
статті 116 цього Кодексу. Виселення
провадиться в судовому порядку без
надання іншого житла.

Матеріали позову не дають підстав для
висновку про наявність правових
підстав для виселення відповідачів
без надання іншого житла, як колишнього
члена сім»ї власника, оскільки
поселення у будинок відбулось у
встановленому порядку, а тому перейшло
право користування будинком.

Відносно позовної вимоги що стосуються
малолітньої ОСОБА_4, суд, враховуючи, що
відповідно до положень ст. 160 СК України
місце проживання дитини визначається
місцем проживання одного з батьків,
враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції
про права дитини, ратифікованої
Постановою Верховної Ради Української
РСР від 27 лютого 1991 р. N 789-XII, частин 7, 8
ст. 7 СК, під час вирішення будь-яких
питань щодо дітей суд повинен виходити
з якнайкращого забезпечення інтересів
дітей, ч.1 ст.8 Закону України «Про
охорону дитинства» від 26 квітня 2001 р. N
2402-III що кожна дитина має право на
рівень життя, достатній для її
фізичного, інтелектуального,
морального, культурного, духовного і
соціального розвитку. Відповідно до
вимог ст. 29 ч. 3, 4 ЦК України місцем
проживання фізичної особи, яка не
досягла 10 років, або у віці від десяти
до чотирнадцяти років, є місце
проживання її батьків, а тому позовні
вимоги щодо виселення малолітньої
дитини відповідачів, до задоволення не
підлягають, так як виселення самих
батьків, на утриманні яких перебуває
дитина, потягне за собою виселення
дитини. Крім цього, батьки малолітньої
дитини являються законними
представниками та опікуються дитиною
до повноліття, а тому саме на батьків
дитини покладено обов'язок
забезпечення нормального виховання та
розвитку, утримання, забезпечення
дитини житлом згідно ст. ст. 150, 180
Сімейного кодексу України.

Відповідно до ст. 47 Конституції України
кожен має право на житло.

Оцінюючи зібрані по справі докази,
враховуючи наведені вище обставини, та
те, що у відповідачів відсутнє інше
житло, яким вони могли б забезпечити
малолітню ОСОБА_4, вселення
відповідачів відбулось на законних
підставах, суд приходить до висновку,
що в задоволенні позову про зняття з
реєстрації та виселення без надання
іншого житла слід відмовити.

Враховуючи вищенаведене та керуючись
ст.ст.10,60,179,212-215,218 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, неповнолітньої ОСОБА_4, ВГІРФО
Трускавецького МВ ГУМВСУ у Львівській
області про усунення перешкод у
користуванні та зняття з реєстрації та
виселити без надання іншого житла,
третя особа: відділ опіки та піклування
Трускавецької міської ради, відмовити.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга протягом десяти днів
з дня його проголошення.

Суддя: В. І. Марчук