Провадження по справі № 2-о/260/116/2013
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2013 року Ленінський
районний суд м. Донецька у складі:

головуючого судді:
Бескровної О.Л.

при секретарі:
Гладкій Г.В.,

за участю заявника:
ОСОБА_1

представника заявника:
ОСОБА_2

представника заінтересованої особи:
Назаренко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Донецька
справу за заявою ОСОБА_1,
заінтересована особа Головне
управління Державної міграційної
служби в Донецькій області про
встановлення факту, що має юридичне
значення, -

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із
заявою про встановлення факту, що має
юридичне значення, зазначивши в
обґрунтування своїх вимог наступне.
Вона народилася 15 жовтня 1961 року у
м.Баку Республіки Азербайджан.
Зазначила, що коли приймався закон про
громадянство у Азербайджані у 1998 році,
вона мешкала на території України, мала
посвідку на постійне проживання. На
теперішній час на території України
мешкає на підставі довідки ДН № 453-07 від
23.07.2010р. Її чоловік, ОСОБА_5, з яким вона
зареєструвала шлюб 14.01.1984 року, у
теперішній час є громадянином України.
Їх діти ОСОБА_6 і ОСОБА_6 також
народилися на території України і є її
громадянами. Зазначила, що для
отримання паспорта громадянина
України їй необхідно встановити факт
втрати правового зв»язку з Республікою
Азейбарджан з 1993 року. У зв»язку із чим,
вона вимушена звернутися до суду з
даною заявою.

У судовому засіданні заявник
підтримала свої вимоги, просила суд
встановити факт втрати нею правового
зв»язку з Республікою Азейбарджан з 1993
року.

Представник заявника ОСОБА_2 підтримав
вимоги ОСОБА_1, надав пояснення
аналогічні тим, що викладені в
обґрунтуванні заяви про встановлення
факту.

У судовому засіданні представник
заінтересованої особи, Назаренко Л.В.,
заперечувала проти задоволення заяви
ОСОБА_1, вважає її такою, що задоволенню
не підлягає. Вказала, що заявниця не
додержалася порядку прийняття до
громадянства України, встановленого ЗУ
«Про громадянство», не надала до
Головного управління Державної
міграційної служби в Донецькій області
належний паспорт громадянина
Азербайджану, або довідку Посольства
про відсутність даного громадянства.
Крім того вважає, що суд від імені
держави України не може вирішувати
питання про втрату громадянином іншої
держави правового зв»язку з нею.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи і наявні у
ній докази, дійшов наступних висновків.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, приїхала на
постійне місце проживання на територію
України у 1996 році, про що свідчить
посвідка на постійне проживання ДН
№453-07 (а.с.5)

Згідно вказаної довідки ОСОБА_1 є
громадянкою Азербайджану, але як
вбачається із її паспорту, виданого
Союзом РСР (а.с.4) документ, що
посвідчує особу власника та
підтверджує громадянство держави
вона не отримала у відповідності до
закону про громадянство Республіки
Азейбарджан.

Заявник ОСОБА_1 з метою отримання
паспорта громадянина України,
посилаючись на те, що вона починаючи з
1993 року мешкає на території України, її
чоловік і діти є громадянами України,
звернулася із заявою про встановлення
факту втрати правового зв»язку з
Республікою Азейбарджан з 1993 року.

Разом з тим, суд вважає, що такий факт
не може бути встановлений за правилами
ст. 256 ЦПК України, оскільки діючим
законодавством України передбачено
певний порядок прийняття до
громадянства України, зокрема ст. 9 ЗУ
«Про громадянство», визначена
процедура і органи до компетенції яких
належить оформлення паспорта
громадянина України. Крім того, суд не
наділений правом від імені держави
України встановлювати факт втрати
правового зв»язку громадянина іншої
держави.

Разом з тим, згідно роз»ясень
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року №5 «Про
судову практику зі справ про
встановлення фактів, які мають
юридичне значення», викладених у п.1,
відповідно до статей 255, 271 Цивільного
Процесуального Кодексу України в
порядку окремого провадження
розглядаються справи про встановлення
фактів, якщо: згідно з законом такі
факти породжують юридичні наслідки,
тобто від них залежить виникнення,
зміна або припинення особистих чи
майнових прав громадян; чинним
законодавством не передбачено іншого
порядку їх встановлення; заявник не
має іншої можливості одержати або
відновити загублений чи знищений
документ, який посвідчує факт, що має
юридичне значення; встановлення факту
не пов'язується з наступним вирішенням
спору про право.

З огляду на викладене, суд не знаходить
підстав для задоволення заяви ОСОБА_1,
заінтересована особа Головне
управління Державної міграційної
служби в Донецькій області про
встановлення факту, що має юридичне
значення.

Керуючись ст. ст. 10,11, 60, 209,212-215, 256,
259 ЦПК України, п. 7 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року №5 «Про судову практику зі
справ про встановлення фактів, які
мають юридичне значення» суд, -

В И Р І ІШ И В:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа
Головне управління Державної
міграційної служби в Донецькій області
про встановлення факту, що має юридичне
значення, залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через суд
першої інстанції шляхом подачі в 10-
денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Суддя: