Справа № 265/4750/13-ц
Провадження № 2/265/1913/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2013 року
місто
Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Мельник І. Г.,

при секретарі Тушкановій Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Спеціалізоване управління
«Металургмонтаж-207» про встановлення
факту простою не з вини працівника,
стягнення оплати за простій,
встановлення факту угоди про
нарахування заробітної плати у певних
сумах та розміру середньоденного
заробітку, стягнення компенсації
втрати частини заробітної плати у
зв'язку з порушенням термінів її
виплати, стягнення індексації
заробітної плати, стягнення середнього
заробітку за весь час затримки
розрахунку при звільненні та
відшкодування моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

26 червня 2013 року представник позивач
ОСОБА_1 - ОСОБА_3, який діє на підставі
довіреності звернувся до суду з
позовом до відповідача Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Спеціалізоване управління
«Металургмонтаж-207» (надалі за текстом
ТОВ «СУ»Металургмонтаж-207») про
встановлення факту простою не з вини
працівника, стягнення оплати за
простій, встановлення факту угоди про
нарахування заробітної плати у певних
сумах та розміру середньоденного
заробітку, стягнення компенсації
втрати частини заробітної плати у
зв'язку з порушенням термінів її
виплати, стягнення індексації
заробітної плати, стягнення середнього
заробітку за весь час затримки
розрахунку при звільненні та
відшкодування моральної шкоди. В
обґрунтування позовних вимог вказував,
що працював у відповідача з 25.04.2012 року
по 16.10.2012 року монтажником 4 розряду з
окладом 6700 грн. на місяць, був
звільнений на підставі наказу № 84 від
16.10.2012 року. Вказує, що в період з 16.05.2012
року по 31.05.2012 року та з 01.06.2012 року по
15.06.2012 року на підприємстві виникла
ситуація простою не з вини працівника,
так як він виходив в даний період на
роботу, а роботи не було, тому вважає, що
підприємство повинно оплатити йому
факт простою виходячи з 2/3
встановленого йому окладу. Також
вказує, що отримував заробітну плату
від роботодавця значно в більшому
розмірі, ніж вказано в довідці
відповідача, тому вважає, що його
середньоденний заробіток, обчислений
згідно Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995
року (за два місяця перед звільненням)
складає 319,70 грн. Відповідно за травень
роботодавець повинен оплатити йому
факт простою не з вини працівника за
травень-червень 2012 року складає 4689
грн.96 коп., яку необхідно про
індексувати у зв'язку з затримкою
термінів її виплати та нарахувати
компенсацію втрати частини заробітної
плати у зв'язку з порушенням термінів
її виплати. Після його звільнення 16.10.2012
року роботодавець частково
розрахувався з ним лише навесні 2013 року
шляхом надсилання йому грошового
поштового переказу, який він отримав.
При цьому з травня 2012 року та в день
звільнення 16.10.2012 року і по даний час
роботодавцем йому не була виплачена
компенсація втрати частини заробітної
плати у зв'язку з порушенням термінів
її виплати та сума оплати простою не з
вини працівника за травень, червень 2012
року. Вважає, що роботодавець повинен
йому виплатити середній заробіток за
весь час затримки остаточного
розрахунку при звільненні, починаючи з
дати його звільнення, тобто з 16.10.2012
року по день ухвалення рішення по 284,81
грн. щоденно, що складає на момент
звернення з позовом до суду 80582,04 грн.
Також просить стягнути з відповідача
моральну шкоду в сумі 10000 грн., так як
були порушені його законі трудові
права, він не отримував всі належні
йому суми, які були джерелом прибутку
для нього, відчував матеріальний тягар
через нестачу коштів, вимушений був
вживати додаткових зусиль для
організації свого життя.

Просив встановити факт угоди між ним та
відповідачем про нарахування йому
заробітної плати у сумі 6700 грн. на
місяць за повністю відпрацьований
місяць та встановити що належна йому
заробітна плата на підприємстві
відповідача становить за серпень 2012
року у сумі 6700 грн. за 22 відпрацьованих
дні, за вересень 2012 року у сумі 6700 грн.
за 20 відпрацьованих днів. Встановити,
що його середньоденний заробіток
обчислений згідно Постанови КМУ № 100
від 08.02.1995 року (за два місяці перед
звільненням) складає 319,77 грн.
Встановити для нього факт простою на
підприємстві відповідача не з вини
працівника: 12 днів у травні 2012 року з
16.05.2012 року по 31.05.2012 року та 10 днів у
червні 2012 року з 01.06.2012 року по 15.06.2012
року і стягнути з відповідача на його
користь оплату простою не з вини
працівника за вказаний період в сумі
4689,96 грн. Стягнути з відповідача на
користь позивача компенсацію втрати
частини заробітної плати у зв'язку з
порушенням термінів її виплати та
індексацію заробітної плати за весь
період його роботи у роботодавця,
середній заробіток за весь час
затримки розрахунку при звільненні,
починаючи з дати його звільнення, яке
відбулося 16.10.2012 року по день ухвалення
рішення суду по цій справі по 319,77 грн.
щоденно, моральну шкоду в сумі 10000 грн.,
заподіяну порушенням його законних
трудових прав.

Позивач ОСОБА_1 та його представник
ОСОБА_3, який діє на підставі
довіреності будучи належним чином
повідомлені про час та місце розгляду
справи у судове засідання не з'явилися,
надавши заяви про розгляд справи за їх
відсутністю (29-30; 31-32; 112-113; 120-121). При
цьому від імені позивача його
представник надав до суду письмові
пояснення, відповідно до яких вказував,
що не писав та не підписував ніяких
заяв про надання йому відпустки без
збереження заробітної плати та за
сімейними обставинами, тому просив
вважати дані документи недостовірними
та невірними доказами. Відповідно на
підприємстві в травні та червні 2012 року
існував факт простою не з вини
працівника, так як він виходив в даний
період на роботу, а роботи не було, тому
вважає, що підприємство повинно
оплатити йому факт простою виходячи з
2/3 встановленого йому окладу. Звертає
увагу, що заробітна плата йому
своєчасно не сплачувалася, тому
відповідач повинен нараховувати та
виплачувати йому компенсацію
заробітної плати у зв'язку з порушенням
строків її виплати, однак цього
зроблено не було. Вважає, що з боку
відповідача був порушений порядок
проведення компенсації втрати частини
грошових доходів внаслідок порушення
строків її виплати. У зв'язку з тим, що
заробітна плата йому збільшувалася не
кожний місяць, відповідач зобов'язаний
провести індексацію заробітної плати
за ті місяці в яких заробітна плата не
збільшувалася. Також затверджував, що
мала місце угода про розмір оплати його
праці між ним та роботодавцем в сумах
більше, ніж були надані відповідачем
(а.с.36-39).

Представник відповідача Харченко С.О.,
який діє на підставі довіреності,
позовні вимоги не визнав, пояснив, що у
підприємства не має заборгованості
перед позивачем, всі належні йому суми
були виплачені через п'ять місяців
після звільнення, однак трудову книжку
віддали в день звільнення. Розрахунок з
позивачем не був зроблений своєчасно у
зв'язку з кризою. Просив в задоволенні
позову відмовити.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши письмові
пояснення позивача та його
представника, вивчивши матеріали
справи, суд прийшов до висновку, що
позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Факт перебування позивача з
відповідачем в трудових
правовідносинах сторонами не
оспорюється.

З трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що
він з 25.04.2012 року був прийнятий на
роботу монтажником 4 розряду в ТОВ
«СУ»Металургмонтаж-207» за наказом № 53
від 25.04.2012 року. Звільнений за наказом №
84 від 16.10.2012 року за власним бажанням на
підставі ст..38 КЗпП України (а.с.8-9; 44;45). В
день звільнення позивачу під розписку
була видана трудова книжка, про що
свідчить запис в книжці обліку
трудових книжок (а.с.78-79).

Згідно п.7 п.п. 7.2 Статуту Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Спеціалізоване управління
«Металургмонтаж-207» в новій редакції,
зареєстрованої 26.09.2007 року, товариство
самостійно опрацьовує та затверджує
штатний розклад, визначає оклади, форми
та системи сплати праці співробітників
Товариства (а.с.80-95).

Відповідно до п.1У п.п.1 Правил
внутрішнього трудового розпорядку,
підприємство зобов'язано проводити
оплату труда, забезпечувати
матеріальну заінтересованість
робітників в результаті їх особистого
труда і в загальних підсумках роботи,
виплачувати заробітну плату в
установлені строки відповідно умовам
колективного договору (а.с.96-97).

Відповідно до колективного договору
ТОВ «СУ»Металургмонтаж-207» на 2012-2014
роки який був прийнятий на конференції
трудового колективу підприємства
30.08.2012 року, оплата труда проводиться
відповідно до розряду робочого.

Як вбачається з наказу ОСОБА_1 був
прийнятий на роботу монтажником 4
розряду.

Згідно наданих з боку представника
відповідача наказів за період праці
ОСОБА_1 на підприємстві тричі
збільшувалися тарифні ставники
робітникам, з метою підвищення
соціальної захищеності робітників
підприємства та посилення стимулюючої
ролі заробітної плати.

Так відповідно до наказу № 3-Б від
30.03.2012 року, з 01.04.2012 року визначена
місячна заробітна плата монтажника 4
розряду з часовою тарифною ставкою 9,95
грн. в сумі 1659,16 грн. Відповідно до
наказу № 4-Б від 29.06.2012 року, з 01.07.2012 року
визначена місячна заробітна плата
монтажника 4 розряду з часовою тарифною
ставкою 10,045 грн. в сумі 1674,17 грн.
Відповідно до наказу № 7-Б від 01.10.2012
року, з 01.10.2012 року визначена місячна
заробітна плата монтажника 4 розряду з
часовою тарифною ставкою 11,64 грн. в сумі
1940,97 грн. (а.с.211-215).

Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Стаття 57 ЦПК України передбачає, що
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін та інших обставин, що мають
істотне значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до вимог ст. 61 ч. 1 ЦПК
України, обставини, визнані сторонами
та іншими особами, що беруть участь у
справі, не підлягають доказуванню.

Таким чином, суд вважає не спроможнім
посилання позивача на існування факту
угоди між ним та відповідачем про
нарахування йому заробітної плати у
сумі 6700 грн. на місяць, так як це
спростовується вищезазначеними
письмовими документами. Відповідно в
даній частині позовних вимог ОСОБА_1
слід відмовити.

Відповідно до ст..34 КЗпП України,
простій , це призупинення роботи,
викликане відсутністю організаційних
або технічних умов, необхідних для
виконання роботи, невідворотною силою
або іншими обставинами.

Згідно вимог ст..113 КЗпП України, час
простою не з вини працівника
оплачується з розрахунку не нижче від
двох третин тарифної ставки
встановленого працівникові розряду
(окладу). Про початок простою, крім
простою структурного підрозділу чи
всього підприємства, працівник повинен
попередити власника або уповноважений
ним орган чи бригадира, майстра, інших
посадових осіб.

Із змісту позовної заяви ОСОБА_1
вбачається, що він просить встановити
факт простою на підприємстві не з вини
працівника 12 днів у травні з 16.05.2012 року
по 31.05.2012 року та 10 днів у червні 2012 року
з 01.06.2012 року по 15.06.2012 року відповідно
стягнув оплату за час простою.

У судовому засіданні представник
відповідача наполягав, що простою на
підприємстві не було, з боку позивача
мали місце заяви про відпустку без
збереження заробітної плати за
сімейними обставинами.

Довідкою ТОВ «СУ»Металургмонтаж-207» №
49 від 19.09.2013 року зазначено, що простою
не з вини працівника на підприємстві не
було, ОСОБА_1 за його бажанням були
надані відпустки без збереження
заробітної плати за сімейними
обставинами згідно зі ст..26 Закону
України «Про відпустки» у період з
16.05.2012 року по 31.05.2012 року і з 01.06.2012 року
по 15.06.2012 року з підстав особових заяв
від ОСОБА_1 (а.с.154).

Згідно із заявою від 14.05.2012 року ОСОБА_1
звернувся до роботодавця про надання
йому відпустки без збереження за
сімейними обставинами з 16.05.2012 року по
31.05.2012 року (а.с.72).

Наказом № 36-в/к від 14.05.2012 року на
підставі заяви позивача ОСОБА_1 була
надана відпустка без збереження
заробітної плати за сімейними
обставинами згідно зі ст..26 Закону
України «Про відпустки» (а.с.71).

Згідно із заявою від 01.06.2012 року ОСОБА_1
звернувся до роботодавця про надання
йому відпустки без збереження
заробітної плати за сімейними
обставинами з 01.06.2012 року по 15.06.2012 року
(а.с.74).

Наказом № 44-в/к від 18.06.2012 року на
підставі заяви позивача ОСОБА_1 була
надана відпустка без збереження
заробітної плати за сімейними
обставинами згідно зі ст..26 Закону
України «Про відпустки» (а.с.73).

Позивач ОСОБА_1 заперечуючи факт
написання вищевказаних заяв і
наполягаючи на тому, що на підприємстві
існував простій, просив суд призначити
почеркознавчу експертизу на предмет
встановлення ким підписані заяви від
його імені про надання відпустки без
збереження заробітної плати в червні
2012 року та травні 2012 року.

Ухвалою суду від 03.10.2013 року була
призначена почеркознавча експертиза,
про що був повідомлений позивач, однак
останній не зважаючи на повідомлення
суду про надання додаткових матеріалів
та необхідністю з'явитися до суду, в
судове засідання не з'явився.

Більш того, з боку позивача не надано
суду будь-яких доказів, які б свідчили,
що він звертався до роботодавця або
уповноважений ним орган чи бригадира,
майстра, інших посадових осіб із
заявами про початок простою, напроти
представником відповідача надані
заяви, які свідчать про надання йому
відпустки без збереження заробітної
плати за сімейними обставинами.

Таким чином, суд вважає не доведеним з
боку позивача в сенсі ст..60 ЦПК України
простою на підприємстві в період у
травні з 16.05.2012 року по 31.05.2012 року та 10
днів у червні 2012 року з 01.06.2012 року по
15.06.2012 року не з вини працівника,
відповідно відмовляє в задоволенні
позову в даній частині.

Що, стосується стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні, суд прийшов до
наступного.

Як вбачається з наданої відповідачем
довідки за № 230 від 08.08.2013 року станом на
16.10.2013р. (дата звільнення ОСОБА_1О.)
залишилася несплаченою заробітна
плата за серпень 2012р. у розмірі 1371,81грн.,
за вересень 2012р. у розмірі 1371,81грн, та за
жовтень у розмірі 1190,85грн. усього на
суму 3934,47грн. Та заробітна плата за
відрядження у розмірі 4696,06грн. (а.с.
102-103). Вказані суми було сплачено у
березні 2013р., що підтверджується
довідкою з Українського державного
підприємства поштового зв'язку
«Укрпошта», шляхом поштового переводу
від 04.03.2013р. на суму 6300грн., та від
18.03.2013р. на суму від 2457,05грн. (а.с.122-124),
тобто відповідач фактично остаточно
розрахувався з позивачем лише 18.03.2012
року.

Згідно вимог ч. 1 ст. 233 КЗпП України, у
разі порушення законодавства про
оплату праці, працівник має право
звернутися до суду з позовом про
стягнення належної йому заробітної
платні без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України в
разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 КЗпП України,
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фак тичного
розрахунку.

Як роз'яснено п. 20 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24 грудня 1999
року № 13 «Про практику застосування
судами законодавства про оплату
праці», суд на підставі ст. 117 КЗпП
України стягує на користь працівника
середній заробіток за весь період
затримки розрахунку, а при не
проведенні його до розгляду справи - по
день постановляння рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини. При цьому, сама по
собі відсутність коштів у роботодавця
не виключає його відповідальності.

При цьому, посилання представника
відповідача на той факт, що
відповідальність передбачена ст..117
КЗпП України за затримку виплат на
відрядження не наступає не ґрунтується
на законі, оскільки виплати, які
проводилися відповідачем 18.03.2013 року є
заробітною платою в розумінні ч.4 ст.121
КЗпП України. Так, відповідно до
зазначеної норми, працівникам, які
направлені у службове відрядження,
оплата праці за виконану роботу
здійснюється відповідно до умов,
визначених трудовим або колективним
договором, і розмір такої оплати праці
не може бути нижчим середнього
заробітку. Тобто ці виплати є
заробітною платою за час відрядження,
та не відносяться до витрат на
проживання, проїзд, харчування, що як
наслідок могло б привести до майнового
спору.

За таких підстав, суд вважає
обґрунтованими вимоги позивача про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні.
Задовольняючи позовні вимоги в цій
частині, суд вирішує питання про розмір
стягуваної суми виходячи з наступного.

Розрахунок при визначенні розміру
середнього заробітку за весь час
затримки у розрахунку при звільненні
провадиться відповідно до Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 08 лютого 1995 року
№100 (з подальшими змінами) за даними
розрахункових документів.

Матеріалами справи встановлено, що на
підприємстві застосовувалася
погодинна оплата труда, про що свідчить
довідка про відпрацьований час, яка
видана на ім'я позивача (а.с. 46), табель
обліку робочого часу (а.с. 52-70) та
відображено у правилах внутрішнього
трудового розпорядку ТОВ
«СУ»Металургмонтаж-207» (а.с. 96-97).
Вказана інформація позивачем не
спростована.

Тому середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні
обчислюється виходячи із
середньогодинної заробітної плати.
Для цього сумуємо заробітну плату за
останні два місяця, що передують місяцю
звільнення (вересень-серпень )без
урахування виплат пов'язаних із
відрядженням, оскільки відповідно до
підпункту в) пункту 4 розділу 3 Порядку
100 компенсаційні виплати на
відрядження і переведення (добові,
оплата за проїзд, витрати на наймання
житла, підйомні, надбавки, що
виплачуються замість добових) такі
виплати не включаються для обчислення
середньогодинної заробітної плати, та
ділимо її на фактично відпрацьований
час.

Отже заробітна плата за серпень 2012р.
становить 1674,17 грн., за вересень 2012р. -
1674,17грн. Фактично відпрацьований час у
серпні 2012р. - 175 годин, у вересні - 160
годин (а.с.46)

Отже середнього динна заробітна плата
складає 10 грн. у годину: (1674,17+1674,17) :
(175+160)=3348,34/335=9,99грн. (округляємо до 10).
Повний розрахунок із позивачем
відбувся 18 березня 2013р.

Розрахунок середнього заробітку за
період затримки у розрахунку,
враховуючи, що останнім робочим днем
ОСОБА_1 є 16.10.2012р., до розрахунку
включаються робочі дні за період з
17.10.2012р. по 18.03.2013р. включно,становить: у
жовтні 2012 року - 11 робочих днів,
листопаді 2012 року - 22 р.д., грудні 2012 року
- 21 р.д., січні 2013 року - 21 р.д., лютому 2013
року - 20 р.д., березні 2013 року - 10 р.д.
Таким чином кількість робочих днів
складає: (11+22+21+21+20+10)=105днів, кількість
часів 105*8=840 годин. Таким чином середній
заробіток за час затримки розрахунку
складає : 840*10=8400грн. і ця сума підлягає
стягненню з відповідача на користь
позивача.

Крім того, позивач просив стягнути з
відповідача на його користь
компенсацію за затримку виплати
заробітної платні.

Відповідно до положень ч. 1-3 Закону
України „Про компенсацію громадянам
втрати частини доходів у зв'язку з
порушенням строків їх виплати ", який
набрав чинності з 01 січня 2001 року,
підприємства, установи і організації
всіх форм власності та господарювання
здійснюють компенсацію громадянам
втрати частини доходів у випадку
порушення встановлених строків їх
виплати, у тому числі з вини власника
або уповноваженого ним органу (особи).
Компенсація громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх провадиться у разі затримки на один
і більше календарних місяців виплати
доходів, нарахованих громадянам за
період, починаючи з дня набрання
чинності цим Законом. Під доходами в
цьому Законі слід розуміти грошові
доходи громадян, які вони одержують на
території України і які не мають
разового характеру, в тому числі й
заробітна плата (грошове забезпечення)
та інші. Сума компенсації обчислюється
шляхом множення суми нарахованого, але
не виплаченого громадянину доходу за
відповідний місяць (після утримання
податків і обов'язкових платежів) на
індекс інфляції в період невиплати
доходу.

Проведення компенсації громадянам
втрати частини грошових доходів у
зв'язку з порушенням термінів їх
виплати проводиться відповідно до
Порядку проведення компенсації
громадянам втрати частини грошових
доходів у зв'язку з порушенням термінів
їх виплати, який затверджено
постановою Кабінету Міністрів України
№ 159 від 21.02.2001р. (Далі - Порядок).

За умовами п.4.,п.5 вказаного Порядку
сума компенсації обчислюється як
добуток нарахованого, але
невиплаченого грошового доходу за
відповідний місяць (після утримання
податків і обов'язкових платежів) і
приросту індексу споживчих цін
(індексу інфляції) у відсотках для
визначення суми компенсації,
поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення
суми компенсації обчислюється шляхом
множення місячних індексів споживчих
цін за період невиплати грошового
доходу. При цьому індекс споживчих цін
у місяці, за який виплачується
дохід, до розрахунку не включається.
Щомісячні індекси споживчих цін
публікуються Держкомстатом. Сума
компенсації виплачується громадянам у
тому ж місяці, у якому здійснюється
виплата заборгованості за відповідний
місяць.

Отже як було встановлено станом на
16.10.2013р. (дата звільнення) залишилася
несплаченою заробітна плата за серпень
2012р. у розмірі 1371,81грн., за вересень 2012р.
у розмірі 1371,81грн, та за жовтень у
розмірі 1190,85грн. усього на суму 3934,47грн.
Та заробітна плата за відрядження у
розмірі 4696,06грн. Вказані суми було
сплачено у березні 2013р.

Таким чином сума компенсації за
затримку виплати ОСОБА_1 заробітної
платні розраховується наступним чином:

Так, заробітна плата нарахована до
виплати (чистий дохід) у серпні 2012р.
була виплачена у березні 2013р., тобто
розраховується компенсація за серпень
2012р. , спочатку розраховується індекс
споживчих цін за період невиплати
грошового доходу за серпень 2012р. -
визначається шляхом множення місячних
індексів за період з вересня 2012р. по
лютий 2013р. включно
(100,1/100)*(100,0/100),*(99.9/100)*(100.2/100)*(100,2/100)*(99,9/100))*
100=1,001*1,000*0,999*1,002*1,002*0,999*100=100,3%. Величина
приросту індексу споживчих цін = 100,3% -
100% =0,3. Відповідно сума компенсації
складає: 1371,81(нарахована до виплати
з/п.)*0,3(величина приросту індексу
споживчих цін)/100(величина росту
відповідно до п.4 Порядку)=4,12грн. (сума
компенсація, яка підлягає сплаті за
серпень 2012 року).

Так, заробітна плата нарахована до
виплати (чистий дохід) у вересні 2012р.
була виплачена у березні 2013р., тобто
розраховується компенсація за
вересень 2012р. спочатку розраховується
індекс споживчих цін за період
невиплати грошового доходу за вересень
2012р. - визначається шляхом множення
місячних індексів за період з жовтня
2012р. по лютий 2013р.
включно:(100,0/100),*(99.9/100)*(100.2/100)*(100,2/100)*(99,9/100
))*100=1,000*0,999*1,002*1,002*0,999*100=100,2. Величина
приросту індексу споживчих цін = 100,2% -
100% =0,2. Відповідно сума компенсації
складає: 1371,81*0,2/100=2,74грн. (сума
компенсації, яка підлягає сплаті за
вересень 2012р).

Так, заробітна плата нарахована до
виплати (чистий дохід) у жовтні 2012р.
була виплачена у березні 2013р., тобто
розраховується компенсація за жовтень
2012р. спочатку розраховується індекс
споживчих цін за період невиплати
грошового доходу за жовтень 2012р. -
визначається шляхом множення місячних
індексів за період з листопада 2012р. по
лютий 2013р. включно: (99.9/100)* (100.2/100)* (100,2/100)*
(99,9/100))*100 = 0,999*1,002*1,002*0,999*100=100,2. Величина
приросту індексу споживчих цін = 100,2% -
100% =0,2. Відповідно сума компенсації
складає: 1190,85*0,2/100=2,38 грн. (сума
компенсації, яка підлягає сплаті за
жовтень 2012р.).

Таким чином, загальна сума компенсації
складає 9,24 грн., що також
підтверджується довідкою відповідача
від 24.09.2013 року. (а.с.148). У судовому
засіданні відповідач наполягав, що
дана сума була сплачена позивачу,
позивач не з'явившись у судове
засіданні дані обставини не
спростував. Відповідно в задоволенні
позовних вимог в даній частині
необхідно відмовити.

В частині позовних вимог ОСОБА_1 щодо
нарахування та сплати індексації
заробітної плати, суд прийшов до
наступного.

Відповідно до ст.. 4 Закону України «Про
індексацію грошових доходів
населення» від 3 липня 1991 року N 1282-XII
індексація грошових доходів населення
проводиться в разі, коли величина
індексу споживчих цін перевищила поріг
індексації, який установлюється в
розмірі 101 відсотка. Як зазначено у ст..
2 відповідно Закону, індексації
підлягають грошові доходи громадян,
одержані ними в гривнях на території
України і які не мають разового
характеру, до таких доходів
відноситься оплата праці (грошове
забезпечення).

Відповідно до п. 10-1 Порядку обчислення
індексу споживчих цін для проведення
індексації заробітної плати
новоприйнятих працівників
здійснюється з місяця прийняття
працівника на роботу.

Тобто базовим вважається місяць або:
місяць підвищення заробітної плати або
місяць прийняття працівника на роботу,
при цьому базовий місяць до розрахунку
не включається.

Так, позивача прийнято на роботу у
квітні 2012р., звільнено у жовтні 2012р.
отже базовим місяцем для розрахунку
індексації є місяця прийняття на
роботу. Отже квітень 2012р. є базовим.
Відповідно до довідки про заробітну
плату вбачається підвищення
заробітної плати у липні 2012р. з 1659,16 на
1674,17. Індексуватися має заробітна плата
у межах прожиткового мінімуму який на
зазначений місяць склав 1102грн. Згідно
статті 13 Закону України "Про державний
бюджет України на 2012 рік" від 22.12.2011
№4282-VI.

Як вже було зазначено вище, індексація
грошових доходів населення
проводиться в разі, коли величина
індексу споживчих цін перевищила поріг
індексації, який установлюється в
розмірі 101 відсотка.

При перевірці чи відбулося
подорожчання (чи перевищив поріг
індексації 101% ) за період з квітня по
липень 2012р., базовий місяць і місяць в
якому повинна проводитися індексація
до розрахунку не включається, тому для
обчислення враховується
травень-червень 2012р.

У травні 2012р. індекс інфляції склав 99,7%,
у червні 99,7%, тому величина приросту
індексу споживчих цін наростаючим
підсумком розраховується:
(99,7/100)*(99,7/100)*100=0,997*0,997*100=99,4, що менше ніж
101%, тому індексація не проводиться.

Далі підвищення заробітної плати
відбулося у жовтні 2012р. з 1674,17 на 1940,97,
при цьому липень 2012р. є базовим. Для
обчислення враховується
серпень-вересень 2012р.

У серпні 2012р. індекс інфляції склав 99,7%,
у вересні 2012р. 100,1%, тому величина
приросту індексу споживчих цін
наростаючим підсумком розраховується:
(99,7/100)*(100,1/100)*100=0.997*1,001*100=99,8, що менше ніж
101%, тому індексація не проводиться.

Таким чином, у зв'язку з тим, що індекс
споживчих цін у період між підвищенням
заробітної плати не перевищив порогу
індексації (101%), тому в даній частині
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не
підлягають.

Відповідно до ст..237-1 КЗпП України,
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Обговорюючи питання про перенесені
позивачем моральних страждань, що
оцінені ним рівними в 10000грн., суд
знаходить переконливими доводи з
приводу душевних страждань внаслідок
порушення його трудових прав, в тому
числі на оплату праці, що призвело до
втрати нормальних життєвих зв'язків і
безспірно потягло необхідність
застосування додаткових зусиль для
організації свого життя.

Із врахуванням характеру і тривалості
душевних страждань від порушеного
права, суд вважає за адекватне
стягнути в рахунок відшкодування
моральної шкоди: з ТОВ
«СУ»Металургмонтаж-207» - 200 грн.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 5 Закону України
позивачі, за подання позовів про
стягнення заробітної плати, поновлення
на роботі та іншими вимогами, що
випливають із трудових правовідносин,
звільненні від сплати судового збору.
При цьому, ч.3 ст. 88 ЦПК України
встановлено, якщо позивача на користь
якого ухвалено рішення, звільнено від
сплати судового збору, він стягується з
відповідача.

Таким чином, з відповідача на користь
держави підлягає стягненню судовий
збір в сумі 229,40 гривень (за вимоги
майнового характеру) та 114 гривень 70
копійок (за вимоги немайнового
характеру).

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Спеціалізоване управління
«Металургмонтаж-207» про встановлення
факту простою не з вини працівника,
стягнення оплати за простій,
встановлення факту угоди про
нарахування заробітної плати у певних
сумах та розміру середньоденного
заробітку, стягнення компенсації
втрати частини заробітної плати у
зв'язку з порушенням термінів її
виплати, стягнення індексації
заробітної плати, стягнення середнього
заробітку за весь час затримки
розрахунку при звільненні та
відшкодування моральної шкоди,
задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Спеціалізоване
управління «Металургмонтаж-207» (87502 м.
Маріуполь, проспект 1 Травня, 107 п/р
0196 в АО «Сбербанк России» м. Київ
МФО 320627, ІПН 32) на користь ОСОБА_1
(ІПН НОМЕР_1) середній заробіток за час
затримки у розрахунку при звільненні
за період з 17.10.2012 року по 18.03.2013року
включно 8400 гривень, моральну шкоду в
сумі 200 грн., всього 8600 (вісім тисяч
шістсот) гривень, з якої підлягають
утриманню податки і обов'язкові
платежі.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Спеціалізоване
управління «Металургмонтаж-207» (87502 м.
Маріуполь, проспект 1 Травня, 107 п/р
0196 в АО «Сбербанк России» м. Київ
МФО 320627, ІПН 32) на користь держави
судовий збір 344 (триста сорок чотири)
грн. 10 коп.

В решті позовних вимог ОСОБА_1,
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через
Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя шляхом подачі в 10-дений строк
з дня проголошення рішення апеляційної
скарги. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя
Мельник І.Г.