Провадження по справі 2/122/2545/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2013 року Залізничний районний
суд м. Сімферополя Автономної
Республіки Крим у складі:

головуючого
судді - Гоцкалюка В.Д.,

при
секретарі - Дірієнко Т.О.,

розглянувши у залі суду у м.
Сімферополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя
особа ОСОБА_5, про витребування майна з
чужого незаконного володіння,
стягнення сплати за договором та
відшкодування збитків, -

в с т а н о в и в:

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
третя особа ОСОБА_5, про: витребування у
ОСОБА_3, ОСОБА_4 автомобіль марки Ford Fusion,
2010 року випуску, державний номер
НОМЕР_1, шасі (кузов, рама) - № НОМЕР_4, та
передання його ОСОБА_1, а у разі
неможливості повернення зазначеного
автомобіля, відшкодування його
вартість у розмірі 128300 грн.; про
стягнення солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_1 неустойку за договором
прокату від 08.10.2011 року №0810-01 у розмірі
591560 грн.; про стягнення солідарно з
ОСОБА_3, ОСОБА_4 збитків у вигляді
упущеної вигоди у розмірі 162000 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що 01 червня 2011
року видав нотаріально посвідчену
довіреність, якою уповноважив ОСОБА_5
та ОСОБА_3 бути, представником з питань
здачі в оренду (найм) автомобіля. Таким
чином, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 отримали право
від його імені укладати договори
оренди (найму) відносно Автомобіля,
одержувати належні йому за
результатами згаданої угоди грошові
суми, укладати договори обов'язкового
страхування цивільної
відповідальності, отримати поліс
обов'язкового страхування цивільної
відповідальності, одержувати страхові
відшкодування та ін. 08 жовтня 2011 року
ОСОБА_3 уклав договір прокату, за яким
передав автомобіль у користування, за
плату ОСОБА_4, строком на п'ять днів, а
останній зобов'язався повернути
автомобіль 13 жовтня 2011 року і сплатити
плату за договором. За умовами Договору
прокату, плата за кожен день
користування Автомобілем становить 460
грн. Після укладання Договору прокату,
ОСОБА_4 було зроблено передоплату у
розмірі 1840 грн. Таким чином, залишок, що
підлягав сплаті після повернення
автомобіля, складав 460 грн. Однак, 13
жовтня 2011 року ОСОБА_4 автомобіль
повернуто не було. 15.10.2011 року, він
звернувся до Київського районного
відділу міліції, з заявою щодо
протиправного заволодіння
автомобілем. 22.10.2011 року на заяву
Позивача, винесена постанова про
відмову в порушенні кримінальної
справи, у зв'язку з тим, що відносини які
склались між ним та відповідачами
носять цивільно - правовий характер, та
підлягають вирішенню в судовому
порядку. У 2012 році довіреність від 01
червня 2011 року видана на ім'я ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 була відізвана. 01 серпня 2012 року
він відправив на адресу ОСОБА_3
претензію про повернення
транспортного засобу, оскільки саме
ОСОБА_3 було передано автомобіль у день
складання Договору прокату і ним же був
переданий автомобіль ОСОБА_4 Вважає, що
має право на отримання неустойки за
порушення наймачем строків повернення
предмету прокату за період з 08 жовтня
2011 року по 19 липня 2013 року, яка
становить 295780 грн., а згідно положень ч.
2 ст. 785 ЦК України, неустойка за
Договором прокату становить 591560 грн.
Крім того, вважає, що йому завдано
збиток у вигляді упущеної вигоди на
суму 162000 грн., оскільки 04 жовтня 2011 року
він з ОСОБА_6 уклав Договір про намір, за
яким він мав був передати в тимчасове
платне володіння та користування
автомобіль на 18 місяців. Таким чином, у
зв'язку із тим, що строк прокату
закінчився 13.10.2011 року, відповідачами
автомобіль у добровільному порядку не
повернуто, від виконання взятих на себе
зобов'язань вони ухиляються, вважає, що
його права мають бути захищенні шляхом
витребування автомобілю, а у разі
знищення автомобіля, або його
пошкодження, згоден на відшкодування
збитків в розмірі вартості автомобіля,
яка складає 128300 грн.

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в
судовому засіданні заявлені позовні
вимоги підтримали та наполягали на їх
задоволенні. Також просили у якості
підтвердження вартості автомобіля
прийняти договір добровільного
страхування автомобіля, згідно якого
експертами Страхової компанії
«ЕТАЛОН» його автомобіль було оцінено
в 96000 грн., та яку в свою чергу суму він
міг отримати за викрадення автомобіля
від страхової компанії.

ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився,
про слухання справи повідомлявся
належним чином, причин своєї неявки
суду не повідомив.

ОСОБА_3 та його представник в судовому
засіданні проти позову заперечували та
в його задоволенні просили відмовити.

ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не
визнав та вважав, що він не підлягає
задоволенню.

Заслухавши пояснення осіб, що
з'явились в судове засідання,
дослідивши матеріали справи та
оцінивши докази в їх сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги є частково
обґрунтованими та підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 5 ст. 55 Конституції
України кожен має право будь-якими
не забороненими законом засобами
захищати свої права і свободи від
порушень та протиправних посягань.

За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК
України) суд розглядає справу в межах
заявлених вимог і на підставі доказів
сторін, кожна з яких відповідно до ч.1
ст.60 ЦПК України повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК передбачено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності. Сторони мають
рівні права щодо надання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених законом. Суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи.

Стаття 213 ЦПК України вимагає від суду
повно та всебічно з'ясувати обставини,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
дослідити всі докази в їх сукупності.

Судовим розглядом встановлено, що
ОСОБА_1 є власником автомобіля марки Ford
Fusion, 2010 року випуску, чорного кольору,
державний номер НОМЕР_1, шасі (кузов,
рама) - № НОМЕР_4.

01 червня 2011 року, ОСОБА_1 видав ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 нотаріально посвідчену
довіреність, якою уповноважив їх бути
його представником з питань здачі в
оренду (найм), належного ОСОБА_1
автомобіля. В 2012 році позивач вказану
довіреність відізвав.

23 червня 2011 року, фізична особа
підприємець ОСОБА_3 в особі ОСОБА_3
уклав зі Страховою Компанією «ЕТАЛОН»,
договір добровільного страхування
наземного транспорту, автомобіля марки
Ford Fusion, 2010 року випуску, чорного
кольору, державний номер НОМЕР_1, шасі
(кузов, рама) - № НОМЕР_4.

08 жовтня 2011 року, ОСОБА_5 відігнав
спірний автомобіль до ОСОБА_3, для
оформлення останнім договору прокату з
фізичною особою.

08 жовтня 2011 року, фізична особа
підприємець ОСОБА_3, на фірмовому
бланку мережі прокатних станцій ДРАЙВ,
уклав з ОСОБА_4 договір прокату
спірного автомобіля, за яким передав
вказаний автомобіль ОСОБА_4 у
користування на п'ять днів, а останній
зобов'язався повернути автомобіль 13
жовтня 2011 року і сплатити плату за
договором.

За умовами, укладеного 08 жовтня 2011 року
договору прокату, плата за кожен день
користування автомобілем становить 460
грн. ОСОБА_4 було зроблено передоплату у
розмірі 1840 грн., а отже залишок, що
підлягав сплаті після повернення
автомобіля, складав 460 грн.

Проте 13 жовтня 2011 року, автомобіль
повернуто не було.

15.10.2011 року, ОСОБА_1 звернувся до
Київського РВ міліції, з заявою щодо
протиправного заволодіння
автомобілем.

Згідно відповіді СК «ЕТАЛОН» від 13
грудня 2011 року, зазначено, що заяву
ОСОБА_3 про неповернення ОСОБА_4 13
жовтня 2011 року автомобіля, страховою
компанією отримано лише 18 жовтня 2011
року, у зв'язку із чим відмовлено у
виплаті страхового відшкодування.

22.10.2011 року, Київським РВ, винесена
постанова про відмову в порушенні
кримінальної справи, у зв'язку з тим, що
відносини які склались між сторонами
носять цивільно - правовий характер, та
підлягають вирішенню в судовому
порядку.

01 серпня 2012 року ОСОБА_1 відправив на
адресу ОСОБА_3 претензію про повернення
транспортного засобу, проте до
теперішнього часу автомобіль не
повернуто.

В своїй позовній заяві ОСОБА_1 просить
стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4
неустойку за договором прокату від
08.10.2011 року у розмірі 591560 грн.

Як вбачається з укладеного договору
прокату від 08 жовтня 2011 року, фізична
особа підприємець ОСОБА_3 уклав з
ОСОБА_4 договір прокату спірного
автомобіля, за яким передав вказаний
автомобіль ОСОБА_4 у користування на
п'ять днів, а останній зобов'язався
повернути автомобіль 13 жовтня 2011 року і
сплатити плату за договором.

Проте, як вбачається з копії
довіреності виданої 01 червня 2011 року
ОСОБА_1, він уповноважив ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 бути його представником з
питань здачі в оренду (найм), належного
ОСОБА_1 автомобіля.

Таким чином, 08 жовтня 2011 року укладаючи
договір, як фізична особа підприємець
ОСОБА_3, відповідач перевищив свої
повноваження, наданні йому за
довіреністю від 01 червня 2011 року
ОСОБА_1

З вказаного договору також не
вбачається, що фізична особа
підприємець ОСОБА_3 під час здійснення
своєї господарської діяльності
уповноважена укладати договори з
третіми особами відносно спірного
автомобіля ОСОБА_1

В судовому засіданні сторони пояснили,
що ОСОБА_1 довіреності фізичній особі
підприємцю ОСОБА_3, на використання
спірного автомобіля в своїй
господарській діяльності не надавав.

Отже фізична особа підприємець ОСОБА_3
не мав права укладати вказаний договір,
у зв'язку із чим вказаний договір не
може створювати прав чи обов'язків.

На підставі наведеного, суд вважає, що в
задоволенні позову ОСОБА_1 про
стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 неустойку
за договором прокату від 08.10.2011 року у
розмірі 591560 грн., слід відмовити.

Крім того в своєму позові ОСОБА_1
просить витребувати у ОСОБА_3, ОСОБА_4
автомобіль марки Ford Fusion, 2010 року
випуску, державний номер НОМЕР_1, шасі
(кузов, рама) - № НОМЕР_4, та передання
його ОСОБА_1, а у разі неможливості
повернення зазначеного автомобіля,
відшкодування його вартість у розмірі
128300 грн.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа,
яка набула майно або зберегла його у
себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

В судовому засіданні встановлено, що
про місце знаходження автомобіля, та чи
існує взагалі даний автомобіль
сторонам не відомо

Згідно ч. 1 ст. 785 ЦК України у разі
припинення договору найму наймач
зобов'язаний негайно повернути
наймодавцеві річ у стані, в якому вона
була одержана, з рахуванням
нормального зносу, або у стані, який
було обумовлено в договорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 387 власник має
право витребувати своє майно від особи,
яка незаконно, без відповідної
правової підстави заволоділа ним.

Згідно ч. 4 ст. 22 ЦК України, на вимогу
особи, якій завдано шкоди, та
відповідно до обставин справи майнова
шкода може бути відшкодована і в інший
спосіб, зокрема, шкода, завдана майну,
може відшкодовуватися в натурі
(передання речі того ж роду та тієї ж
якості, полагодження пошкодженої речі
тощо).

Відповідно до ч. 2 ст. 779 ЦК України у
разі неможливості відновлення речі
наймодавець має право вимагати
відшкодування завданих йому збитків.

Згідно ст. 1213 ЦК України набувач
зобов'язаний повернути потерпілому
безпідставно набуте майно в натурі, а у
разі неможливості повернути в натурі
потерпілому безпідставно набуте майно
відшкодовується його вартість, яка
визначається на момент розгляду судом
справи про повернення майна.

В позовній заяві позивач вказує, що
вартість автомобіля, згідно договору
купівлі-продажу автомобіля №2010-057Ф від
05.07.2010 року, становить 128300 грн., у зв'язку
із чим просить стягнути дану суму.

Проте, договір купівлі-продажу
автомобіля укладено 05 липня 2010 року та
в ньому зазначена вартість нового
автомобіля, а автомобіль зник 13 жовтня
2011 року.

Відповідач та його представник в
судовому засіданні заперечували проти
такої вартості автомобіля, оскільки
вона явно не відповідає ціні
автомобіля станом на 13 жовтня 2011 року.

В судовому засіданні представник
позивача та сам позивач вказували, що
вони просять прийняти, як доказ ціни
автомобіля договір добровільного
страхування наземного транспорту від 23
червня 2011 року, укладений ФОП ОСОБА_3 з
СК «ЕТАЛОН», згідно якого
спеціалістами даної установи було
визначено, що ціна автомобіля
становить 96000 грн.

Зважаючи на те, що під час укладення
договору добровільного страхування
наземного транспорту від 23 червня 2011
року, спеціалістами СК «ЕТАЛОН» було
визначено ціну автомобіля в 96000 грн., та
зважаючи на те, що саме вказану суму
відшкодування мав отримати ОСОБА_1 у
разі настання страхового випадку, та
беручи до уваги ту обставину, що в
наслідок неправомірних дій ОСОБА_3,
який уклав договір з перевищеням свої
повноважень, зник автомобіль, а також
те, що в наслідок того, що ОСОБА_3 вчасно
не повідомив СК «ЕТАЛОН» про настання
страхового випадку, та ОСОБА_1 було
відмовлено у виплаті страхового
відшкодування, суд вважає, що в даній
частині позов підлягає частковому
задоволенню, а саме стягненню з ОСОБА_3
на користь ОСОБА_1 вартості автомобіля
в розмірі 96000 грн.

Крім того, в своєму позові ОСОБА_1
просить стягнути солідарно з ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 збитки у вигляді упущеної
вигоди у розмірі 162000 грн.

В обґрунтування вказаної вимоги ОСОБА_1
посилається на те, що 04 жовтня 2011 року
між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 був укладений
Договір про намір, за яким, позивач
зобов'язується передати в тимчасове
платне володіння та користування
вказаний автомобіль, не пізніше 01
листопада 2011 року, а ОСОБА_6 прийняти в
тимчасове платне володіння та
користування автомобіль, а також
сплачувати щомісячно орендну плату у
розмірі 9000 грн., строком на 18 місяців.

ОСОБА_1 вважає, що за вказаним договором
його прибуток мав становити 162000 грн.

Проте в судовому засіданні ОСОБА_1
пояснив, що йому відомі ризики в разі
надання автомобіля в оренду, прокат.
Віддаючи автомобіль в прокат, не відомо
чи повернеться він в цілості, чи
взагалі не повернеться. 08 жовтня 2011
року він сам просив ОСОБА_5 відігнати
автомобіль до ОСОБА_3, щоб останній
відав його у прокат.

Таким чином, суд вважає, що оскільки
ОСОБА_1 розуміючи усі ризики, 08 жовтня
2011 року самостійно вирішив віддати
автомобіль у прокат, він самостійно і
має відповідати перед ОСОБА_6 щодо
неможливості укладення договору,
обумовленого 04 жовтня 2011 року
договором про намір, а отже в
задоволенні вказаної вимоги слід
відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

Таким чином, суд вважає, що з ОСОБА_3
слід стягнути на користь ОСОБА_1
відшкодування документально
підтверджених судових витрат,
пропорційно частині задоволених
позовних вимог, в розмірі 374 грн. 84 коп.

На підставі викладеного та ст.ст. 15, 16, 22,
387, 779, 785, 787, 1212, 1213 ЦК України, керуючись
ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218, 294, 296 ЦПК
України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_3)
відшкодування вартості автомобіля Ford
Fusion, 2010 року випуску, державний номер
НОМЕР_1, в розмірі 96000 (дев'яносто шість
тисяч) грн.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_3)
відшкодування документально
підтверджених судових витрат,
пропорційно частині задоволених
позовних вимог, в розмірі 374 грн. 84 коп.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим через
Залізничний районний суд м.
Сімферополя АР Крим шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів.

Суддя