Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач - Борисов Є.А.
Справа № 1214/3383/2012
Провадження № 22ц/782/4949/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2013 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганскої області в
складі:

головуючого: Борисова Є.А.

суддів: Маляренко І.Б., Яреська А.В.

при секретарі: Борзило О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Лисичанського міського суду
Луганської області від 23 жовтня 2013 року
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, треті особи- Лисичанське
комунальне підприємство «Бюро
технічної інвентаризації»,
Лисичанська державна нотаріальна
контора, Лисичанська міська громада в
особі управління по здійсненню
державної політики в галузі
житлово-комунального господарства про
визнання договору купівлі-продажу
квартири недійсним, про поновлення
строку на прийняття спадщини та
визнання права власності на частку
квартири в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИЛ А:

У квітні 2012 року ОСОБА_2, звувся до
суду з зазначени позовом, який під час
розгляу справи у суді перої станції був
ним уточнений, і в якому просив суд
визнати недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який
був укладений між відповідачами у
справі - ОСОБА_3 (продавцем) та ОСОБА_4,
ОСОБА_5 (покупцями); поновити йому,
ОСОБА_2, строк на прийняття спадщини на
частку вказаної квартири після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1 року його матері, ОСОБА_6;
визнати за ним, ОСОБА_2, право власності
в порядку спадкування на 1/6 частку
зазначеної квартири після смерті його
матері - ОСОБА_6 обґрунтування позову
ОСОБА_2 послався на наступні обставини.

Відповідач ОСОБА_3, яка є його
рідною сестрою, ввела його в оману
після смерті їх матері -ОСОБА_6,
повідомивши йому, що саме вона є
спадкоємцем за заповітом частки
квартири, яка належала їх матері, і про
це він дізнався у 2010 році. Відповідач
ОСОБА_3, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року
її чоловіка - ОСОБА_7, якому належала
частка спірної квартири, звернулася до
суду з позовом до Лисичанської міської
ради в особі управління по здійсненню
політики Лисичанської міської ради в
галузі житлово-комунального
господарства про виділення часток у
спільній власності та визнання права
власності на спадкове майно і рішенням
Лисичанського міського суду
Луганської області від 07.03.2008 року цей
позов було повністю задоволено:
виділено ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по 1/3
частці квартири, яка розташована за
вищезазначеною адресою, та за ОСОБА_3
визнано право власності на 1/3 частину
вказаної квартири як на спадщину за
законом після смерті матері - ОСОБА_6, та
на 1/3 частину вказаної квартири, як на
спадщину за законом після смерті
чоловіка-ОСОБА_7. Проте, рішенням
апеляційного суду Луганської області
від 19.10.2011 року було задоволено його,
ОСОБА_2, апеляційну скаргу і вказане
рішення Лисичанського міського суду
було змінено, зокрема, відмовлено
ОСОБА_3 у позові до Лисичанської
міської ради в особі управління по
здійсненню політики Лисичанської
міської ради в галузі
житлово-комунального господарства про
визнання права власності на 1/3 частку
зазначеної квартири, як на спадщину за
законом після смерті матері - ОСОБА_6
Однак, відповідач ОСОБА_3 не скасувала
державну реєстрацію зареєстрованого
за нею права власності на 1/3 частину
спірної квартири, як на спадщину за
законом після смерті матері ОСОБА_6, і
ввела в оману покупців - відповідачів у
справі ОСОБА_4та ОСОБА_5, продавши їм
22.03.2012 року вищезазначену квартиру. У
зв'язку з цим, він, ОСОБА_2, просив суд
визнати недійсним договір
купівлі-продажу спірної квартири,
укладений між відповідачами у справі
22.03.2012 р., посилаючись на те, що
продавець ОСОБА_3 не мала права її
продавати, оскільки не була власником
всієї квартири. Також, просив поновити
йому строк на прийняття спадщини на
частку вищезазначеної квартири після
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року його матері
ОСОБА_6, посилаючись на те, що
відповідач ОСОБА_3 ввела його в оману,
запевнивши, що їх померла матір за
життя склала заповіт на належну їй
частку спірної квартири на її, ОСОБА_3,
користь, у зв'язку з чим він своєчасно
не подав заяву про прийняття спадщини,
а також посилаючись на те, що на час
смерті матері та до 2010 року він
постійно проживав і працював у
Російській Федерації. З огляду на те, що
він є спадкоємцем за законом першої
черги після смерті своєї матері, ОСОБА_2
ставив в позові питання про визнання за
ним права власності на 1/6 частку
квартири в порядку спадкування.

Рішенням Лисичанського міського
суду луганської області від 23 жовтня 2013
року позовні вимоги ОСОБА_2 були
залишені без задоволення в повному
обсязі у зв'язку з їх
необґрунтованістю.

З даним рішенням не згоден позивач
ОСОБА_2, в апеляційній скарзі просить
його скасувати та постановити по
справі нове рішення, яким його позовні
вимоги задовольнити, посилаючись при
цьому на порушення судом першої
інстанції норм процесуального та
матеріального права, а також на
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції позивач та його представник
скаргу підтримали. Представник
відповідача скаргу не визнала, просила
рішення суду першої інстанції залишити
без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
учасників процесу, що брали участь у
судовому засіданні апеляційної
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обгрунтованість рішення
суду, колегія суддів судової палати
приходить до висновку, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
законним і обґрунтованим є рішення
коли суд виконав всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом на основі повного і всебічного
з'ясування обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених такими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 у повному обсязі, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач не є стороною договору
купівлі-продажу квартири від 22.02.2011
року, що він не прийняв спадщину в
порядку, визначеному діючим
законодавством і що в даному випадку
відсутні підстави для визначення йому
додаткового строку для прийняття
спадщини, а тому позивач не має права
вимагати як визнання недійсним
договору купівлі-продажу спірної
квартири, так і визнання за ним права
власності на 1/6 частку квартири в
порядку спадкування, оскільки
Цивільним кодексом України в редакції
2003 року можливість визнання права
власності в порядку спадкування
взагалі не передбачена, а існує лише
можливість звернутися із позовом до
суду про визначення додаткового строку
для прийняття спадщини у разі якщо
відповідний строк був пропущений
спадкоємцем з поважних причин.
Оскільки будь-яких поважних причин
пропуску строку для прийняття спадщини
позивачем ОСОБА_2 встановлено не було,
суд першої інстанції дійшов висновку,
що будь-яких підстав для визначення
позивачу додаткового строку для
прийняття спадщини в даному випадку не
існує.

Судова колегія погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, оскільки вони відповідають
обставинам справи і ґрунтуються на
вимогах діючого законодавства та
положеннях постанов Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008
року «Про судову практику

у справах про спадкування, та № 9 від
06.11.2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними»

Так, відповіднодо ст.1268 ЦК України
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її.

Не допускається прийняття спадщини
з умовою чи із застереженням.

Спадкоємець, який постійно
проживав разом із спадкодавцем на час
відкриття спадщини, вважається таким,
що прийняв спадщину, якщо протягом
строку, встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Малолітня, неповнолітня,
недієздатна особа, а також особа,
цивільна дієздатність якої обмежена,
вважаються такими, що прийняли
спадщину, крім випадків, встановлених
частинами другою - четвертою статті 1273
цього Кодексу.

Незалежно від часу прийняття
спадщини вона належить спадкоємцеві з
часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1270 ЦК для прийняття
спадщини встановлюється строк у шість
місяців, який починається з часу
відкриття спадщини.

Якщо виникнення у особи права на
спадкування залежить від неприйняття
спадщини або відмови від її прийняття
іншими спадкоємцями, строк для
прийняття нею спадщини встановлюється
у три місяці з моменту неприйняття
іншими спадкоємцями спадщини або
відмови від її прийняття.

Якщо строк, що залишився, менший як
три місяці, він продовжується до трьох
місяців.

Відповідно до ст. 1272 ЦК якщо
спадкоємець протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, не подав заяву про прийняття
спадщини, він вважається таким, що не
прийняв її.

За письмовою згодою спадкоємців,
які прийняли спадщину, спадкоємець,
який пропустив строк для прийняття
спадщини, може подати заяву про
прийняття спадщини нотаріусу за місцем
відкриття спадщини.

За позовом спадкоємця, який
пропустив строк для прийняття спадщини
з поважної причини, суд може визначити
йому додатковий строк, достатній для
подання ним заяви про прийняття
спадщини.

Згідно зі ст. 1280 ЦК якщо після
спливу строку для прийняття спадщини і
після розподілу її між спадкоємцями
спадщину прийняли інші спадкоємці
(частини друга і третя статті 1272 цього
Кодексу), вона підлягає перерозподілу
між ними.

Такі спадкоємці мають право
вимагати передання їм у натурі частини
майна, яке збереглося, або сплати
грошової компенсації.

Якщо майно, на яке претендує
спадкоємець, що пропустив строк для
прийняття спадщини, перейшло як
відумерле до територіальної громади і
збереглося, спадкоємець має право
вимагати його передання в натурі. У
разі його продажу спадкоємець має
право на грошову компенсацію.

Згідно з п. 24 Постанови Пленуму
Верховного Суду україни № 7 від 30.05.2008
року «Про судову практику у справах про
спадкування» особа, яка не прийняла
спадщину в установлений законом строк,
може звернутися до суду з позовною
заявою про визначення додаткового
строку для прийняття спадщини
відповідно до частини третьої статті
1272 ЦК. Зазначене положення
застосовується до спадкоємців, в яких
право на спадкування виникло з
набранням чинності зазначеним
Кодексом.

Суди відкривають провадження в
такій справі у разі відсутності
письмової згоди спадкоємців, які
прийняли спадщину (частина друга
статті 1272 ЦК) , а також за відсутності
інших спадкоємців, які могли б дати
письмову згоду на подання заяви до
нотаріальної контори про прийняття
спадщини. Відповідачами у такій справі
є спадкоємці, які прийняли спадщину.
При відсутності інших спадкоємців за
заповітом і за законом, усунення їх від
права на спадкування, неприйняття ними
спадщини, а також відмови від її
прийняття відповідачами є
територіальні громади в особі
відповідних органів місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини.

При розгляді цих справ слід
перевіряти наявність або відсутність
спадкової справи стосовно спадкодавця
у державній нотаріальній конторі за
місцем відкриття спадщини, наявність у
матеріалах справи обґрунтованої
постанови про відмову нотаріуса у
вчиненні нотаріальної дії, зокрема
відмови у видачі свідоцтва про право на
спадщину. За наявності у спадковій
справі заяви спадкоємця про відмову
від права на спадщину його вимоги про
визначення додаткового строку для
прийняття спадщини задоволенню не
підлягають.

Визначаючи спадкоємцеві додатковий
строк для подання заяви про прийняття
спадщини, суд не повинен вирішувати
питання про визнання за ним права на
спадщину. Спадкоємець після визначення
йому додаткового строку для прийняття
спадщини має право прийняти спадщину в
порядку, установленому статтею 1269 ЦК,
звернувшись в нотаріальну контору,
після чого вважається таким, що прийняв
спадщину.

Повторне визначення судом
додаткового строку для подання заяви
про прийняття спадщини одним і тим же
спадкоємцем законодавством не
передбачено.

Вирішуючи питання про визначення
особі додаткового строку, суд
досліджує поважність причини пропуску
строку для прийняття спадщини. При
цьому необхідно виходити з того, що
поважними є причини, пов'язані з
об'єктивними, непереборними, істотними
труднощами для спадкоємця на вчинення
цих дій.

У резолютивній частині рішення суд
повинен вказати відповідно певний
період часу з моменту набрання судовим
рішенням законної сили, протягом якого
спадкоємець може подати заяву про
прийняття спадщини, а не конкретну
календарну дату, до якої спадкоємець
може подати заяву про прийняття
спадщини. Додатковий строк, достатній
для подання заяви про прийняття
спадщини, не може перевищувати
шестимісячного строку, встановленого
статтею 1270 ЦК для прийняття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину
в наданий судом додатковий строк, має
право звернутися до суду з вимогами про
внесення змін до свідоцтва про право на
спадщину, якщо спадкоємці, які прийняли
спадщину, не дають згоду на внесення
нотаріусом за місцем відкриття
спадщини цих змін. На підставі рішення
суду нотаріус видає спадкоємцям нові
свідоцтва про право на спадщину.

У разі коли після спливу строку для
прийняття спадщини та розподілу її між
спадкоємцями спадщину прийняли інші
спадкоємці (стаття 1272 ЦК ) , такі
спадкоємці мають право вимагати
передання їм частки в натурі шляхом
перерозподілу майна, яке збереглося,
або сплати грошової компенсації. При
переході за цих обставин спадкового
майна як відумерлої спадщини до
територіальної громади такий
спадкоємець має право вимагати його
передання в натурі, а у разі його
продажу має право на грошову
компенсацію на підставі статті 1280 ЦК.

Згідно з абз.5 п.5 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009
року « Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» відповідно до
статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання
оспорюваного правочину недійсним та
про застосування наслідків його
недійсності, а також вимога про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину може бути
заявлена як однією зі сторін правочину,
так і іншою заінтересованою особою,
права і законні інтереси якої порушено
вчиненням правочину.

Із змісту зазначених норм діючого
законодавства та положень Пленуму
Верховного Суду України випливає, що в
компетенцію суду не входить перебрання
на себе функції органів нотаріату при
оформленні права власності в порядку
спадкування і суд за наявності вимог
про визначення додаткового строку для
прийняття спадщини не повинен
вирішувати питання про визнання за
спадкоємцем права власності в порядку
спадкування, оскільки у разі
визначення такого строку за рішенням
суду спадкоємець має право прийняти
спадщину в порядку, встановленому ст.1269
ЦК і після прийняття ним спадщини
остання підлягає перерозподілу між
спадкоємцем, який прийняв спадщину
після визначення додаткового строку на
її прийняття та іншими спадкоємцями,
котрі прийняли спадщину раніше. Якщо
спадкове майно продане спадкоємець має
право на грошову компенсацію.
Відповідно у разі, якщо судом не буде
встановлено підстав для визначення
спадкоємцю додаткового строку для
прийняття спадщини, останній
відповідно до положень ст. 1272 ЦК
вважається таким, що не прийняв
спадщину.

З матеріалів справи вбачається, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_6, після
смерті якої відкрилася спадщина у
вигляді 1/3 частки квартири АДРЕСА_1.
Позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 є
спадкоємцями першої черги після смерті
ОСОБА_6 На підставі рішення
Лисичанського міського суду
Луганської області від 07.03.2008 року за
ОСОБА_3 було визнано право власності на
2/3 частки вищезазначеної квартири як за
особою, що фактично прийняла спадщину
після смерті своєї матері ОСОБА_6 (1/3
частка квартири ) та після смерті свого
чоловіка - ОСОБА_7.(1/3 частка квартири). З
урахуванням, що 1/3 частка квартири на
момент смерті вищезазначених
спадкодавців належала на праві
власності самій ОСОБА_3, то в цілому на
всю квартиру право власності було
визнано та зареєстроване у
встановленому законом порядку за
ОСОБА_3 Рішенням апеляційного суду
Луганської області від 19 жовтня 2011 року
вищезазначене рішення Лисичанського
міського суду Луганської області від
07.03.2008 року було скасоване в частині
визнання за ОСОБА_3 права власності на
1/3 частку квартири в порядку
спадкування після смерті матері -
ОСОБА_6 і в цій частині у задоволенні
позову ОСОБА_3 було відмовлено, проте
реєстрація права власності на 1/3частку
квартири скасована не була і 22.03.2012 року
відповідач ОСОБА_3 уклала з
відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 договір
купівлі-подажу, на підставі якого
здійснила відчуження вищезазначеної
квартири АДРЕСА_1.(а.с.6-8, 11,13,14,130).

З матеріалів справи також
вбачається, що рішенням Лисичанського
міського суду Луганської області від
20.01.2011 року були задоволені позовні
вимоги ОСОБА_2 до ВАТ «Ощадний
банкУкраїни» про визначення
додаткового строку для подання заяви
про прийняття спадщини у вигляді права
на вклад у банку (а.с.12). Зазначене
рішення Лисичанського міського суду
було оскаржене ОСОБА_3 в апеляційному
порядку і рішенням апеляційного суду
Луганської області від 29.09.2011 року
скарга ОСОБА_3 була задоволена, рішення
суду першої інстанції скасоване, а по
справі ухвалене нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про
визначення додаткового строку для
прийняття спадщини було відмовлено
(а.с. 15-16). Рішення суду апеляційної
інстанції від 29.09.20011 року на даний час є
чинним.

Відповідно до ч.2 ст.1228 ЦК України
право на вклад у банку входить до
складу спадщини незалежно від способу
розпорядження ним.

З огляду на зазначені положення
діючого законодавства, встановлені
рішенням апеляційного суду Луганської
області від 29.09.2011 року обставини щодо
відсутності підстав для визначення
ОСОБА_2 додаткового строку для подання
заяви про прийняття спадщини у вигляді
права на вклад у банку мають
приюдиційне значення при розгляді
даної цивільної справи, а відтак суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку стосовно необхідності
відмови у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 про визначення додаткового
строку для подання заяви про прийняття
іншої частини спадщини у вигляді 13
частки квартири АДРЕСА_1.

Таким чином, враховуючи, що позивач
ОСОБА_2 у встановлений законом
шестимісячний строк не подав заяви про
прийняття спадщини після смерті своєї
матері - ОСОБА_6, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, і будь-яких поважних
причин пропуску цього строку
встановлено не було, а тим більше
відсутність таких причин
підтверджується рішенням апеляційного
суду Луганської області від 29.09.2011 року,
суд першої інстанції дійшов вірного
висновку стосовно того, що підстави
для визначення йому додаткового строку
для подання заяви про прийняття
спадщини в даному випадку відсутні і
він вважається таким, що не прийняв
спадщину, а тому суд першої інстанції
дійшов вірного висновку стосовно того,
що підстав вважати, що вчиненням
правочину від 22.03.2012 року щодо
відчуження квартири були порушенні
права позивача як спадкоємця першої
черги за законом в даному випадку
немає, а тому відповідні вимоги ОСОБА_2
про визнання договору купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 недійсним та про
визнання за ним права власності на 1/6
частку зазначеної квартири є
безпідставними та задоволенню не
підлягають.

Доводи апеляційної скарги були
предметом дослідження суду першої
інстанції і обґрунтовано відхилені, як
такі, що не підтверджуються належними
доказами та не ґрунтуються на вимогах
діючого законодавства та положеннях
вищезазначених Постанов Пленуму
Верховного Суду України.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія вважає, що рішення суду
відповідає вимогам закону, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції і не
можуть бути підставою для зміни чи
скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315
ЦПК України, колегія суддів судової
палати,-

У Х В А
Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Лисичанського міського
суду Луганської області від 23 жовтня 2013
року -залишити без змін.

Ця ухвала апеляційного суду
набирає чинності негайно та може бути
оскаржена у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів після її
проголошення.

Головуючий:

Судді: