Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач - Пащенко Л.В.
Справа № 406/5459/13
Провадження № 22ц/782/4828/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2013 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі :

головуючого: Пащенко Л.В.

суддів: Медведєвої Л.П., Соловей Р.С.

при секретарі: Арутюнян Р.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську цивільну
справу

за апеляційною скаргою Приватного
акціонерного товариства "Акціонерна
страхова компанія ІНГО Україна" в особі
Луганської філії

на рішення Алчевського міського суду
Луганської області від 03 жовтня 2013
року

по цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до Приватного акціонерного
товариства "Акціонерна страхова
компанія ІНГО Україна" , Луганської
філії "АСК «ІНГО Україна», третя особа
Акціонерний комерційний банк
"Укрсоцбанк" про визнання страховим
випадком, стягнення страхового виплати
та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О
В И Л А:

16.07.2013 року позивач звернулась до суду
з позовом, в якому просила стягнути з
відповідача на її користь грошові
кошти на оплату відновлювального
ремонту належного їй автомобіля «SUBARU
IMPREZA», 2008 року випуску, реєстраційний
номер НОМЕР_1 (в якості страхового
відшкодування) в сумі 120 150 грн.,
моральну шкоду в сумі 100 000 грн., а також
витрати по оплаті правової допомоги в
сумі 700 грн.

Оскаржуваним рішенням позов
ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто з
Приватного акціонерного товариства "
Акціонерна страхова компанія ІНГО
Україна" на користь позивача в якості
страхового відшкодування 120 150 грн., та
моральну шкоду в сумі 20 000 грн.

Відповідач Приватне акціонерне
товариство «Акціонерна страхова
компанія ІНГО Україна», не погодившись
з рішенням суду першої інстанції,
звернулась з апеляційною скаргою, в
якій просить скасувати вказане
рішення, як ухвалене з порушенням норм
матеріального права, та ухвалити нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 в повному
обсязі.

Заслухавши доповідь судді,
перевіривши матеріали справи в межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду має бути законним та
обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, повинен
вирішити справу згідно з законом,
ухваливши рішення на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, дослідженими в
судовому засіданні.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги,
суд в оскаржуваному рішенні дійшов
висновку про наявність страхового
випадку, про порушення відповідачем
договірних зобов'язань за договором
страхування. При визначенні суми, що
підлягає стягненню на відшкодування
заподіяної під час страхового випадку
матеріальної шкоди майну позивачки,
виходив з фактично витраченої та
підтвердженої відповідними доказами
суми на проведення відновлювального
ремонту автомобіля з урахуванням
страхової суми. Суд обгрунтовано
керувався приписами ст. 979 п.3 ч.1 ст. 988 ЦК
України.

Судом у справі правильно
встановлено фактичні обставини, які не
заперечуються сторонами, що між
власником автомобіля та відповідачем
укладенно договір страхування № 630565378
від 18 липня 2008 р. (а. с. 5-7) з додатковою
угодою №1 від 18 липня 2008 року (а.с.8).

Судом першої інстанції
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що 19 листопада 2009
року в результаті
дорожньо-транспортної пригоди в
м.Новий Уренгой РФ було пошкоджено
автомобіль позивачки. В момент ДТП
автомобілем керував ОСОБА_4, якого було
притягнуто до адміністративної
відповідальності (а.с.47).

У добровільному порядку
відповідачем страхове відшкодування
не сплачено. Відмовляючи в виплаті
страхового відшкодування відповідач
послався на п.5.1.5 Правил добровільного
страхування наземного транспорту,
відповідно до яких, страховими
випадками не визнаються події, що
сталися внаслідок керування
транспортним засобом згідно
законодавства України. Підставою
відмови відповідач зазначив, що із
довіреності від 04.09.2008 року, завіреної
приватним нотаріусом Перевальського
районного нотаріального округу ОСОБА_5
і зареєстрованої в реєстрі за №759,
вбачається, що дана довіреність видана
до 14.09.2011 року без права тимчасового
виїзду за межі України та права
передоручення. (а. с. 50).

Задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку, з яким
погоджується і судова колегія, що
дорожньо-транспортна пригода, сталася
19 листопада 2009 року і в результаті якої
було пошкоджено автомобіль ОСОБА_2, є
страховим випадком.

В цій частині рішення суду не
оскаржується.

Визначаючи розмір відшкодування
заподіяного позивачці пошкодженням
під час ДТП автомобіля матеріальної
шкоди, суд послався на звіт № 1170-УТС/2009
від 23.11.2009 р., відповідно до якого
матеріальна шкода складає 176 699 грн. 61
коп. (а. с. 20- 41).

При визначенні суми страхового
відшкодування суд виходив з розміру
суми відшкодування, зазначеної в
додатковій угоді №1, яка складає 120 150
грн.

Відповідно до вищезазначеної
угоди франшиза становить по повній
загибелі та за ризиком «Угон» 5% від
страхової суми, за всіма іншими
ризиками - 5 000 грн.

Колегія суддів погоджується з
доводами апелянта, що при визначенні
розміру страхового відшкодування
судом неправомірно не застосовані
приписи статті 9 Закону України «Про
страхування», відповідно до якої
страхове відшкодування зменшується на
розмір франшизи.

Враховуючи викладене, колегія
суддів вважає, що загальна сума
страхового відшкодування позивачці у
зв'язку із вказаним страховим випадком,
з урахуванням суми франшизи становить
115 150 грн.

Судова колегія не погоджується з
доводами апелянта про те, що належним
позивачем у справі повинен бути
вигодонабувач Акціонерний комерційний
банк соціального розвитку "Укрсоцбанк"
з наступних підстав.

Відповідно до ст. 985 ЦК України
страхувальник має право укласти із
страховиком договір на користь третьої
особи, якій страховик зобов'язаний
здійснити страхову виплату у разі
настання страхового випадку.

Страхувальник має право при
укладанні договору страхування
призначити фізичну або юридичну особу
для одержання страхової виплати
(вигодонабувача), а також замінювати її
до настання страхового випадку, якщо
інше не встановлено договором
страхування.

Стаття 3 Закону України «Про
страхування» у страховому зобов'язанні
виділяє два види третіх осіб. Перший
вид - це застраховані особи, якими слід
розуміти фізичних осіб, у житті яких
можуть трапитися події, у разі настання
яких виникає обов'язок страховика
здійснити страхові виплати такому
застрахованому або вигодонабувачу.
Введення застрахованої особи до кола
суб'єктів відносин страхування
допускається лише за її згодою.
Застраховані особи можуть набувати
прав і обов'язків страхувальника
згідно з договором страхування. Другим
видом є вигодонабувачі.

Із зазначеного випливає, що
договір страхування надає третій особі
право вимагати від страховика
здійснити страхову виплату на свою
користь, тобто наділяє вигодонабувача
правами страхувальника, але не
покладає на нього обов'язків
останнього.

Як вбачається з матеріалів
справи, згідно договору страхування
автомобіля між позиваче та
відповідачем , визначений ще і
вигодонабувач - Акціонерний
комерційний банк соціального розвитку
"Укрсоцбанк".

Якщо вигодонабувач відмовився
від права, наданого йому на підставі
договору, сторона, яка уклала договір
на користь банку, може сама
скористатися цим правом, тоді банк буде
третьою стороною у справі, якщо ж ні -
належним позивачем має бути
вигодонабувач .

Судова колегія вважає, що у
даному випадку право вимоги страхових
виплат має позивач ОСОБА_2, оскільки
вигодонабувач приймав участь у справі,
проти задоволення позову не
заперечував.

Судова колегія погоджується з
доводами апеляційної скарги в
частині необґрунтованого висновку
суду першої інстанції про стягнення на
користь позивачки з відповідача суми
моральної шкоди.

Задовольняючи зустрічний позов про
відшкодування моральної шкоди, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідно до ст. 23 ЦК України
позивачка має право на відшкодування
моральної шкоди, задваної
неправомірними винними діями
відповідача.

Проте, з таким висновком суду
погодитись не можна, оскільки він не
відповідає встановленим судом
обставинам справи та приписам правових
норм.

Відшкодування моральної шкоди можливе
лише у випадках, що прямо передбачені у
законі, у зв'язку з чим при вирішенні
спору про відшкодування моральної
шкоди суду необхідно у кожному
конкретному випадку з'ясовувати
характер правовідносин сторін і
встановити, якими правовими нормами
вони регулюються та чи допускає
відповідне законодавство
відшкодування моральної шкоди.

Як встановлено судом, відносини між
сторонами виникли на підставі
укладеного договору та регулюються
спеціальним законодавством Законом
України «Про страхування».

При укладенні договору сторони
обумовили права й обов'язки кожного з
них з приводу страхування та
відповідальність за неналежне
виконання умов договору.

Виходячи з положень ст. ст. 6, 626- 631, 526 ЦК
України укладений договір є
обов'язковим для належного виконання
сторонами, відповідно до його умов,
вимог ЦК України та інших актів
цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Під час укладання договору сторони
передбачали, що відповідальність
сторін за невиконання умов договору
регулюється умовами договору да діючим
законодавством України.

Під час укладання договору сторони
передбачали, що страховик несе
відповідальність за несвоєчасне
здійснення страхового відшкодування
шляхом сплати пені.

Умови договору сторін та положення
законодавства про страхування не
передбачають обов'язку суб'єкта, що
надає послуги страхування
відшкодувати моральну шкоду за
неналежне надання послуг.

Оскільки такого виду відповідальності
за порушення умов договору як
відшкодування моральної шкоди не
передбачає й укладений сторонами
договір, підстави для задоволення
позову в зазначеній частині відсутні.

Доводи апелянта в частині порушення
позивачем строків повідомлення
страховика про настання страхового
випадку, що є підставою для відмови в
віплаті страхової суми, судова колегія
вважає такими , що не заслуговують на
увагу, як такі, що не були предметом
дослідження судом першої інстанції.

Таким чином судом першої інстанції
неправильно застосувані норми
матеріального права, що відповідно до
ст. 309 ЦПК України є підставою для зміни
рішення суду.

Керуючись ст. 209,309 ЦПК України, судова
колегія,-

в и
р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Акціонерна
страхова компанія «ІНГО Україна»
задовольнити частково.

Рішення Алчевського міського
суду Луганської області від 03 жовтня
2013 року змінити, зменшивши суму
стягнення страхового відшкодування з
Приватного акціонерного товариства
"Акціонерна страхова компанія ІНГО
Україна" на користь ОСОБА_2 з 120 150 грн.
до 115 150 (сто п'ятнадцять тисяч сто
п'ятдесят) гривень, судового збору з
1401 грн. 50 коп. до 1151 грн. 50 коп.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
Приватного акціонерного товариства "
Акціонерна страхова компанія ІНГО
Україна" , Луганської філії «АСК «ІНГО
Україна» про відшкодування моральної
шкоди відмовити.

В іншій чатині рішення суду залишити
без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили негайно та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом 20 днів до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: