КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
________________________________________________________________________
_________________________________________________
Справа № 520/8991/13-ц
Провадження № 2/520/4659/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2013 року

Київський районний суд м. Одеси в
складі:

головуючого - судді
Петренка В.С.

при секретарі -
Харитоновій І.С.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Одесі цивільну
справу за позовом

ОСОБА_2

до ОСОБА_3,

за участю третьої особи - Інспекції
державного архітектурно - будівельного
контролю в Одеській області

про усунення перешкод у здійсненні
права власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3,
в якому просить зобов'язати
відповідачку не чинити перешкоди у
здійсненні права спільної часткової
власності на житлової будинок з
надвірними спорудами по АДРЕСА_1 шляхом
припинення дії, які порушують право
ОСОБА_2 на введення в експлуатацію
надбудови другого поверху, що
відображена в технічному паспорті під
літ. «А1» до житлового будинку, що
відображений в технічному паспорті
літ. «А», та господарської будівлі -
гаражу, що відображений в технічному
паспорті під літ. «К» за адресою:
АДРЕСА_1, а також визнати право ОСОБА_2
на звернення до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області із заявою про
прийняття в експлуатацію об'єкта
нерухомого майна - вищевказаних
надбудови другого поверху до житлового
будинку та господарської будівлі
(гаражу) без підпису ОСОБА_3, стягнути
судові витрати.

Обґрунтовуючи позовні вимоги,
ОСОБА_2 посилається на те, що вона є
власником 73/100 житлового будинку з
надвірними спорудами по АДРЕСА_1.
Відповідачка є власником 27/100 вказаного
житлового будинку.

ОСОБА_2 зазначає, що у 1997 році вона за
згодою попереднього співвласника
домоволодіння ОСОБА_4 здійснила
реконструкцію своєї частки
домоволодіння, а саме перебудову
другого поверху будинку та побудову
гаражу, що відображено в технічному
паспорту від 23.08.2004 року та в технічних
паспортах від 22.11.2007 року, від 15.01.2008
року, а також добудувала мансарду, що
відображено в технічному паспорті від
22.11.2012 року. Також, за згодою
попереднього співвласника ОСОБА_4
позивачкою було побудовано гараж літ.
«К», який відображений на технічних
паспортах від 23.08.2004 року, від 22.11.2007
року, від 15.01.2008 року та від 22 11.2012 року.

За твердженням позивачки ОСОБА_3 також
здійснила реконструкцію своєї частки
домоволодіння, а саме добудувала
погріб, прибудувала перший поверх,
добудувала другий поверх та мансарду,
що відображено в технічному паспорті
від 15.01.2008 року та в технічному паспорті
від 22.11.2012 року.

Враховуючи, що у позивача та
відповідача склалися погані стосунки,
у листопаді 2007 року ОСОБА_2 звернулася з
позовом до Київського районного суду м.
Одеси з позовом до ОСОБА_3, Одеської
міської ради про виділ частки із
спільного майна та визначення порядку
користування земельною ділянкою.
ОСОБА_3 звернулася з зустрічним позовом
до ОСОБА_2 та Одеської міської ради про
виділ частки із спільного майна,
визначення порядку користування
земельною ділянкою, визнання права
власності та усунення перешкод в
користуванні.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 24 листопада 2011 року позовні
вимоги за первісним та за зустрічним
позовами були задоволені частково,
право спільної часткової власності на
домоволодіння по АДРЕСА_1 припинено,
виділено в самостійні об'єкти
нерухомості частки ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
визнано за ними право власності на
самостійні об'єкти нерухомості,
визначено порядок користування
земельною ділянкою за вказаною
адресою.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3
звернулася з апеляційною скаргою до
апеляційного суду Одеської області,
який рішення Київського районного суду
м. Одеси від 24 листопада 2011 року
скасував та 21 березня 2012 року ухвалив
нове рішення про відмову в задоволенні
як первісних так і зустрічних позовних
вимог в повному обсязі.

Рішенням суду апеляційної інстанції
встановлено, що будинок є самочинно
реконструйованим, гараж літ. «К» є
самочинно побудованим.

Враховуючи викладене в рішенні суду
апеляційної інстанції, ОСОБА_2
звернулася до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області з відповідною заявою,
на підставі якої 06.09.2012 року було
зареєстровано Декларацію про
готовність об'єкта до експлуатації №
ОД 7. Згідно цієї декларації
вважається закінченим будівництвом та
готовим до експлуатації надбудова
другого поверху (літ. А1) до житлового
будинку (літ. А), господарська будівля
(гараж літ. К) за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 вказує, що відповідачка ОСОБА_3,
дізнавшись про наявність вказаної
Декларації, звернулася до Одеського
окружного адміністративного суду з
позовом до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області, за участю третьої
особи ОСОБА_2, про визнання дій
Інспекції ДАБК протиправними та
скасування реєстрації декларації.
Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 12 квітня 2013
року по справі № 1570/7613/2012 позовні
вимоги задоволено частково, визнано
протиправними дії Інспекції
державного архітектурно - будівельного
контролю в Одеській області по
реєстрації Декларації про готовність
об'єкта до експлуатації № ОД 7,
реєстрацію вказаної Декларації
скасовано.

Постанова Одеського окружного
адміністративного суду від 12 квітня 2013
року по справі № 1570/7613/2012 мотивована
тим, що Декларація була зареєстрована
Інспекцією ДАБК без згоди та підпису
співвласника домоволодіння ОСОБА_3

Позивачка наполягає на тому, що ОСОБА_3
безпідставно відмовляється надати їй
згоду на введення в експлуатацію
реконструйованого домоволодіння та
своїми діями перешкоджає прийняттю в
експлуатацію надбудови та гаражу.

Викладені обставини зумовили
звернення ОСОБА_2 до суду із
відповідним позовом.

У судовому засіданні представники
позивачки наполягали на задоволенні
позовних вимог.

Представники відповідачки ОСОБА_3 у
судове засідання з'явилися, позов не
визнали у повному обсязі. У наданих
суду письмових запереченнях вказували,
що у 2006 році між сторонами у справі
виник спір щодо землекористування.

Так, представники ОСОБА_3 вказували, що
ОСОБА_3 не заперечує проти введення в
експлуатацію надбудови другого
поверху, що відображена в технічному
паспорті під літ. «А1» до житлового
будинку, однак вважає, що гараж під літ.
«К», що перебуває у користуванні
ОСОБА_2, знаходиться на земельній
ділянці, відведеної усім співвласникам
будинку для загального користування.
Вказаний гараж перешкоджає їй у
користуванні її гаражем, а тому вона
заперечує проти введення його
експлуатацію.

Одночасно із цим ОСОБА_3 зазначає, що
вона не відмовлялася від надання згоди
ОСОБА_2 на введення в експлуатацію її
прибудов та гаражу, та вказує, що в
матеріалах справи відсутні докази
звернення до неї ОСОБА_2 із проханням
надати таку згоду, а також докази її
відмови надати згоду.

Третя особа Інспекція ДАБК в
Одеській області у судове засідання не
з'явилася, повідомлена належним чином,
про що свідчить наявне в матеріалах
справи повідомлення про вручення
судової повістки.

Вислухавши пояснення
представників сторін, дослідивши та
проаналізувавши матеріали справи, суд
дійшов висновку про необхідність
часткового задоволення позовних вимог,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено у судовому засіданні
ОСОБА_2, є власником 73/100 житлового
будинку з надвірними спорудами по
АДРЕСА_1.

Право власності на 27/100 часток
домоволодіння ОСОБА_2 набула на
підставі договору дарування будинку
від 11 жовтня 1996 року, укладеного між нею
та ОСОБА_5. Право власності на 46/100
домоволодіння ОСОБА_2 набула на
підставі договору дарування будинку
від 11 жовтня 1996 року, укладеного між нею
та ОСОБА_6 (а.с. 9, 10).

Зі змісту п. 1 вказаних договорів
вбачається, що домоволодіння в цілому
складалося з однієї кам'яної житлової
будівлі, загальною жилою площею 66,9
кв.м., надвірних споруд: «Б» - літньої
кухні, «Д» - гаражу, «И», «Е» - вбиралень,
«З» - сараю, № 1-4 - огорожі, І,II - мостіння,
розташованих на земельної ділянці
площею 600 кв.м.

Судом також встановлено, що
відповідачка ОСОБА_3 є власником 27/100
житлового будинку з надвірними
спорудами по АДРЕСА_1. Право власності
на 27/100 домоволодіння відповідачка
набула на підставі договору дарування
від 03 лютого 2006 року, укладеного між нею
та ОСОБА_4 (а.с. 11).

Вказані частки були виділені згідно
рішення виконавчого комітету
Київської районної ради народних
депутатів у м. Одесі від 14.06.1995 року № 455,
а саме:

ОСОБА_6 виділено 46/100 житлового будинку:
в літ. А житлова 2-1, кухня 2-2, туалет 2-3,
коридор 2-4, погріб, коридор 2-7, житлова
2-5, житлова 2-6, балкон, та видано
свідоцтво про право власності на
вказану частину будинку взамін рішення
Київського районного суду від 29.05.1992
року;

ОСОБА_4 виділено 27/100 житлового будинку:
в літ. А житлова 1-4, коридор 1-5, гараж «Д»,
вбиральня «И», та видано свідоцтво про
право власності на вказану частину
будинку взамін рішення Київського
районного суду від 29.05.1992 року;

ОСОБА_7 (попереднику ОСОБА_5) виділено
27/100 житлового будинку: в літ. «А» -
житлова 1-2, кухня 1-1, погріб І-1, погріб
І-2, літня кухня «Б», сарай «З»,
вбиральня «Е», та видано свідоцтво про
право власності на вказану частину
будинку взамін договору
купівлі-продажу від 27.09.1963 року (а.с. 38).

У судовому засіданні представники
ОСОБА_2 пояснили суду, що ще у 1997 році
позивачка за згодою попереднього
співвласника ОСОБА_4 здійснила
реконструкцію своєї частки
домоволодіння, а саме перебудову
другого поверху будинку та побудову
гаражу, що відображено в технічному
паспорту від 23.08.2004 року та в технічних
паспортах від 22.11.2007 року, від 15.01.2008
року, та пізніше добудувала мансарду,
що відображено в технічному паспорті
від 22.11.2012 року. Також, за згодою
попереднього співвласника ОСОБА_4
позивачкою було побудовано гараж літ.
«К», який відображений на технічних
паспортах від 23.08.2004 року, від 22.11.2007
року, від 15.01.2008 року та від 22 11.2012 року.

Судом встановлено, що відповідачка
ОСОБА_3 також здійснила реконструкцію
своєї частки домоволодіння, а саме
добудувала погріб, прибудувала перший
поверх, добудувала другий поверх та
мансарду, що відображено в технічному
паспорті від 15.01.2008 року та в технічному
паспорті від 22.11.2012 року.

У фактичному володінні та користуванні
позивачки ОСОБА_2 перебувають такі
приміщення домоволодіння: погріб І, II,
2-1 коридор, 2-2 гардероб, 2-3 сходова
клітина, 2-4 кухня, 2-5 житлова, 2-6 коридор,
2-7 санвузол, 2-8 сходова клітина, 2-9
житлова, 2-10 житлова, 1-11 житлова, 2-12
гардероб, 2-13 туалет, 2-14 мансарда, 2-15
кладова, літ. «К» гараж.

У фактичному володінні та користуванні
відповідачки ОСОБА_3 перебувають такі
приміщення домоволодіння: погріб III, IV,
1-4 кухня, 1-5 санвузол, 1-6 коридор, 1-7
житлова, 1-8 житлова, 1-9 гардероб, літ. «Д»
гараж, літ. «И» - вбиральня.

Вказане домоволодіння розташовано на
земельної ділянці площею 847,18 кв.м., з
яких 600 кв.м. були виділені 05.05.1950 року
рішенням Рішенням Виконавчого
комітету Одеської міської ради
депутатів трудящих № 536
ОСОБА_8(попередньому власнику) під
індивідуальне будівництво, а надмірна
ділянка площею 235 кв.м. була збережена в
тимчасове користування за власниками
домобудівлі за АДРЕСА_1 за рішенням
виконавчого комітету Київської
районної ради народних депутатів № 125
від 25.02.1987 року (а.с. 30).

Судом також встановлено, що у листопаді
2007 року ОСОБА_2 звернулася до
Київського районного суду м. Одеси з
позовом до ОСОБА_3, Одеської міської
ради про виділ частки із спільного
майна та визначення порядку
користування земельною ділянкою.
ОСОБА_3 звернулася з зустрічним позовом
до ОСОБА_2 та Одеської міської ради про
виділ частки із спільного майна,
визначення порядку користування
земельною ділянкою, визнання права
власності та усунення перешкод в
користуванні.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 24 листопада 2011 року позовні
вимоги за первісним та за зустрічним
позовами були задоволені частково,
право спільної часткової власності на
домоволодіння по АДРЕСА_1 припинено,
виділено в самостійні об'єкти
нерухомості частки ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
визнано за ними право власності на
самостійні об'єкти нерухомості,
визначено порядок користування
земельною ділянкою за вказаною адресою
(а.с. 45-47).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3
звернулася з апеляційною скаргою до
апеляційного суду Одеської області,
який рішення Київського районного суду
м. Одеси від 24 листопада 2011 року
скасував та 21 березня 2012 року ухвалив
нове рішення про відмову у задоволенні
усіх позовних вимог в повному обсязі.

Рішенням суду апеляційної інстанції
встановлено, що будинок є самочинно
реконструйованим, гараж літ. «К» є
самочинно побудованим, а ст. 331 ЦК не
передбачено виникнення права на
новостворене майно за рішенням суду.
При цьому колегія суду апеляційної
інстанції зазначила, що відповідно до
ст. 4 ЗУ «Про архітектурну діяльність»
для створення об'єкту архітектури
виконується комплекс робіт, який
включає прийняття спорудженого об'єкту
в експлуатацію. Порядок прийняття
об'єкту в експлуатацію полягає у
здійсненні комплексу дій, необхідних
для підтвердження державними
приймальними комісіями готовності
об'єкту до експлуатації. Такі дії
проведені не були, тому не було підстав
для задоволення вимог про виділення з
будинку часток та визнання права
власності на самочинно збудоване та
реконструйоване нерухоме майно.

Враховуючи викладене в рішенні суду
апеляційної інстанції, ОСОБА_2
звернулася до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області з відповідною заявою,
на підставі якої 06.09.2012 року було
зареєстровано Декларацію про
готовність об'єкта до експлуатації №
ОД 7 (а.с. 39-44).

Згідно цієї декларації закінчений
будівництвом об'єкт вважається
прийнятим в експлуатацію, а саме:
надбудова другого поверху (літ. А1) до
житлового будинку (літ. А), господарська
будівля (гараж літ. К) за адресою:
АДРЕСА_1.

Судом також встановлено, що ОСОБА_3
звернулася до Одеського окружного
адміністративного суду з позовом до
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області, за участю третьої
особи ОСОБА_2, про визнання дій
протиправними та скасування
реєстрації декларації.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 12 квітня 2013
року по справі № 1570/7613/2012, залишеною без
змін ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 22 жовтня 2013
року, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено
частково, визнано протиправними дії
Інспекції державного архітектурно-
будівельного контролю в Одеській
області по реєстрації Декларації про
готовність об'єкта до експлуатації №
ОД 7, реєстрацію вказаної
Декларації скасовано.

Як вбачається зі змісту Постанови
Одеського окружного адміністративного
суду від 12 квітня 2013 року по справі №
1570/7613/2012 підставою для скасування
реєстрації Декларації стало те, що
заява про прийняття в експлуатацію
об'єкта не підписана ОСОБА_3, що є
порушенням п. 3.2. «Порядку прийняття в
експлуатацію індивідуальних (садибних)
житлових будинків, садових, дачних
будинків, господарських присадибних)
будівель і споруд, прибудов до них,
громадських будинків І та II категорій
складності, які збудовані без дозволу
на виконання будівельних робіт, і
проведення технічного обстеження їх
будівельних конструкцій та інженерних
мереж», затвердженого Наказом
Міністерства регіонального розвитку,
будівництва та житлово-комунального
господарства від 24.06.2011 N 91.

Даного висновку суд дійшов з таких
підстав, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є
співвласниками домоволодіння за
адресою: АДРЕСА_1 та користувачами
земельної ділянки площею 847,18 кв.м., на
якій вказане домоволодіння
розташоване, права спільної часткової
власності на житловий будинок з
надвірними спорудами не припинено та
не визначено порядок користування
земельною ділянкою.

Виходячи з пояснень наданих
представниками ОСОБА_3 у судовому
засіданні та письмових заперечень на
позовну заяву, судом встановлено, що
відповідачка заперечує проти
прийняття в експлуатацію гаражу під
літ. «К», що перебуває у користуванні
ОСОБА_2, та знаходиться на земельній
ділянці, яка, на думку ОСОБА_3, була
відведена усім співвласникам будинку
для загального користування.

Відповідно до ст. 21 Конституції
України, права і свободи людини і
громадянина, закріплені цією
Конституцією, не є вичерпними.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен
має право володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності. Право приватної
власності набувається в порядку,
визначеному законом. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним. Використання власності не
може завдавати шкоди правам, свободам
та гідності громадян, інтересам
суспільства, погіршувати екологічну
ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до ст. 47 Конституції
України, кожен має право на житло.
Держава створює умови, за яких кожний
громадянин матиме змогу побудувати
житло, придбати його у власність або
взяти в оренду.

Згідно ст. 3 ЦК України, загальними
засадами цивільного законодавства,
зокрема, є судовий захист цивільного
права та інтересу, справедливість,
добросовісність та розумність.

Відповідно до частин 1 та 5 ст. 12 ЦК
України, особа здійснює свої цивільні
права вільно, на власний розсуд. Якщо
законом встановлені правові наслідки
недобросовісного або нерозумного
здійснення особою свого права,
вважається, що поведінка особи є
добросовісною та розумною, якщо інше не
встановлено судом.

Положення частин 1-4 та 6 ст. 13 ЦК України
встановлюють, що цивільні права особа
здійснює у межах, наданих ій договором
або актами цивільного законодавства.
При здійсненні своїх прав особа
зобов'язана утримуватися від дій, які
могли б порушити права інших осіб,
завдати шкоди довкіллю або культурній
спадщині. Не допускаються дії особи, що
вчиняються з наміром завдати шкоди
іншій особі, а також зловживання правом
в інших формах. При здійсненні
цивільних прав особа повинна
додержуватися моральних засад
суспільства. У разі недодержання
особою при здійсненні своїх прав вимог,
які встановлені частинами другою -
п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати
її припинити зловживання своїми
правами, а також застосувати інші
наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові
належать права володіння, користування
та розпоряджання своїм майном. На зміст
права власності не впливають місце
проживання власника та
місцезнаходження майна.

Відповідно до частин 1-5 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону. При
здійсненні своїх прав та виконанні
обов'язків власник зобов'язаний
додержуватися моральних засад
суспільства. Усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
своїх прав. Власник не може
використовувати право власності на
шкоду правам, свободам та гідності
громадян, інтересам суспільства,
погіршувати екологічну ситуацію та
природні якості землі.

У ч. 4 ст. 357 ЦК України зазначається, що
співвласник житлового будинку, іншої
будівлі, споруди може зробити у
встановленому законом порядку за свій
рахунок добудову (прибудову) без згоди
інших співвласників, якщо це не порушує
їхніх прав. Така добудова прибудова) є
власністю співвласника, який її зробив,
і не змінює розміру часток
співвласників у праві спільної
часткової власності.

Відповідно до ст. 358 ЦКУ, право спільної
часткової власності здійснюється
співвласниками за їхньою згодою.
Співвласники можуть домовитися про
порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю.

Власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном (ст. 391 ЦК).

Таким чином, чинним законодавством
України передбачене право позивачки,
як співвласника житлового будинку з
надвірними спорудами по АДРЕСА_1, на
добудову та прибудову без згоди інших
співвласників.

ОСОБА_2 цим правом скористалася та
зробила за власний рахунок надбудову
другого поверху (літ. А 1) до житлового
будинку (літ. А). Крім того, за цієї ж
адресою позивачка, як співкористувач
земельної ділянки, побудувала
господарську будівлю (гараж літ. К). Усі
будівельні роботи (надбудова другого
поверху та побудова гаражу) були
виконані ОСОБА_2до набуття у власність
ОСОБА_3 27/100 домоволодіння.

З боку співкористувача земельної
ділянки ОСОБА_4 жодних претензій та
вимог з цього приводу не заявлялося.

При цьому, на а.с. 91-92 наявна копія
документу, зі змісту якого вбачається,
що усі сусіди, в тому числі співвласник
домоволодіння ОСОБА_4
(правонаступником якого є відповідачка
ОСОБА_3), згодні та не заперечують проти
меж земельної ділянки ОСОБА_2

Судом встановлено, що відповідачка
набула права власності на свою частку
домоволодіння лише у лютому 2006 року,
коли господарська будівля (гараж літ. К)
вже існувала багато років, та була
відображена у технічній документації.
Жодних вимог з боку ОСОБА_3 щодо
знесення самочинно побудованого
гаражу не заявлялося, а строк позовної
давності, передбачений задля такого
звернення, сплив у лютому 2009 року.

Щодо встановлення між співвласниками
домоволодіння порядку
землекористування земельною ділянкою
по АДРЕСА_1 суд зазначає, що згідно
рішення Київського районного
народного суду м. Одеси від 11 жовтня 1988
року, по цивільній справі за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_4 (колишнього власника
частки домоволодіння, яке на поточну
дату належить відповідачу по цій
справі ОСОБА_3), останньому було
виділено у користування земельну
ділянку 150 кв.м., що відображено в
технічному висновку та на плані, що є
складовою частиною цього висновку.
Саме на підставі цього плану в
подальшому було відображено
розмежування земельної ділянки між
співвласниками домоволодіння в усіх
технічних паспортах (а.с. 31-36).

Вказане рішення суду від 11 жовтня 1988
року станом на день розгляду справи є
чинним, не змінено, не скасовано та має
преюдиціальне значення для суду при
розгляді цієї справи.

Отже в користуванні ОСОБА_3 (як
правонаступника ОСОБА_4) має перебувати
земельна ділянка площею 150 кв.м, а
фактично ОСОБА_3 користується
земельною ділянкою площею 169,53 кв.м (а.с.
56).

Зі змісту рішення апеляційного суду
Одеської області від 21 березня 2012 року
та землевпорядних документів
вбачається, що земельна ділянка за
адресою АДРЕСА_1 складає 847,18 кв.м., тобто
на 12,18 кв.м. більше, ніж було надано в
користування власникам житлового
будинку. В той ж час, загальна площа
земельної ділянки, що знаходиться в
користуванні відповідачки, складає 169,53
кв.м., тобто на 19,53 кв.м. більше, ніж було
виділено на підставі рішення
Київського районного народного суду м.
Одеси від 11 жовтня 1988 року.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
різниця між 19,53 кв.м. та 12,18 кв.м. в
розмірі 7,35 кв.м. є частиною земельної
ділянки, якою повинна користуватися
позивачка ОСОБА_2, однак фактично вона
знаходиться в користуванні
відповідачки ОСОБА_3, тобто надбудова
другого поверху (літ. А 1) до житлового
будинку (літ. А) та побудова
господарської споруди гаражу літ. К
жодним чином не впливають та не
порушують права землекористування як і
інші охоронювані законом інтереси
відповідачки ОСОБА_3, а тому суд надає
критичну оцінку запереченням
відповідачки з цього приводу.

Суд вважає, що необґрунтоване ухилення
ОСОБА_3 від надання згоди шляхом
підписання відповідної заяви до
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю і
Одеській області, порушує право
позивачки на реєстрацію Декларації,
введення в експлуатацію та набуття
права власності на створене майно,
завдає істотної шкоди інтересам ОСОБА_2
та є зловживанням своїми правами.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданими відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі.

В порушення вимог вказаної вище
ст. 61 ЦПК України відповідачка не
надала суду належних доказів на
підтвердження того факту, що
побудований за 6 років до набуття нею
права власності на 27/100 домоволодіння
гараж під літ. К яким - небудь чином
впливає та порушує її права в тому
числі щодо землекористування.

З цих підстав суд не приймає до
уваги і посилання ОСОБА_3, що земельна
ділянка, на якій розташований гараж під
літ. К, відводилася для спільного
користування усіх співвласників
будинку, адже будь-які докази на
підтвердження цих заперечень -
відсутні.

Позовні вимоги ОСОБА_2 в частині
зобов'язання відповідачку не чинити
перешкод у здійсненні права спільної
часткової власності на житлової
будинок з надвірними спорудами по
АДРЕСА_1 шляхом припинення дії, які
порушують право ОСОБА_2 на введення в
експлуатацію прибудов, задоволенню не
підлягають, оскільки в даному випадку
судом встановлена бездіяльність
ОСОБА_3 у вигляді не підписання заяви, а
її дії з приводу звернення до суду із
позовами до ОСОБА_2, Інспекції ДАБК,
подання апеляційних скарг та вчинення
інших дій є наслідком реалізації
гарантованих Конституцією та законами
України прав і ОСОБА_3 не може бути
обмежена у їх здійсненні.

При викладених обставинах, суд вважає
за необхідне позов задовольнити
частково, а саме зобов'язати ОСОБА_3 не
чинити перешкод ОСОБА_2 у введенні в
експлуатацію надбудови другого
поверху до житлового будинку та
господарської будівлі - гаражу, а також
визнати за ОСОБА_2 право на звернення до
Інспекції державного архітектурно -
будівельного контролю в Одеській
області із заявою про прийняття в
експлуатацію об'єкта нерухомого майна -
надбудови другого поверху, що
відображена в технічному паспорті під
літ. «А1», до житлового будинку, що
відображений у технічному паспорті під
літ. «А», та господарської будівлі -
гаражу, що відображений у технічному
паспорті під літ. «К» за адресою:
АДРЕСА_1 без підпису ОСОБА_3

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
судові витрати покладаються на
відповідачку ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 88, 213 - 215 ЦПК України,
суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення
перешкод у здійсненні права власності -
задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_3 (зареєстрована:
АДРЕСА_2, код НОМЕР_1) не чинити перешкод
ОСОБА_2 у введенні в експлуатацію
надбудови другого поверху, що
відображена в технічному паспорті під
літ. «А1», до житлового будинку, що
відображений у технічному паспорті під
літ. «А», та господарської будівлі -
гаражу, що відображений у технічному
паспорті під літ. «К» за адресою:
АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право на звернення до
Інспекції державного архітектурно -
будівельного контролю в Одеській
області із заявою про прийняття в
експлуатацію об'єкта нерухомого майна -
надбудови другого поверху, що
відображена в технічному паспорті під
літ. «А1», до житлового будинку, що
відображений у технічному паспорті під
літ. «А», та господарської будівлі -
гаражу, що відображений у технічному
паспорті під літ. «К» за адресою:
АДРЕСА_1 без підпису ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_3 (зареєстрована:
АДРЕСА_2, код НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2
114 (сто чотирнадцять) грн. 70 коп. витрат
по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області
шляхом подання до Київського районного
суду м. Одеси апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення його вступної та
резолютивної частини. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя
Петренко В. С.