Справа № 115/6081/13-ц
Провадження № 2/115/73/2014
РІШЕННЯ

Іменем України

"05" лютого 2013 р.
м.
Саки

Сакський міськрайонний суд
Автономної Республіки Крим у складі:
судді Смолія А.М., при секретарі Якуніні
А.О., за участю прокурора Насрулаєва
А.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Сакської міжрайонної прокуратури
Автономної Республіки Крим до
Іванівської сільської ради Сакського
район АР Крим, ОСОБА_2, треті особи:
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
про визнання недійсними рішень,
державного акту на право власності на
земельну ділянку, самостійними
вимогами третіх осіб: ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Іванівської
сільської ради Сакського район АР Крим,
ОСОБА_2 про визнання недійсними рішень,
державного акту на право власності на
земельну ділянку,

Встановив:

У жовтні 2013 року Сакська
міжрайонна прокуратура Автономної
Республіки Крим звернулася до суду із
позовом до Іванівської сільської ради
Сакського району АР Крим, ОСОБА_2 про
визнання недійсними рішень, державного
акту на право власності на земельну
ділянку, повернення земельної ділянки.
Свої вимоги мотивує тим, що рішенням
Іванівської сільської ради від 25 липня
2003 року № 45 ОСОБА_2 передано у власність
земельну ділянку площею 0,05 га із земель
не наданих у власність або
користування в межах АДРЕСА_1, для
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд; рішенням
Іванівської сільської ради від 06
червня 2008 року № 225 затверджено
технічну документацію із землеустрою в
частині складання документів, що
посвідчують право власності ОСОБА_2 на
земельну ділянку площею 0,0660 га,
розташовану в АДРЕСА_1, для
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд; на підставі
зазначених рішень ОСОБА_2 видано
Державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯЖ № 531440 на
вказану вище земельну ділянку.
Підставною для звернення до суду із
даним позовом стала окрема ухвала
Сакського міськрайнного суду АР Крим
від 29 травня 2013 року у справі № 2-0117-2328/11
щодо виявлених під час судового
розгляду порушень земельного
законодавства, допущених Іванівською
сільською радою при прийнятті рішень
про надання у власність громадянам
України ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельних
ділянок на території сільської ради.

Вважав, що названі рішення органу
місцевого самоврядування є
незаконними з тих підстав, що
відповідно із діючим цивільним та
земельним законодавством ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, як співвласникам квартир
багатоквартирного житлового будинку,
не можуть бути передані у власність
земельні ділянки, на якій розташований
будинок квартирного типу. Земельні
ділянки, на яких розташовані
багатоквартирні жилі будинки, а також
належні до них будівлі, споруди та
прибудинкові території державної або
комунальної власності, можуть
надаватися в постійне користування
підприємствам, установам і
організаціям, які здійснюють
управління цими будинками, або у разі
приватизації громадянами
багатоквартирного жилого будинку
відповідна земельна ділянка може
передаватися безоплатно у власність
або надаватись у користування
об'єднанню власників.

Крім того, вважає що, органом місцевого
самоврядування при прийнятті спірних
рішень також було порушено вимоги
ст.ст. 116, 118 ЗК України, а саме передано у
власність земельну ділянку особі, яка
не перебувала у неї в користуванні та
за відсутності належних документів, що
підтверджують її розмір. Також,
передання сільською радою спірної
земельної ділянки у власність ОСОБА_2
на підставі технічної документації із
землеустрою суперечить вимогам
земельного законодавства, оскільки
може бути здійснено лише за
відповідним проектом землеустрою.

Державний акт на право власності на
земельну ділянку, оформлений на ім'я
ОСОБА_2, має бути визнаний судом
недійсним, оскільки виданий на
підставі незаконних рішень органу
місцевого самоврядування.

Зважаючи, що спірні рішення порушують
права та охоронювані законом інтереси
просить задовольнити позов.

29 листопада 2013 року треті особи заявили
до Іванівської сільської ради
Сакського району АР Крим, ОСОБА_2
самостійні вимоги щодо предмета
позову, а саме просили визнати та
скасувати рішення Іванівської
сільської ради від 25 липня 2003 року № 45,
відповідно до якого ОСОБА_2 передано у
власність земельну ділянку площею 0,05
га рилі із земель не переданих у
власність або постійне користування в
межах АДРЕСА_1, для обслуговування
житлового будинку та господарських
будівель; рішення Іванівської
сільської ради від 06 червня 2008 року №
225, за яким передано у власність
громадянки ОСОБА_2 земельну ділянку
площею 0,0660 га рилі із земель не
переданих у власність або постійне
користування в межах АДРЕСА_1 для
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд; Державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯЖ № 531440, виданий ОСОБА_2 на
підтвердження права власності на
зазначену земельну ділянку.

Свої вимоги мотивують тим, що ОСОБА_2,
ОСОБА_8 і треті особи є співвласниками у
рівних частках квартир у житловому
будинку, що розташований по АДРЕСА_1,
державні акти на право власності на
земельні ділянки, на яких розташований
зазначений житловий будинок, видані
лише на ім'я ОСОБА_3 і ОСОБА_2 Прохід до
земельної ділянки, право власності на
яку оформлено за ОСОБА_3, можливий лише
через земельну ділянку ОСОБА_2 ОСОБА_3
погодила технічну документацію ОСОБА_2
за умови вільного проходу до своєї
земельної ділянки, проте остання із 2010
року перешкоджає у цьому.

ОСОБА_4 ОСОБА_5, ОСОБА_6 вважають, що
рішення сільської ради прийняте у
порушення земельного законодавства,
оскільки із ними не погоджували межі
земельної ділянки ОСОБА_2, вони не були
зазначені у технічній документації як
суміжні землекористувачі, з огляду на
наявне у них право спільної сумісної
власності на квартиру та право
користування земельною ділянкою, на
якій розташований їх житловий будинок.
У державному акті зазначені неіснуючі
адреси як житлових будинків, так і
земельних ділянок.

Спірні рішення та державний акт на
право власності на земельну ділянку
порушують права третіх осіб, оскільки
позбавляють права проходу, проїзду до
належної квартири, виключають
можливість проїзду до їх помешкання
аварійних служб. На зазначених
підставах просять задовольнити їх
вимоги.

У судому засіданні прокурор Насрулаєв
А.А. просив задовольнити позов,
пославшись на ті ж обставини, що й
зазначені у позовній заяві, проти
задоволення самостійних вимог третіх
осіб не заперечував. Крім того,
зазначив, що підставою для звернення до
суду із даним позовом є порушення
інтересів держави, а саме незаконне
вибуття із комунальної власності
Іванівської територіальної громади
земельної ділянки. Земельне
законодавство України не передбачає
можливості передачі у власність
громадян земельної ділянки, яка
фактично є прибудинковою територією.
Орган місцевого самоврядування при
прийнятті спірних рішень не прийняв до
уваги, що передав у власність ОСОБА_2
земельну ділянку, яка раніше не
перебувала у неї в користуванні. Також
сільською радою було порушено
законодавство про землеустрій,
відповідно до якого земельна ділянка,
що не перебувала у користуванні особи
може бути передана у власність після
затвердження проекту землеустрою, а не
технічної документації з землеустрою.
Зважаючи, що порушення земельного
законодавства відбулося з боку органу
місцевого самоврядування, який
уповноважений розпоряджатися землями
територіальних громад, прокуратура
вимушена звернутися до суду із даним
позовом в інтересах держави за
захистом її прав.

Відповідач Іванівська сільська рада
Сакського району АР Крим до суду не
прибула, проте сільський голова
Кучеренко Р.С. подав заяву з проханням
справу розглянути у відсутності
представника ради, позов визнав.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засіданні
не з'явилася, про час і місце розгляду
справи повідомлена у порядку,
передбаченому ч. 5 ст. 76 ЦПК України.

Представник відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_11 відмовився давати суду
пояснення з приводу позовних вимог, та
до закінчення розгляду справи покинув
судове засідання. У своїх письмових
запереченнях зазначив, що його
довірителю належить частина житлового
будинку, у 2011 році сільська рада
присвоїла іншу адресу не будинку, а
земельній ділянці належній ОСОБА_2
Прокурор звертаючись до суду із даним
позовом без поважних причин пропустив
строк позовної давності, що є підставою
для відмови у задоволенні його вимог.
Прокурор своєчасно не виконав свого
обов'язку щодо здійснення контролю за
дотриманням діючого законодавства при
прийняття органами місцевого
самоврядування спірних рішень. ОСОБА_2
у передбачений законом спосіб
реалізувати своє право на приватизацію
земельної ділянки. Прокурором не
доведено, яким саме чином його
довіритель порушила інтереси держави
та які саме.

Представник третіх осіб ОСОБА_12 проти
задоволення позову не заперечувала,
самостійні вимоги своїх довірителів
щодо предмету позову підтримала у
повному обсязі. Крім того зазначила, що
адреса належної ОСОБА_2 земельної
ділянки, зазначена у спірних рішеннях,
є відміною від адреси земельної
ділянки, зазначеної у держаному акті на
право власності на земельну ділянку,
тобто на момент видачі
правовстановлюючого документу адреси
АДРЕСА_2 не існувало. Передача у
власність відповідача ОСОБА_2
земельної ділянки у розмірі
визначеному органом місцевого
самоврядування та конфігурацією
встановленою землевпорядною
організацією порушують право її
довірителів на користування належною
квартирою та обслуговування
комунікацій підведених до неї,
виключає можливість проходу та проїзду
до житла. Також спірні рішення та
державний акт на право власності на
земельну ділянку порушують право
довірителів на користування земельною
ділянкою на якій розташовано належна
їм на праві власності квартира. Просила
визнати спірні рішення та державний
акт на право власності на земельну
ділянку недійсними.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, перевіривши
матеріали справи, прийшов до
наступного.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Із свідоцтва про право на житло
від 01 листопада 1994 року слідує, що
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 є
співвласниками у рівних частках
квартири АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 і ОСОБА_13 належить у рівних
частках квартири АДРЕСА_1, що
підтверджується свідоцтвом про право
на житло від 01 листопада 1994 року.

Рішенням Іванівської сільської ради
Сакського району АР Крим від 25 липня 2003
року № 45 передано у власність
громадянці України ОСОБА_2 присадибну
ділянку площею 0,05 га рилі із земель, що
не передані у власність або постійне
користування у межах АДРЕСА_1 раніше
наданій їй у постійне користування для
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд.

Рішенням Іванівської сільської ради
Сакського районну АР Крим від 06 червня
2008 року № 225 затверджено технічну
документацію із землеустрою в частині
складання документів, що посвідчують
право власності на земельну ділянку
площею 0,0660 га громадянки України
ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд.
Внесено зміни у рішення № 45 8 сесії
Іванівської сільської ради 24 скликання
від 25 липня 2003 року «Про передачу
земельних ділянок громадянам» шляхом
заміни цифри і слова « 0,05га» на цифру та
слово « 0,0660 га».

18 травня 2009 року на ім'я ОСОБА_2 було
видано Державний акт на право
власності на землю серії ЯЖ № 531440 на
підтвердження права власності на
підтвердження права власності на
земельну ділянку площею 0,0660 га,
розташовану в АДРЕСА_2 на території
Іванівської сільської ради Сакського
району АР Крим.

20 травня 2009 року на ім'я ОСОБА_3 було
видано Державний акт на право
власності на землю серії ЯЖ № 531453 на
підтвердження права власності на
підтвердження права власності на
земельну ділянку площею 0,1900 га,
розташовану в АДРЕСА_1 на території
Іванівської сільської ради Сакського
району АР Крим.

Стаття 382 ЦК України розкриває поняття
квартири об'єкта нерухомості. Так,
квартирою є ізольоване помешкання в
житловому будинку, призначене та
придатне для постійного у ньому
проживання. Власникам квартири у дво-
або багатоквартирному житловому
будинку належать на праві спільної
сумісної власності приміщення
загального користування, опорні
конструкції будинку, механічне,
електричне, сантехнічне та інше
обладнання за межами або всередині
квартири, яке обслуговує більше однієї
квартири, а також споруди, будівлі, які
призначені для забезпечення потреб
усіх власників квартир, а також
власників нежитлових приміщень, які
розташовані у житловому будинку.

Відповідно до ст. 42 ЗК України земельні
ділянки, на яких розташовані
багатоквартирні жилі будинки, а також
належні до них будівлі, споруди та
прибудинкові території державної або
комунальної власності, надаються в
постійне користування підприємствам,
установам і організаціям, які
здійснюють управління цими будинками.
У разі приватизації громадянами
багатоквартирного жилого будинку
відповідна земельна ділянка може
передаватися безоплатно у власність
або надаватись у користування
об'єднанню власників. Порядок
використання земельних ділянок, на
яких розташовані багатоквартирні жилі
будинки, а також належні до них будівлі,
споруди та прибудинкові території,
визначається співвласниками. Розміри
та конфігурація земельних ділянок, на
яких розташовані багатоквартирні жилі
будинки, а також належні до них будівлі,
споруди та прибудинкові території,
визначаються на підставі проектів
розподілу території кварталу,
мікрорайону та відповідної
землевпорядної документації.

Відповідно з ч.3 ст. 24 ЗУ «Про місцеве
самоврядування в Україні» органи
місцевого самоврядування та їх
посадові особи діють лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією і законами
України, та керуються у своїй
діяльності Конституцією і законами
України, актами Президента України,
Кабінету Міністрів України, а в
Автономній Республіці Крим - також
нормативно-правовими актами Верховної
Ради і Ради міністрів Автономної
Республіки Крим, прийнятими у межах
їхньої компетенції.

Земля є основним національним
багатством, що перебуває під особливою
охороною держави. Право власності на
землю гарантується. Використання
власності на землю не може завдавати
шкоди правам і свободам громадян,
інтересам суспільства, погіршувати
екологічну ситуацію і природні якості
землі. Зазначені принципи закріплені у
ЗК України.

Таким чином, Іванівська сільська рада
Сакського району АР Крим приймаючи
спірні рішення не врахувала зазначені
вище положення діючого законодавства,
як наслідок ухвалила незаконні
рішення, чим порушила інтереси держави.

Крім того, як слідує із зазначених вище
державних актів місцем знаходження
земельних ділянок є: АДРЕСА_1 та
АДРЕСА_2, проте на момент прийняття
спірних рішень та видачі державних
актів на право власності на земельні
ділянки таких адрес не існувало, лише 16
грудня 2011 року Іванівська сільська
рада Сакського району АР Крим прийняла
рішення про присвоєння земельній
ділянці належній ОСОБА_2 поштової
адреси АДРЕСА_2, чим фактично, на думку
суду, змінила статус двоквартирного
житлового будинку на два окремих
об'єкта нерухомості.

Суд вважає, що права третіх осіб є
порушеними, а тому підлягають судовому
захисту виходячи з наступного.

Як безспірно встановлено судом, ОСОБА_4
ОСОБА_5, ОСОБА_6 є співвласниками у
рівних частках квартири АДРЕСА_1, як
наслідок є співвласниками приміщень
загального користування, опорних
конструкцій будинку, механічного,
електричного, сантехнічного та інше
обладнання за межами або всередині
квартири, яке обслуговує більше однієї
квартири, а також споруди, будівлі, які
призначені для забезпечення потреб
усіх власників квартир, а також
власників нежитлових приміщень, які
розташовані у житловому будинку.

Відповідно зі ст. 89 ЗК України у
спільній сумісній власності
перебувають земельні ділянки
співвласників жилого будинку.
Володіння, користування та
розпорядження земельною ділянкою
спільної сумісної власності
здійснюються за договором або законом.

Пленум Верховного Суду України у абз. 4
п. 19 постанови від 16 квітня 2004 року N 7
"Про практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ" роз'яснив, що при
приватизації громадянами одно- або
багатоквартирного будинку державного
житлового фонду порядок користування
закріпленою за ним прибудинковою
територією згідно з п. 5 ст. 10 Закону від
19 червня 1992 р. N 2482-XII "Про приватизацію
державного житлового фонду"
здійснюється в порядку та на умовах,
передбачених ч. 3 ст. 42 ЗК України, якою
встановлено, що порядок використання
земельних ділянок, де розташовані
багатоквартирні жилі будинки, а також
належні до них будівлі, споруди та
прибудинкові території, визначається
співвласниками. Якщо в жилому будинку
приватизовано частину квартир, питання
про користування прибудинковою
територією вирішується відповідно до
положень ч. 3 ст. 88 ЗК України, тобто
шляхом отримання в користування її
частини, що відповідає частці
приватизованих квартир та інших
приміщень у вартості будинку і споруд.
При цьому розміри та конфігурація
земельних ділянок, на яких розташовані
багатоквартирні жилі будинки, а також
належні до них будівлі, споруди та
прибудинкові території, визначаються
на підставі проектів розподілу
території кварталу, мікрорайону та
відповідної землевпорядної
документації.

Статтею 183 ЗК України встановлено, що
одним із основних завдань землеустрою
є встановлення на місцевості меж
земельних ділянок власників і
землекористувачів.

Згідно з пунктами «ґ», «д», «е», «з» ст.
184 ЗК України землеустрій передбачає,
зокрема: складання проектів
впорядкування існуючих землеволодінь
і землекористувань та створення нових;
складання проектів відведення
земельних ділянок; встановлення в
натурі (на місцевості) меж земельних
ділянок; розроблення іншої
землевпорядної документації,
пов'язаної з використанням та охороною
земель.

Відповідно до пункту «б» ст. 198 ЗК
України, при виконанні комплексу робіт
для визначення та відновлення меж
земельної ділянки необхідне
узгодження меж земельної ділянки із
суміжними власниками і
землекористувачами.

Як слідує із технічної документації із
землеустрою щодо земельної ділянки,
яка передана у власність ОСОБА_2, ОСОБА_4
ОСОБА_5, ОСОБА_6 не погоджували
кадастровий план земельної ділянки із
експлікацією.

Отже права зазначених вище третіх осіб,
є порушеними.

Відповідно з ч. 3 ст. 152 ЗК України захист
прав громадян та юридичних осіб на
земельні ділянки здійснюється шляхом,
зокрема, визнання недійсними рішень
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування;
застосування інших, передбачених
законом, способів.

З огляду на викладене, порушене право
держави та третіх осіб підлягає
судовому захисту шляхом визнання
недійсними рішень, та зобов'язання
відповідача ОСОБА_2 повернути земельну
ділянку сільській громаді.

Частинами першою та другою статті 116 ЗК
України визначено, що громадяни і
юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом. Набуття права на землю
громадянами та юридичними особами
здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування.

На момент видачі спірного державного
акту частина перша статті 126 ЗК України
передбачала, що право власності на
земельну ділянку посвідчується
державним актом.

Таким чином, державні акти на право
власності на земельні ділянки були
документами, що посвідчують право
власності й видаються на підставі
відповідних рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень.

З огляду на норми діючого земельного
законодавства, на думку суду, у спорах,
пов'язаних із правом власності на
земельні ділянки, недійсними можуть
визнаватися як зазначені рішення, на
підставі яких видано відповідні
державні акти, так і самі акти на право
власності на земельні ділянки.

Так, згідно із частиною третьою статті
152 ЗК України захист прав громадян та
юридичних осіб на земельні ділянки
здійснюється шляхом: визнання прав;
відновлення стану земельної ділянки,
який існував до порушення прав, і
запобігання вчиненню дій, що порушують
права або створюють небезпеку
порушення прав; визнання угоди
недійсною; визнання недійсними рішень
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування;
відшкодування заподіяних збитків;
застосування інших, передбачених
законом, способів.

Cтаттею 140 ЗК України встановлено
перелік підстав припинення права
власності на земельну ділянку для
випадків, коли право власності набуто в
установленому законом порядку.

Таким чином судом установлено, що
відповідач ОСОБА_2 набула право
власності на земельну ділянку на
підставі незаконних рішень органу
місцевого самоврядування, як наслідок
наявні підстави для визнання
державного акту недійсним.

Щодо заяви представника відповідача
ОСОБА_2 - ОСОБА_11 про застосування
наслідків спливу строку позовної
давності.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Згідно із ч. 2 ст. 45 ЦПК України прокурор
здійснює у суді представництво
інтересів громадянина або держави в
порядку, встановленому цим Кодексом та
іншими законами, і може здійснювати
представництво на будь-якій стадії
цивільного процесу.

За змістом ч. 1 ст. 46 ЦПК України органи,
які відповідно до ст. 45 цього Кодексу,
звернулися до суду в інтересах інших
осіб або державних чи суспільних
інтересах, мають процесуальні права й
обов'язки особи, в інтересах якої вони
діють.

Отже, норми, установлені ч. 1 ст. 261 ЦК
України щодо початку перебігу позовної
давності, поширюються на звернення
прокурора до суду із заявою про захист
державних інтересів; перебіг позовної
давності в такому разі починається від
дня, коли прокурор довідався або міг
довідатися про порушення інтересів
держави.

Судом безспірно встановлено, що
Сакська міжрайонна прокуратура
дізналася про існування спірних рішень
11 червня 2013 року, а саме після окремої
ухвали Сакського міськрайонного суду
АР Крим від 29 травня 2013 року про
виявленні судом порушення земельного
законодавства при розгляді цивільної
справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
встановлення земельного сервітуту .

З огляду на викладене позивач не
пропустив строк позовної давності для
звернення до суду із даним позовом.

На підставі викладеного,
відповідно зі ст. 382 ЦК України, ст.ст. 42,
89, 152, 158 ЗК України, ст.ст. 24, 59 ЗУ «Про
місцеве самоврядування в Україні»,
керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 88, 209, 212 - 215 ЦПК|
України, суд

Вирішив:

Позов Сакської міжрайонної
прокуратури Автономної Республіки
Крим та самостійні вимоги щодо
предмету позову третіх осіб: ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
задовольнити повністю.

Визнати недійсними:

- п. 14 рішення Іванівської сільської
ради Сакського району Автономної
Республіки Крим № 45 від 25 липня 2003 року
«Про вилучення та надання земельних
ділянок громадянам»;

- рішення Іванівської сільської ради
Сакського району Автономної
Республіки Крим № 225 від 06 червня 2008
року «Про затвердження технічної
документації із землеустрою в частині
складання документів, що посвідчують
право власності громадянки ОСОБА_2 на
земельну ділянку для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд в селі
Іванівка;

- Державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯЖ № 531440,
виданий 18 травня 2009 року ОСОБА_2 на
підтвердження права власності на
земельну ділянку площею 0,0660 га,
розташовану в АДРЕСА_2 на території
Іванівської сільської ради Сакського
району АР Крим.

Зобов'язати ОСОБА_2 повернути
Іванівській сільській раді Сакського
району АР Крим земельну ділянку площею
0,0660 га, розташовану в АДРЕСА_2 на
території Іванівської сільської ради
Сакського району АР Крим.

Стягнути із Іванівської сільської ради
Сакського району АР Крим і ОСОБА_2 в
дохід держави судовий збір по 121,80 грн. з
кожного.

Стягнути із Іванівської сільської ради
Сакського району АР Крим і ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 судовий збір по 22,94 грн. на
кожного, сплачений третіми особами при
подачі самостійних вимог.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим через
Сакський міськрайонний суд Автономної
Республіки Крим протягом десяти днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Смолій А.
М.