АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2013 року Колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді
Стрижеуса А.М.,

суддів:
Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.

при
секретарі: Лужецькій І.С.

за участю: представника відповідача
ОСОБА_1

розглянувши цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
відповідача ОСОБА_2 на рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 15 травня 2013 року в справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення
аліментів, -

В С Т А Н О В И Л А:

Справа №759/1542/2013 № апеляційного
провадження:22-ц-796/15448/2013 Головуючий у
суді першої інстанції: Петренко Н.
О.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Стрижеус А.М. Позивач
звернувся до суду з позовом до
відповідача ОСОБА_4 про стягнення
аліментів на утримання доньки ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що донька ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1 після розлучення батьків
проживає разом із позивачем та
знаходиться на утриманні батька. Також
позивач зазначив, що відповідач
проживає за невідомою для нього
адресою, матеріальну допомогу на
утримання доньки не надає.

Позивач просив стягнути з відповідача
на його користь аліменти на утримання
доньки у розмірі 1 300 гривень.

В ході розгляду справи позивачем було
уточнено позовні вимоги, а саме просив
суд стягнути з відповідача на його
користь аліменти на утримання доньки у
розмірі 1/4частини з усіх видів
заробітку щомісячно, але не менше ніж 30
% прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку і до повноліття
дитини.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 15 травня 2013 року позов
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення
аліментів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2,
народилась в м. Києві, проживає:
АДРЕСА_1, аліменти на користь ОСОБА_3,
проживає: АДРЕСА_2 на утримання доньки
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4
частини з усіх видів заробітку
щомісячно, не менше ніж 30 % прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
починаючи з 30.01.2013 року і до її
повноліття.

Не погоджуючись з рішенням суду,
відповідачем ОСОБА_2 подано апеляційну
скаргу в якій вона простить скасувати
рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 15 травня 2013 року та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволені позову ОСОБА_3 відмовити
повністю.

Зокрема посилається на те, що судом
першої інстанції при постановлення
рішення було неправильно застосовано
норми матеріального і процесуального
права та неповно з'ясовані обставини,
які мають значення для справи, що
призвели до прийняття неправильного
рішення.

В судовому засіданні представник
відповідача ОСОБА_1, яка діє на підставі
доручення в інтересах ОСОБА_2,
підтримала доводи апеляційної скарги.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не
з'явився, про день та час розгляду
справи повідомлявся належним чином
(а.с.86,103). А тому колегія суддів у
відповідності до вимог ч.5 ст.74, ч.2 ст.305
ЦПК України вважає можливим розглянути
справу за його відсутністю.

Згідно із ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При ухваленні рішення, суд зобов'язаний
прийняти рішення, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено судом, згідно свідоцтва
про народження, позивач ОСОБА_3 та
відповідач ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_7
ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с.60).

Відповідно до ст.180 СК України, батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Статтею 27 Конвенції про права дитини
передбачено: «Батько(ки) або інші особи,
які виховують дитину, несуть основну
відповідальність за забезпечення в
межах своїх здібностей, фінансових
можливостей умов життя, необхідних для
розвитку дитини».

Задовольняючи позовні вимоги позивача
про стягнення аліментів з відповідачки
ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з
того, що донька знаходиться на
утриманні свого батька, позивача по
справі.

Колегія суддів вважає такий висновок
суду необґрунтованим, який прийнято на
неповно з'ясованих обставинах справи,
виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи,
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 з моменту
народження і до цього часу
зареєстрована у двокімнатній квартирі
за адресою: АДРЕСА_1 разом зі своє мамою
- відповідачем по справі ОСОБА_4

Суд першої інстанції на вищезазначене
уваги не звернув.

Крім того, суд першої інстанції не
перевірив тверджень позивача про
проживання відповідачки за невідомою
адресою та не з'ясував, за яких обставин
малолітня особа ОСОБА_7 26 вересня 2010
року почала проживати разом з батьком -
позивачем по справі за його місцем
проживання.

Колегія суддів вважає, що вимоги
позивача про стягнення аліментів є
необґрунтованими, оскільки позивачем
не надано суду доказів, які б
підтверджували, що малолітня ОСОБА_7
знаходиться на утриманні позивача та
проживає з позивачем за виняткових
обставин, а відповідно до ст. 6
Декларації прав дитини, прийнятої
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року, визначено, що малолітня дитина
не повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, бути розлучена зі
своєю матір'ю.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
приходить до висновку що рішення суду
першої інстанції про задоволення
позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення аліментів підлягає
скасування з ухваленням нового рішення
про відмову в задоволенні позовних
вимог.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 309, 316, 317, 324,
325 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 -
задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 15 травня 2013 року скасувати
та ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про стягнення аліментів - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: