Справа № 727/6231/13-ц
Провадження № 2/727/1519/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2013 року. Шевченківський
районний суд м.Чернівці

в складі:
головуючого судді - Дудакова С.Є.

при
секретарі - Никорчук Б.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Чернівці справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи -
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за
договором позики, -

встановив:

позивач звернувся до суду з даним
позовом, в якому посилався на те, що 5
липня 2012 року між ним та відповідачем
було укладено попередній договір
купівлі-продажу квартири, в якому
сторони домовилися, що на день
підписання договору відчуження майна
має бути вчинено за 45 000 доларів США, що
становить 359 662,50 грн. і ОСОБА_1 передав
ОСОБА_2 10 000 доларів США, що становить 79
925,00 грн. Зазначена грошова сума
розцінювалася сторонами як аванс в
рахунок наступного договору
купівлі-продажу і сторони досягли
згоди, що при оформленні договору
купівлі-продажу сума, що підлягатиме
передачі покупцю буде зменшено на суму
переданого авансу і має становити 35 000
доларів США, що становить 279 737,50 грн.

Вказував, що на даний час правочин
купівлі-продажу на виконання
попереднього договору від 5 липня 2012
року не відбувся і кошти в розмірі 10 000
доларів США, повернуті не були.

Також вказував, зо відповідачем
не було здійснено дій щодо укладення
договору купівлі-продажу квартири, а
також не було повернуто суми авансу. На
неодноразові телефоні дзвінки та
звернення в усному порядку від
відповідача не було бажаної реакції, а
тому вважав, що його право як сторони
договору порушене.

Посилаючись на вимоги ст.ст. 525, 526,
530, 509 ЦК України просив стягнути з
відповідача на свою користь 79 925,00 грн.

В судовому засіданні представник
позивач позов підтримала, пославшись
на обставини, викладені в позовній
заяві і просила позов задоволити. Крім
цього, пояснила, що оскільки відповідач
не є власником квартири позивач має
право на повернення авансу та судових
витрат, як заборгованості за договором
позики.

Відповідач в судове засідання не
з»явився, хоча судом приймалися міри
для його належного повідомлення про
час та місце розгляду справи, що
стверджено рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення, а тому суд вважає за
можливе розглянути дану справу без
його участі відповідно до вимог ст.224
ЦПК України.

Третя особа - ОСОБА_3 та його
представник вважали, що позов не
підлягає до задоволення, оскільки
відповідач - його син ОСОБА_2 - на даний
час за кордоном і у нього права
власності на спірну квартиру немає, а
між сторонами не укладалося договору
позики, а інший правочин. Третя особа -
ОСОБА_4 в судове засідання не з»явилася.

Заслухавши пояснення представника
позивача, третьої особи та його
представника, дослідивши письмові
докази по справі, суд вважає, що позов
не обґрунтований і не підлягає до
задоволення.

Вказані обставини стверджені копіями
попереднього договору купівлі-продажу
квартири, договору дарування частини
квартири від 13 вересня 2011 року, витягу
про реєстрацію а державному реєстрі
право чинів, та витягу про державну
реєстрацію прав ЧКОБТІ.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.208 ЦК
України у письмовій формі належить
вчиняти правочини фізичних осіб між
собою на суму, що перевищує у 20 і більше
разів розмір неоподаткованого
мінімуму доходів громадян.

На підставі вимог ст.ст 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК
України за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник обов»язується повернути
позикодавцю ту ж суму грошових коштів
(суму позики), або таку ж кількість
речей того ж роду і такої ж якості, а на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей. Договір
позики - це односторонній договір,
оскільки обов»язки виникають лише у
однієї сторони - позичальника, а права -
лише у позикодавця. На позичальника
покладається обов»язок повернути
позикодавцю грошові кошти у такий
самій сумі, або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такої самої якості та такого
самого роду, що були передані йому
позикодавцем, та сплатити винагороду
(проценти), якщо договір не є
безпроцентним, а позикодавцеві
належить право вимагати від
позичальника повернення позики та
сплати винагороди, якщо договір не є
безпроцентним.

Судом встановлено, що такого договору
не укладалося, а мають місце інші
обставини, які можуть тягнути за собою
виникнення певних цивільно-правових
відносин між сторонами.

Керуючись статтями, ст. 509, 525, 526, 530,
625, 626, 631, 1046, 1047, 1048, 1049 ч.1 п.1, 1051 ЦК
України, ст.ст. 10, 60, 212, 224 ЦПК України
суд, -

вирішив:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
стягнення боргу за договором позики
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Чернівецької
області через Шевченківський райсуд
м.Чернівці на протязі 10 днів з дня його
проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом за письмовою заявою відповідача,
поданою протягом 10 днів з дня отримання
його копії.

СУДДЯ: