Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 грудня 2013 року Індустріальний
районний суд м. Дніпропетровська у
складі:

головуючого судді
Колесніченко О.В.,

при секретарі
Голобородько О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року позивач звернулася до
суду з позовом до відповідача про
розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої
вимоги тим, що з 22 вересня 2001 року
перебуває з відповідачем у
зареєстрованому шлюбі, від якого мають
двох дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, однак сімейне
життя з відповідачем не склалося через
подружню зраду відповідача, що
призвело до втрати почуття любові,
припинення шлюбних відносин та ведення
спільного господарства з січня 2013 року.
Спору про поділ майна та місце
проживання дітей немає. Вважає, що
подальше спільне життя з відповідачем,
як подружжя, примирення і збереження
шлюбу неможливе, а тому просила шлюб
розірвати.

Будучи належним чином повідомленою про
час та місце розгляду справи позивач в
судове засідання не з'явилася, подавши
через канцелярію суду заяву про
розгляд справи у її відсутності,
наполягаючи на задоволенні позовних
вимог з наведених у позові підстав.

Відповідач, будучи належним чином
повідомленим про час та місце розгляду
справи, в судове засідання не з'явився,
у поданій через канцелярію суду заяві
позов визнав у повному обсязі,
вказавши, що шлюбні відносини, спільне
поживання та ведення господарства
припинені з січня 2013 року.

На підставі неявки осіб, які беруть
участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197
ЦПК України фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється, і журнал судового
засідання не ведеться.

Суд, дослідивши наявні у матеріалах
справи письмові докази, враховуючи
принцип диспозитивності за ст. 11 ЦПК
України та положення ч. 4 ст. 174 ЦПК
України, вважає за необхідне ухвалити
рішення про задоволення позову,
виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб
ґрунтується на вільній згоді жінки та
чоловіка. Примушування жінки та
чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України
дружина та чоловік зобов'язані
спільно піклуватися про побудову
сімейних відносин між собою та іншими
членами сім'ї на почуттях взаємної
любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України
передбачено, що кожен з подружжя має
право припинити шлюбні відносини.
Примушування до припинення шлюбних
відносин, примушування до їх
збереження, в тому числі примушування
до статевого зв'язку за допомогою
фізичного або психічного насильства, є
порушенням права дружини, чоловіка на
свободу та особисту недоторканність і
може мати наслідки, встановлені
законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1
з 22 вересня 2001 року перебувають у шлюбі,
зареєстрованому Відділом реєстрації
актів громадянського стану управління
юстиції Індустріальної районної ради
м. Дніпропетровська, актовий запис №723,
що підтверджується свідоцтвом про
одруження, залученим до матеріалів
справи в копії (а.с.5). Сторони є батьками
неповнолітніх дітей: ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що
підтверджується свідоцтвами про
народження, копії яких долучені до
матеріалів справи (а. с. 6, 7).

Сімейне життя не склалося з причин
подружньої зради відповідачем дружини,
через що між сторонами втрачене
почуття любові, шлюбні стосунки
остаточно припинені з січня 2013 року, з
цього ж часу сторони проживають окремо,
спільне господарство не ведуть. Спір з
приводу поділу сумісного майна
подружжя відсутній, як і врегульовано
за спільною згодою сторін питання
проживання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3
та ОСОБА_4 з матір'ю (позивачем).

Вирішуючи справу, суд зважає на
особливий характер сімейних відносин
та їх об'єктивну недоступність для
оточуючих, при цьому, бере до уваги
наявність у подружжя двох
неповнолітніх дітей, враховує також їх
інтереси та зазначає про те, що задля
охорони їх інтересів є кращим
проживання в повній родині, проте
зауважує, що зазначені вище та дійсні
причини позову про розірвання шлюбу,
заперечення як позивача, так і
відповідача проти збереження шлюбу,
вочевидь свідчать про те, що подальше
спільне життя сторін як подружжя і
збереження шлюбу буде суперечити їхнім
інтересам, що мають істотне значення,
тому відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч.
1 ст. 110, ст. 112 СК України, суд приходить
до висновку про наявність підстав для
розірвання шлюбу та, відтак, можливість
прийняти визнання позову відповідачем.

Судові витрати у відповідності зі
вимогами ст. 88 ЦПК України належить
покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-64, 88, 209, 214, 215, 218, 222
ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання
шлюбу - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
зареєстрований 22 вересня 2001 року
Відділом реєстрації актів
громадянського стану управління
юстиції Індустріальної районної ради
м. Дніпропетровська, актовий запис №723
- розірвати.

Після розірвання шлюбу залишити ОСОБА_1
прізвище - ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
сплачений нею судовий збір в розмірі
229,40 грн. (двісті двадцять дев'ять
гривень 40 коп.).

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Індустріальний районний суд міста
Дніпропетровська. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
О.В. Колесніченко