ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 2-5645/12
провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2013 р. Дарницький районний суд
м. Києва в складі :

головуючого судді
Куренкова Є.С.,

при секретарі
Ляшенко Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань №103
по вул. Кошиця, 5А в м. Києві цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Філії
Державного підприємства Міністерства
оборони України «Укрвійськбуд» «
135Домобудівельний комбінат», треті
особи : ОСОБА_7. ОСОБА_8 про відновлення
строку для звернення з позовом до суду,
визнання недійсною приватизації житла,
визнання недійсними наказу про
приватизацію житла та свідоцтва про
право власності на житло, про визнання
права на приватизацію житла, про
вселення,

УСТАНОВИВ:

08 липня 2010 року ОСОБА_4 в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітніх ОСОБА_9, ОСОБА_5
звернулась з позовною заявою до ОСОБА_3,
ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_6 про
виселення.

05 квітня 2011 року ОСОБА_3, ОСОБА_2
звернулись до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
Філії ДП Міністерства оборони України
«Укрвійськбуд « 135 Домобудівельний
комбінат» із зустрічною позовною
заявою про визнання свідоцтва про
право власності на житло та
розпорядження частково недійсними,
визнання права власності на частину
квартири.

05 грудня 2012 року ОСОБА_3, ОСОБА_2 виклали
вимоги зустрічного позову до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, Філії ДП Міністерства
оборони України «Укрвійськбуд « 135
Домобудівельний комбінат», треті
особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8 у новій редакції.

08 лютого 2013 року позовну заяву ОСОБА_4 в
інтересах неповнолітніх ОСОБА_9, ОСОБА_5
до ОСОБА_3. ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_6
залишено без розгляду.

Представник ОСОБА_3, ОСОБА_2 в судовому
засіданні пояснив про те, що протягом
періоду з 1995 року по 1998 рік ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 проживали в АДРЕСА_3 і несли
витрати, пов'язані з оплатою квартири
та комунальних послуг, тому зустрічний
позов просив задовольнити, зокрема
зазначив про те, що квартиру АДРЕСА_1
було надано ОСОБА_3. У 1972 році ОСОБА_3
видано ордер на підставі якого його
сім'я в складі дружини ОСОБА_2 та доньки
ОСОБА_4 була вселена в зазначену
квартиру. У ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син
ОСОБА_7. У зв'язку з потребою в
поліпшенні житлових умов ОСОБА_3 у 1995
році видано ордер на АДРЕСА_2.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 знялися з
реєстраційного обліку по АДРЕСА_3 та
стали на реєстраційний облік за новою
адресою по АДРЕСА_2. Проте проживали
фактично ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по АДРЕСА_3. У
період з 1995 року по 1999 рік за
домовленістю ОСОБА_4 та ОСОБА_6 з
донькою ОСОБА_5 переїхали на проживання
в АДРЕСА_2, а ОСОБА_3 та ОСОБА_2
проживали в АДРЕСА_3.

З 1999 року по 2003 рік ОСОБА_4 та ОСОБА_6 з
донькою ОСОБА_5 перебували у Чехії.
ОСОБА_7, син ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проживали
в АДРЕСА_2.

З 2003 року ОСОБА_4 з донькою почала
проживати в АДРЕСА_3, а ОСОБА_6
повернувшись до м. Києва проживав за
адресою його батьків.

Представник ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зустрічні
позовні вимоги у новій редакції
підтримав та просив задовольнити.

Відповідач за зустрічним позовом
ОСОБА_4 у задоволенні зустрічних
позовних вимог просила відмовити.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому
засіданні пояснила про те, що по
приїзді з Чехії до України
відбувались конфлікти батьків з її
дідусем та бабусею, доводилось
звертатись до міліції, під час
вирішення справи за позовною заявою
про виселення намагались батьки
вирішити спір щодо квартири в порядку
укладення мирової угоди, проте цього
не відбулось.

Представник відповідача за зустрічним
позовом в судовому засіданні пояснила
про те, що приватизація спірної
квартири відбулась у 1998 році, внаслідок
тимчасового перебування за кордоном
відповідачі за зустрічним позовом
мало не опинились на вулиці, тому у
задоволенні зустрічних позовних вимог
просила відмовити.

Заслухавши пояснення представника
позивачів, представника відповідачів,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку про те, що в
задоволенні позовних вимог необхідно
відмовити з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти і
відповідні їм правовідносини.

Згідно із довідкою адресного відділу
УГІРФО ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_2
зареєстрована в АДРЕСА_2 ( а. с. 95 т.2 ).

Згідно із довідкою адресного відділу
УГІРФО ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_3
зареєстрований в АДРЕСА_2 ( а. с. 97 т.2).

Згідно із довідкою адресного відділу
УГІРФО ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_7
зареєстрований в АДРЕСА_2 ( а. с. 96 т.2).

Згідно із довідкою адресного відділу
УГІРФО ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_8
зареєстрована в АДРЕСА_2 ( а. с. 94 т.2).

Відповідно до довідки Філії
Державного підприємства Міністерства
оборони України «Укрвійськбуд» « 135
Домобудівельний комбінат» №437 від
06.11.2012 року виданої про те, що ОСОБА_4
дійсно зареєстрована і проживає в
АДРЕСА_3 На цій житловій площі
зареєстрована донька ОСОБА_5 ( а. с. 91 т.2).

Згідно із ст. 41 Конституції України,
кожен має право на житло. Держава
створює умови, за яких кожний
громадянин матиме змогу побудувати
житло, придбати його у власність або
взяти в оренду.

Згідно із ст. 382 ЦК України, квартирою є
ізольоване помешкання в житловому
будинку, призначене та придатне для
постійного у ньому проживання.

Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник
житлового будинку, квартири має
право використовувати помешкання для
власного проживання, проживання
членів своєї сім'ї, інших осіб і не має
права використовувати його для
промислового виробництва.

Згідно із ст. 182 ЦК України, право
власності та інші речові права на
нерухомі речі, обтяження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.
Державна реєстрація прав на
нерухомість є публічною, здійснюється
відповідним органом, який
зобов'язаний надавати інформацію про
реєстрацію та зареєстровані права в
порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 345 ЦК України, фізична
або юридична особа може набути право
власності у разі приватизації
державного майна та майна, що є в
комунальній власності. Приватизація
здійснюється у порядку,
встановленому законом.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»,
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження
таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із п.4 ст. 3 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень», права
на нерухоме майно та їх обтяження, що
виникли до набрання чинності цим
Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав та їх
обтяжень була проведена відповідно до
законодавства, що діяло на момент їх
виникнення, або якщо на момент
виникнення прав та їх обтяжень діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав та
їх обтяжень.

Згідно із ст. 316 ЦК України, правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник
володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону. При
здійсненні своїх прав та виконанні
обов'язків власник зобов'язаний
додержуватися моральних засад
суспільства.

Згідно із ч.2 ст. 328 ЦК України, право
власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не
встановлена судом.

Згідно із ст. 31 ЖК УРСР, громадяни, які
потребують поліпшення житлових умов,
мають право на одержання у
користування жилого приміщення в
будинках державного або
громадського житлового фонду в
порядку, передбаченому законодавством
Союзу РСР, цим Кодексом та іншими
актами законодавства Української РСР.
Жилі приміщення надаються зазначеним
громадянам, які постійно проживають у
даному населеному пункті (якщо інше
не встановлено законодавством Союзу
РСР і Української РСР), як правило, у
вигляді окремої квартири на сім'ю.

Відповідно до ст. 50 ЖК УРСР, жиле
приміщення, що надається громадянам
для проживання, має бути
благоустроєним стосовно до умов
даного населеного пункту, відповідати
встановленим санітарним і технічних
вимогам. При наданні жилих приміщень
не допускається заселення однієї
кімнати особами різної статі, старшими
за дев'ять років, крім подружжя.

Не допускається також заселення
квартири, збудованої для однієї сім'ї,
двома і більше сім'ями або двома і
більше одинокими особами, за винятком
випадку, передбаченого частиною п'ятою
статті 54 цього Кодексу. На підставі
рішення про надання жилого приміщення
в будинку державного або громадського
житлового фонду виконавчий комітет
районної, міської, районної в місті,
селищної, сільської Ради народних
депутатів видає громадянинові ордер,
який є єдиною підставою для вселення в
надане жиле приміщення.

Згідно із ст. 58 ЖК УРСР, ордер може
бути видано лише на вільне жиле
приміщення. Форма ордера
встановлюється Радою Міністрів
Української РСР. Видача ордерів на
жилі приміщення у військових
містечках провадиться в порядку,
передбаченому законодавством Союзу
СРСР.

Відповідно до ст. 109 ЖК УРСР, виселення
із займаного жилого приміщення
допускається з підстав, установлених
законом. Виселення проводиться
добровільно або в судовому порядку.
Допускається виселення в
адміністративному порядку з санкції
прокурора лише осіб, які самоправно
зайняли жиле приміщення або проживають
у будинках, що загрожують обвалом.
Громадянам, яких виселяють з жилих
приміщень, одночасно надається інше
постійне жиле приміщення, за винятком
виселення громадян при зверненні
стягнення на жилі приміщення, що були
придбані ними за рахунок кредиту
(позики) банку чи іншої особи,
повернення якого забезпечене
іпотекою відповідного жилого
приміщення.

Згідно із ст. 117 ЖК УРСР, у разі визнання
ордера на жиле приміщення недійсним
внаслідок неправомірних дій осіб, які
одержали ордер, вони підлягають
виселенню без надання іншого жилого
приміщення. Якщо громадяни, зазначені
в ордері, раніше користувалися жилим
приміщенням у будинку державного або
громадського житлового фонду, їм
повинно бути надано жиле приміщення,
яке вони раніше займали, або інше жиле
приміщення. У випадках визнання
ордера на жиле приміщення недійсним з
іншим підстав, крім випадку,
передбаченого частиною першою цієї
статті, громадяни, зазначені в
ордері, підлягають виселенню з
наданням іншого жилого приміщення або
приміщення, яке вони раніше займали.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду», приватизація державного
житлового фонду (далі - приватизація) -
це відчуження квартир (будинків),
житлових приміщень у гуртожитках,
призначених для проживання сімей та
одиноких осіб, кімнат у квартирах та
одноквартирних будинках, де мешкають
два і більше наймачів, та належних до
них господарських споруд і приміщень
(підвалів, сараїв і т. ін.) державного
житлового фонду на користь громадян
України.

Згідно із ст. 12 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду», власник приватизованого
житла має право розпорядитися
квартирою (будинком), кімнатою
(кімнатами) у гуртожитку на свій розсуд:
продати, подарувати, заповісти, здати в
оренду, обміняти, закласти, укладати
інші угоди, не заборонені законом.
Порядок здійснення цих прав
власником житла регулюється
цивільним законодавством України.

Отже, для приватизації державного
житлового фонду житлові чеки
вважаються використаними повністю,
якщо у власність наймача і кожного
члена сім'ї безоплатно передано з
державного житлового фонду загальну
площу квартири (будинку) з розрахунку
санітарної норми 21 квадратний метр на
наймача і кожного члена його сімї та
додатково 10 квадратних метрів на сім'ю.
Так само житловий чек є використаним у
повному обсязі один раз, якщо його
залишок після безоплатної
приватизації житла, площа якого менша
санітарної норми, використано для
придбання частки майна державних
підприємств, земельного фонду або весь
житловий чек використано для
приватизації частки майна державних
підприємств, земельного фонду. Таким
чином, тільки повне використання
житлових чеків є фактом реалізації
один раз права на безоплатну
приватизацію житла, передбаченого
пунктом 5 статті 5 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду».

Відповідно до ст. 109 ЖК УРСР, виселення
із займаного жилого приміщення
допускається з підстав, установлених
законом. Виселення проводиться
добровільно або в судовому порядку.
Допускається виселення в
адміністративному порядку з санкції
прокурора лише осіб, які самоправно
зайняли жиле приміщення або проживають
у будинках, що загрожують обвалом.
Громадянам, яких виселяють з жилих
приміщень, одночасно надається інше
постійне жиле приміщення, за винятком
виселення громадян при зверненні
стягнення на жилі приміщення, що були
придбані ними за рахунок кредиту
(позики) банку чи іншої особи,
повернення якого забезпечене
іпотекою відповідного жилого
приміщення.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право
власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Таким чином, суд вважає у задоволенні
позовних вимог про відновлення строку
для звернення з позовом до суду,
визнання недійсною приватизації
житла, визнання недійсними наказу про
приватизацію житла та свідоцтва про
право власності на житло, про визнання
права на приватизацію житла та
свідоцтва про право власності на житло,
про визнання права на приватизацію
житла, про вселення відмовити, оскільки
ОСОБА_4 реалізувала право на
приватизацію житла і має право
розпоряджатись власною квартирою на
свій розсуд.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 79, 88, 209, 212, 213, 214, 215
ЦПК України і на підставі ст. 41
Конституції України, ст. ст. 182, 316, 319, 321,
345, 382,383 ЦК України, ст. ст. 31,50,58,109,117 ЖК
УРСР, ст. 12 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду», ст.ст. 1,4 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень», суд -

ВИРІШИВ
:

В задоволення позовних вимог ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Філії
Державного підприємства Міністерства
оборони України «Укрвійськбуд» «
135Домобудівельний комбінат», треті
особи : ОСОБА_7, ОСОБА_8 про відновлення
строку для звернення з позовом до суду,
визнання недійсною приватизації житла,
визнання недійсними наказу про
приватизацію житла та свідоцтва про
право власності на житло, про визнання
права на приватизацію житла, про
вселення - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва шляхом
подання апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення, а
особами, які не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, з дня
отримання його копії.

Суддя