Справа № 758/2040/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2013 року Подільський районний
суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Зарицької Ю. Л. ,

при секретарях - Сотніковій І. О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з
вищезазначеним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що відповідачка є його
рідною сестрою. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх
батько, після чого відкрилась спадщина,
яка складалась з однокімнатної
квартири, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1. Так, 09.04.12 р. позивач звернувся
з заявою до відповідачки, якою
підтвердив свою згоду на прийняття
спадщини після померлого батька разом
з відповідачкою в рівних частках кожен.
Також вказаною заявою позивач
підтвердив свою згоду на зазначену
квартиру із наступним розподілом
коштів 50/50, та не заперечував проти
укладення договору оренди із наступним
розподілом коштів порівну. В свою
чергу, 09.04.12 р. відповідачка звернулась
до позивача з аналогічною заявою.
Зазначені заяви були засвідчені
приватним нотаріусом КМНО. 10.07.12 р.
позивачу державним нотаріусом
Чотирнадцятої державної нотаріальної
контори було видано свідоцтво про
право на спадщину за законом. Позивач
зазначає, що на скільки йому відомо,
після смерті батька у зазначеній
квартирі фактично ніхто не проживає.
Одна, на початку січня 2013 року, позивач,
піднявся до зазначеної квартири,
оскільки побачив світло у вікні, та
дізнався від чоловіка, який відчинив
йому двері, що той винаймає квартиру з
06.12.11 р. за орендну плату в розмірі 3000
грн. Позивач також зазначає про те, що
відповідачка змінила замки в квартирі,
чим здійснює його перешкоди в
користуванні нею. Тому позивач і
звернувся до суду та просив стягнути з
відповідачки на його користь борг за
орендну плату квартири в розмірі 34500
грн., моральну шкоду в розмірі 3000 грн.,
зобов'язати відповідачку не чинити
йому перешкоди в користування спірної
квартири шляхом вселення та судові
витрати.

В судовому засіданні позивач та його
представник просили позов задоволити з
підстав, викладених вище. Відповідачка
проти позову заперечувала, просила в
задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення сторін та їх
представників, дослідивши докази по
справі, суд приходить до висновку про
відмову в задоволенні позову з
наступних підстав.

Заявою від 09.04.12 р. відповідачка
підтвердила свою згоду прийняття
спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1
батька, ОСОБА_3, разом із ОСОБА_1, в
рівних частках кожен (а.с. 4). Також
відповідачка підтвердила свою згоду на
продаж квартири, за адресою: АДРЕСА_1,
яка є спадковим майном із наступним
розподілом коштів 50/50, не заперечувала
проти укладення договору оренди із
наступним розподілом коштів порівну.

Також заявою від 09.04.12 р. позивач
підтвердив підтвердила свою згоду
прийняття спадщини після померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 батька, ОСОБА_3, разом із
ОСОБА_2, в рівних частках кожен (а.с. 5).
Також підтверджена згода аналогічна з
попередньою заявою відповідачки щодо
спірної квартири.

Вказані заяви посвідчені приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу, ОСОБА_4

10.07.12 р. відповідачу було видано
свідоцтво про право на спадщину за
законом, згідно з яким, позивач
успадкував разом з відповідачкою по 1/2
кожен право власності на квартиру за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6). Вказане
свідоцтво про право на спадщину за
законом було зареєстровано позивачем у
встановленому законом порядку в квітні
2013 року.

Обов'язки по доведенню позовних вимог
відповідно до ст. 60 ЦПК України,
покладені на позивача. Однак, ані
позивач, ані його представник в
порядку, передбаченому ст. 131 ЦПК
України, жодного доказу на
підтвердження факту укладення
договору оренди спільної квартири між
відповідачкою та будь-якою іншою
особою суду не надали, не зазначили
вказані обставини в позовній заяві та
не послались на докази вказаних
обставин в позовній заяві. Не доведено
позивачем та його представником і
факту отримання саме відповідачкою
коштів в сумі 3000 грн. щомісячно.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги,
позивач та його представник посилались
на заяви сторін, які вони адресували
один одному, однак вказані заяви не
містять істотних умов щодо того, з
якого часу мав провадитись розподіл
коштів за здачу квартири в оренду.
Заяви, написані сторонами не є
правочинами та не містять істотних
умов в розумінні ст. 203 ЦК України.

Крім того, звертаючись до суду з
позовом, позивач обґрунтовував свої
позовні вимоги позивач ст.ст. 321, 356, 358 ЦК
України, які визначають права
власників. Однак на момент звернення до
суду з позовом, позивач не набув права
власності на 1/2 частину спірної
квартири, оскільки відповідно до п. 3 ч. 2
ст. 331 ЦК України, якщо право власності
на нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Тому суд приходить до висновку, що
позов задоволенню в цій частині не
підлягає.

Згідно із змістом ст. 23 ЦК України,
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода
полягає у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або
іншими ушкодженнями здоров'я; у
душевних стражданнях, яких особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна.

Згідно із змістом ст. 1166 ЦК України,
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Ст. 1167 ЦК України передбачено, що
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності вини.

П. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від № 4 від 31.03.1995 року «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» встановлено, що під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній особі незаконними діями або
бездіяльністю інших осіб. Моральна
шкода може полягати у моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодження
здоров'я, у порушенні нормальних
життєвих зв'язків через неможливість
продовження громадського життя,
настанні негативних наслідків.

Позивач не довів завдання йому
моральної шкоди, а тому в цій частині
позовних вимог, суд також вважає за
необхідне відмовити.

Що стосується позовних вимог в частині
зобов'язання відповідачки не чинити
позивачу перешкод в користуванні
спірною квартирою шляхом вселення, то,
на думку суду, вказані позовні вимоги
також не підлягають задоволенню.

Суд приходить до вказаного висновку
аналізуючи зміст позовних вимог та
докази, які надані позивачем та його
представником.

Так обґрунтовуючи свої вимоги тим, що
відповідачка поміняла замки у спірній
квартирі, ані позивач, ані його
представник не зазначив вчинення
відповідачкою вказаних дій та не надав
доказів їх вчинення, не надано ними і
будь-яких доказів, які б підтверджували
факт звернення до позивачки з приводу
надання ключів, намагання вселитись в
спірну квартиру.

В судовому засіданні позивач та його
представник зазначали, що ОСОБА_1
приходив в спірну квартиру в січні 2013 р.
(в той час коли його право власності на
1/2 спірної квартири ще не було
зареєстровано у органах реєстрації
права власності) з метою з'ясування хто
знаходиться в спірній квартирі, а не з
метою вселитись туди.

Крім того, порядок захисту прав
позивача, обраний останнім не
відповідає вимогам чинного
законодавства (в розумінні ст. 16 ЦК
України). Так зобов'язання не чинити
перешкод у користуванні спірною
квартирою, яке носить саме
зобов'язальний характер, не підлягає
примусовому виконанню, в той час, як
вселення передбачає примусове
виконання державним виконавцем.

На підставі ст.ст. 16, 321, 331. 356, 358, 509, 526, 527,
610, 623, 1167 ЦК України, керуючись ст.ст. 10,
11, 88, 189, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_2 про
стягнення суми - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Подільський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя Ю. Л. Зарицька