АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№22-ц/791/3646/13
Головуючий в І інстанції: Ведмідська
Доповідач: Слюсаренко О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2013 року листопада місяця 29 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області у складі:

головуючого:Радченко
С.В.суддів:Вербицької Л.І. Слюсаренко
О.В.при секретарі:Герасименко І.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення
Скадовського районного суду
Херсонської області від 06 червня 2012
року у цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
"Комерційний банк "Надра" до ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення кредитної
заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

23 січня 2012 року Публічне акціонерне
товариство "Комерційний банк "Надра"
(далі Банк) звернулось до суду із
позовом про стягнення кредитної
заборгованості, посилаючись на те, що
31.08.2007 року між Банком та ОСОБА_5
укладено кредитний договір, за умовами
якого останній надано споживчій
кредит у розмірі 50000 грн. строком до
20.08.2009 року зі сплатою відсотків за
користування кредитними коштами у
розмірі 24 % річних.

ОСОБА_7 та ОСОБА_6 за договорами поруки
від 81.08.2007 року виступили поручителями
виконання зобов'язань ОСОБА_5 за
вказаним кредитним договором.

У зв'язку з порушенням ОСОБА_5
зобов'язань по кредитному договору,
утворилася заборгованість загальному
у розмірі 48846, 49 грн., яку позивач проси
в стягнути солідарно з відповідачів.

Заочним рішенням Скадовського
районного суду Херсонської області від
06 червня 2012 року позовні вимоги
задоволено. Стягнуто солідарно з
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь Банку
заборгованість за договором кредиту в
сумі 48846,49 грн., з якої: заборгованість
по кредиту - 20276,80 грн.; заборгованість
по відсотках з урахуванням індексу
інфляції - 3649,54 грн.; заборгованість по
кредиту з урахуванням індексу інфляції
-5657,23 грн.; штраф - 1713,45 грн.;
заборгованість зі сплати відсотків за
користування кредиту - 13992,28 грн.; пеня
за порушення строків платежів по
відсоткам - 414,28 грн.; пеня за порушення
строків платежів по кредиту - 3142,90 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 , посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права просять рішення
скасувати і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Письмових заперечень на апеляційну
скаргу не надійшло.

Неявка в судове засідання належним
чином повідомлених про час та місце
розгляду справи представника Банку ,
відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_6
відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не
перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника ОСОБА_5, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах визначених ст. 303 ЦПК
України та вимог заявлених у суді
першої інстанції , колегія суддів
прийшла до висновку , що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню , вираховуючи наступне.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачем ОСОБА_5 порушені умови
договору щодо повернення кредиту, а
тому заборгованість підлягає
стягненню з позичальника та
поручителів у солідарному порядку .

Проте повністю з таким висновком суду
погодитися не можна.

Судом встановлено і вбачається з
матеріалів справ, що 31.08.2007 року
Відкрите акціонерне товариство
комерційний банк " Надра" (
правонаступником якого є ПАТ КБ "Надра"
) та ОСОБА_5 уклали кредитний договір
за умовами якого остання отримала
кредит у розмірі 50000 грн. строком до
20.08.2009 року зі сплатою відсотків у
розмірі 24% річних.

У визначений договором строк ОСОБА_5
кредит не повернула.

Пунктами 9.1 -9.3 кредитного договору
передбачена відповідальність
позичальника у вигляді сплати пені та
штрафу за порушення зобов'язань за
договором.

31.08.2007 року були укладені договори
поруки з ОСОБА_7 , ОСОБА_6

Відповідно до ст. ст.1049, 1050, 1054 ЦК
України кредитним договором банк або
інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

За змістом ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у
разі порушення зобов'язання настають
встановлені договором або законом
правові наслідки.

Згідно ст.625 ЦК України інфляційне
нарахування на суму боргу за порушення
боржником грошового зобов'язання,
вираженого в національній валюті, та
три проценти річних від простроченої
суми полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів унаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
неправомірне користування
утримуваними ним грошовими коштами,
належними до сплати кредиторові, тому
суд має виходити з того, що ці кошти
нараховуються незалежно від сплати ним
неустойки (пені) за невиконання або
неналежне виконання зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

За приписами ч. 4 ст. 559 ЦК України
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову. При цьому в разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.

Із матеріалів справи вбачається, що
пунктом 5.3 договорів поруки, укладених
між позивачем та ОСОБА_7, ОСОБА_6
встановлено, що договір поруки набирає
чинності з дати його укладення та діє
до повного виконання всіх вимог,
забезпечених порукою. Таким чином, у
вищезазначених договорах поруки не
встановлено строку, після якого порука
припиняється, а умова договору поруки
про його дію до повного виконання
боржником своїх зобов'язань перед
банком за кредитним договором не є
встановленим сторонами строком
припинення дії поруки, оскільки
суперечить ч. 1 ст.251 та ч. 2 ст. 252 ЦК
України, а тому у цьому випадку
підлягають застосуванню норми ч. 4 ст.559
ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що
строк виконання основного зобов'язання
за кредитним договором визначено 20
серпня 2009 року.

07.06.2010 року Банк направив поручителям
ОСОБА_7 та ОСОБА_6 письмову вимогу про
повне погашення кредиту у зв'язку із
невиконанням зобов'язання
позичальником ОСОБА_5, що
підтверджується поштовими
повідомленнями ( а.с. 8,9 на звороті). Із
позовом до суду Банк звернувся 23 січня
2012 року. Отже позов кредитором до
поручителів пред'явлено поза межами
встановленого законом шестимісячного
строку, що відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК
України тягне за собою припинення
поруки.

На зазначене суд першої інстанції
уваги не звернув і ухвалив рішення
щодо солідарного стягнення кредитної
заборгованості та судового збору з
ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що має наслідком скасування рішення
суду у вказаній частині на підставі п. 4
ч. 1 ст. 309 ЦПК України і ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволені зазначених вимог Банку.

Встановивши за обставинами справи, що
ОСОБА_5 не виконала зобов'язань за
кредитним договором щодо повернення
кредиту та сплати процентів , суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку щодо наявності підстав для
стягнення з позичальника ОСОБА_5
заборгованості по кредиту, відсоткам
та інфляційного нарахування на суму
боргу відповідно до норм ст. 625 ЦК
України і стягнення неустойки
відповідно до умов договору.

Доводи апеляційної скарги про
неправильний розрахунок
заборгованості ґрунтуються на
припущеннях апелянта , не підтверджені
належними доказами і як такі, що
висновки суду не спростовують
підлягають відхиленню. З розрахунку
заборгованості вбачається, що Банком
враховані всі сплачені ОСОБА_5 платежі
і розподіл коштів здійснено відповідно
до передбаченої умовами договору
черговості ( п 6.1.3 договору).

Посилання апелянта на те, що суд першої
інстанції не застосував строк
позовної давності щодо пені, колегія
суддів не приймає до уваги, оскільки
відповідно до ст. 267 ЦК України позовна
давність застосовується лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
рішення. Сплив позовної давності про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.
Як вбачається з матеріалів справи
відповідачі тричі своєчасно належним
чином були повідомлені про час та місце
розгляду справи судом першої
інстанції, проте до суду не з'явилися,
не скористалися своїм правом і заяви
про застосування строку позовної
давності до суду першої інстанції не
подали. У заяві про перегляд заочного
рішення відповідачі також не заявили
про застосування такого строку. Отже
суд першої інстанції не мав правових
підстав для застосування строку
позовної давності щодо вимог про
стягнення неустойки, що відповідає
правовій позиції викладеній у
постанові Верховного суду України від
20 листопада 2013 року у справі № 6-126 цс 13,
яка є обов"язковою для всіх судів.

Оскільки рішення по суті спору
ухвалюється судом першої інстанції, а
на стадії апеляційного провадження
здійснюється лише перевірка
законності й обґрунтованості рішення
суду ( ст. 303 ЦПК України) , то заява про
застосування строку давності може
бути розглянута , якщо вона подана під
час розгляду справи у суді першої
інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що рішення суду в цій частині
ухвалено з дотримання норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування та
ухвалення нового рішення не
вбачається.

Керуючись ст. 303, 307, п. 4 ч. 1 ст. 309 , 316 ЦПК
України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Скадовського районного суду
Херсонської області від 06 червня 2012
року в частині солідарного стягнення з
ОСОБА_7 і ОСОБА_6 скасувати, ухвалити в
цій частині нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог до ОСОБА_7 і
ОСОБА_6 відмовити.

В іншій частині зазначене рішення
залишити без змін.

Рішення набирає чинності з моменту
проголошення і з цього часу може бути
оскаржене у касаційному порядку
протягом 20 днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

головуючий:

судді: