У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2013 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О., Ступак О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Державного
закладу «Дитячий спеціалізований
(спеціальний) санаторій ім. О.О.Боброва
Міністерства охорони здоров'я України»
до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору:
Міністерство охорони здоров'я України,
Алупкінська міська рада Автономної
Республіки Крим, про витребування
земельної ділянки з чужого незаконного
володіння за касаційною скаргою
Державного закладу «Дитячий
спеціалізований (спеціальний)
санаторій ім. О.О.Боброва» Міністерства
охорони здоров'я України, поданою його
представником Волковою Мариною
Ігорівною, на рішення Ялтинського
міського суду Автономної Республіки
Крим від 13 грудня 2012 року та ухвалу
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 18 лютого 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року Державний заклад
«Дитячий спеціалізований (спеціальний)
санаторій ім. О.О.Боброва» Міністерства
охорони здоров'я України звернувся до
суду із зазначеним позовом, мотивуючи
свої вимоги тим, що у його користуванні
на підставі державного акта на право
постійного користування землею
знаходиться земельна ділянка площею
11,26 га у м. Алупка Автономної Республіки
Крим. Перевіркою встановлено незаконне
зайняття відповідачем на території
Державного закладу «Дитячий
спеціалізований (спеціальний)
санаторій ім. О.О.Боброва» Міністерства
охорони здоров'я України частини даної
земельної ділянки площею 0,05 га, тому
просив витребувати на його користь
зазначену земельну ділянку з чужого
незаконного володіння відповідача в
порядку, визначеному ст. 387 ЦК України.

Рішенням Ялтинського міського суду
Автономної Республіки Крим від 13
грудня 2012 року, залишеним без змін
ухвалою Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 18 лютого 2013 року, у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати рішення Ялтинського
міського суду Автономної Республіки
Крим від 13 грудня 2012 року та ухвалу
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 18 лютого 2013 року,
ухвалити нове рішення про задоволення
позову, мотивуючи свою вимогу
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши в межах касаційної скарги
правильність застосування судами норм
матеріального права і додержання норм
процесуального права, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню.

Судами встановлено, що відповідно
державного акта серії КМ № 0000030 від 7
квітня 1995 року, виданого на підставі
рішення Алупкінської міської ради
народних депутатів Автономної
Республіки Крим від 30 червня 1992 року,
санаторію ім. О.О.Боброва на праві
постійного користування належить
земельна ділянка площею 11,2632 га у м.
Алупка Автономної Республіки Крим.

Рішенням 8 позачергової сесії 5
скликання Алупкінської міської ради
Автономної Республіки Крим від 3
листопада 2006 року № 7 скасовано
рішення Алупкінської міської ради
народних депутатів Автономної
Республіки Крим від 3 червня 1992 року
«Про відведення земельних ділянок
санаторіям на території м. Алупка»;
скасований державний акт серії КМ
№ 0000030 від 7 квітня 1995 року, виданий
санаторію ім. О.О.Боброва, та вилучено
із земель зазначеного санаторію
земельну ділянку площею 6,1632 га з
переведенням її до земель Алупкінської
міської ради Автономної Республіки
Крим жилої та суспільної забудови.

Постановою Вищого господарського суду
України від 18 грудня 2006 року скасовано
зазначене рішення Алупкінської
міської ради Автономної Республіки
Крим від 3 листопада 2006 року № 7 «Про
скасування державного акта санаторію
ім. О.О.Боброва та дозволу на виконання
проекту землеустрою відведення
земельної ділянки у постійне
користування».

Актом дослідження земельної ділянки
санаторію ім. О.О.Боброва від 19 травня
2008 року, затвердженим головним лікарем
санаторію ім. О.О.Боброва Мартинюком
О.В., встановлено, що на території
санаторію на земельній ділянці площею
0,05 га розташовані: кам'яна капітальна
двоповерхова будівля та п'ять
некапітальних споруд, які належать
ОСОБА_3

Рішенням Алупкінської міської ради
Автономної Республіки Крим № 23/4 від 30
грудня 2009 року затверджено технічну
документацію по землеустрою для
оформлення права власності на земельну
ділянку площею 0,04 га АДРЕСА_1 для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд, привласнено земельній ділянці
окремий кадастровий номер та передано
її безоплатно у власність відповідача.

На підставі свідоцтва про право
власності від 19 березня 2007 року ОСОБА_3
є власником будинку АДРЕСА_1.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив із того, відповідач є власником
будинку АДРЕСА_1, який знаходиться на
земельній ділянці, переданій останній
у власність, тому без оспорювання права
власності та правових актів
відповідача на спірну земельну ділянку
відсутні правові підстави для
вирішення питання про витребування
земельної ділянки з чужого незаконного
володіння в порядку, визначеному ст. 387
ЦК України.

Проте повністю з такими висновками
судів погодитись не можна.

За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України
(у редакції, чинній на час одержання
відповідачем свідоцтва про право
власності на зазначений будинок)
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування та
державних органів приватизації щодо
земельних ділянок, на яких розташовані
об'єкти, які підлягають приватизації, в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом. Набуття права на землю
громадянами та юридичними особами
здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування.

Відповідно до ст. 120 ЗК України (у
редакції, чинній на вказаний час) при
переході права власності на будівлю і
споруду право власності на земельну
ділянку або її частину може переходити
на підставі цивільно-правових угод, а
право користування - на підставі
договору оренди.

Згідно зі ст. 125 ЗК України (у редакції,
чинній на той же час) право власності та
право постійного користування на
земельну ділянку виникає після
одержання її власником або
користувачем документа, що посвідчує
право власності чи право постійного
користування земельною ділянкою, та
його державної реєстрації. Право на
оренду земельної ділянки виникає після
укладення договору оренди і його
державної реєстрації. Приступати до
використання земельної ділянки до
встановлення її меж в натурі (на
місцевості), одержання документа, що
посвідчує право на неї, та державної
реєстрації забороняється.

Відповідно до ст. 126 ЗК України (у
редакції, чинній на час одержання
відповідачем свідоцтва про право
власності на будинок) право власності
на земельну ділянку і право постійного
користування земельною ділянкою
посвідчується державними актами. Форми
державних актів затверджуються
Кабінетом Міністрів України. Право
оренди землі оформляється договором,
який реєструється відповідно до
закону.

Відповідно до ст. ст. 3, 4 ЦПК України
кожна особа має право звернутись до
суду за захистом своїх порушених прав,
а суд, здійснюючи правосуддя, захищає
порушені права осіб у спосіб,
визначений законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК України захист
прав громадян та юридичних осіб на
земельні ділянки здійснюється шляхом:
визнання прав; відновлення стану
земельної ділянки, який існував до
порушення прав, і запобігання вчиненню
дій, що порушують права або створюють
небезпеку порушення прав; визнання
угоди недійсною; визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування;
відшкодування заподіяних збитків;
застосування інших, передбачених
законом, способів.

За правилами ст. 214 ЦПК України суд,
встановивши фактичні обставини справи,
для вирішення спору повинен
застосувати правову норму, яка регулює
правовідносини, що виникли між
сторонами.

На підставі ст. 387 ЦК України власник
має право витребувати своє майно від
особи, яка незаконно, без відповідної
правової підстави заволоділа ним.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, всупереч вимогам ст.
ст. 212, 213, 214, 215 ЦПК України, на зазначені
норми матеріального права уваги не
звернув, не визначився з характером
спірних правовідносин сторін на час їх
виникнення з точки зору набуття
(перехід чи придбання) відповідачем
права власності на жилу будівлю,
розміщену на спірній земельній ділянці
(помилково вважаючи, що така перебуває
у власності відповідача), та правовою
нормою, що підлягає застосуванню;
зосередившись лише на тому, що
позивачем не оспорено рішення
Алупкінської міської ради
Автономної Республіки Крим № 23/4 від 30
грудня 2009 року, дійшов передчасного
висновку про відсутність правових
підстав для вирішення питання про
витребування земельної ділянки з
чужого незаконного володіння.

Залишаючи без змін рішення суду першої
інстанції, суд апеляційної інстанції
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права уваги не звернув і помилково
залишив рішення суду першої інстанції
без змін.

Оскільки допущені судами порушення
норм процесуального права
унеможливили встановлення фактичних
обставин справи, що мають значення для
правильного її вирішення, судові
рішення підлягають скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції з підстав,
передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 338, 342, 345 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державного закладу
«Дитячий спеціалізований (спеціальний)
санаторій ім. О.О.Боброва»
Міністерства охорони здоров'я України,
подану його представником Волковою
Мариною Ігорівною, задовольнити
частково.

Рішення Ялтинського міського суду
Автономної Республіки Крим від 13
грудня 2012 року та ухвалу Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим від 18
лютого 2013 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Судді А.С.Олійник
В.І.Амелін

Т.П.Дербенцева

С.О.Карпенко

О.В.Ступак