Справа № Провадження
№373/282/13-ц 22-ц/780/6566/13 Головуючий у І
інстанції Потоцький В.В.
Категорія29Доповідач у 2
інстанціїПоліщук 26.12.2013
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 грудня 2013 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

Головуючого судді: Поліщука М.А.,

суддів: Малорода О.І., Ігнатченко Н.В.,

при секретарі: Лопатюк В.Ю.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Києві матеріали справи
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
від 19 вересня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_3 в інтересах
неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5 до
ОСОБА_2, приватного акціонерного
товариства «ПРОСТО-страхування» про
відшкодування шкоди, пов'язаною із
втратою годувальника і відшкодування
моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення осіб, які
беруть участь у розгляді справи,
перевіривши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

В січні 2013 року ОСОБА_6 в інтересах
неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5
звернулась із вказаним позовом в суд
і просила стягнути з ОСОБА_2 на свою
користь в інтересах неповнолітніх
дітей завдану їм моральну шкоду в
розмірі 300 000 гривень, внаслідок
втрати годувальника на утримання
неповнолітніх дітей стягувати з
ОСОБА_2 шкоду в розмірі 989,66грн.
щомісячно на кожну дитину до
досягнення ними 18 років.

Позов обґрунтовувала тим, що із вини
ОСОБА_2 13.02.2010 року на 39 км автодороги
Бориспіль-Дніпропетровськ поблизу
с.Дівички Переяслав-Хмельницького
району сталась дорожно-транспортна
пригода, при якій внаслідок
зіткнення автомобілів чоловік
позивача ОСОБА_7 отримав тілесні
ушкодження, від яких помер. На
утриманні померлого ОСОБА_7
знаходились його діти: син ОСОБА_4 і
дочка ОСОБА_5. Вироком суду ОСОБА_2
засуджений за ст..286 ч.3 КК України, а
тому є відповідальним за
відшкодування шкоди пов'язаною із
втратою годувальника двох
неповнолітніх дітей. Посилалась на
те, що чоловік мав непостійні доходи
та просила враховувати середню
заробітну плату по м. Києву за 2010 рік,
яка становила 2969грн. Завдання дітям
моральної шкоди мотивувала
душевними і моральними стражданнями,
суттєвими змінами у їх житті,
пов'язаними із втратою для дітей
батька

Рішенням Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
від

19 вересня 2013 року позов задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 в
інтересах її неповнолітніх дітей 60 000
гривень моральної шкоди.

Стягнуто з Приватного акціонерного
товариства «ПРОСТО-страхування» на
користь ОСОБА_6 в інтересах її
неповнолітніх дітей 10428 гривень
моральної шкоди.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця і мешканця АДРЕСА_1, на
користь ОСОБА_6 щомісячні платежі
внаслідок втрати годувальника на
утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_3, 790 гривень 67 копійок
щомісячно до досягнення нею
вісімнадцяти років.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця і мешканця АДРЕСА_1, на
користь ОСОБА_6 щомісячні платежі
внаслідок втрати годувальника на
утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_4, 790 гривень 67 копійок
щомісячно до досягнення ним
вісімнадцяти років.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким у позовних вимогах
про стягнення із ОСОБА_2 моральної
шкоди та щомісячних платежів
внаслідок втрати годувальника
відмовити, а в іншій частині
залишити без змін, посилаючись на
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, неправильне
застосування норм матеріального права.

Зокрема в доводах апеляційної скарги
зазначається про те, що ОСОБА_2
відшкодував позивачу матеріальну і
моральну шкоду, передавши їй в
якості компенсації грошові кошти у
сумі 80 000 гривень.

Крім цього, вважав, що судом при
визначенні розміру моральної шкоди
не враховано, що він вчинив злочин з
необережності і не мав умислу на
позбавлення життя чоловіка позивача
та батька її дітей.

Також апелянт вважає неправильними
висновки суду щодо врахування
середньої заробітної плати по
Київській області за 2010 рік,
застосування положень ст.ст.1197-1198 ЦК
України при вирішенні вимог про
відшкодування шкоди завданою смертю
годувальника. Судом не встановлено, а
позивачем не доведено розмір
утримуваного ОСОБА_7
середньомісячного заробітку (доходу).

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню із наступних
підстав.

Так, задовольняючи позовні вимоги в
частині відшкодування шкоди,
пов'язаною із втратою годувальника,
суд виходив із того, що оскільки
ОСОБА_7, на утриманні якого
знаходились двоє неповнолітніх
дітей, постійного заробітку(доходу)
не мав, то відповідно до положень
ст.ст.1197-1198 ЦК України необхідно
враховувати середню заробітну плату
по Київській області за 2010 рік, яка
становила 2372грн. і з врахуванням
вимог ст.1200 ЦК України ОСОБА_2
зобов'язаний відшкодувати завдану
неповнолітнім шкоду із втратою
годувальника в сумі 790,67грн. щомісячно
на кожну дитину до досягнення ними
18 років.

Ухвалюючи рішення про стягнення із
ОСОБА_2 моральної шкоди, завданої
неповнолітнім дітям потерпілого у
розмірі 60 000 гривень, суд виходив із
того, що діями відповідача, що
спричинили смерть батька
неповнолітніх позивачів, останнім
була завдана моральна шкода, яка
полягає в душевних стражданнях,
пов'язаних із втратою рідної їм
людини, вимоги розумності і
справедливості.

Стягнення із Приватного
акціонерного товариства
«ПРОСТО-страхування» моральної шкоди
в розмірі 10 428 грн., суд мотивував
тим, що на момент заподіяння шкоди
цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_2 як власника транспортного
засобу перед позивачами була
застрахована з лімітом
відповідальності за шкоду заподіяну
життю і здоров'ю 50 000грн. (на одного
потерпілого) і відповідно до ст.ст.27,41
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» страховик
відшкодовує моральну шкоду, розмір
якої становить 12 мінімальних
заробітних плат.

Проте погодитись із висновками суду
в частині задоволення позовних вимог
про відшкодування шкоди, пов'язаною
із втратою годувальника, не можна,
так як вони не відповідають вимогам
закону.

Відповідно до ст..60 ЦПК України кожна
сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно із ст.1200 ЦК України у разі
смерті потерпілого право на
відшкодування шкоди мають
непрацездатні особи, які були на його
утриманні або мали на день його смерті
право на одержання від нього утримання,
а також дитина потерпілого, народжена
після його смерті.

Шкода відшкодовується:

1) дитині - до досягнення нею
вісімнадцяти років (учню, студенту - до
закінчення навчання, але не більш як до
досягнення ним двадцяти трьох років);

Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини
першої цієї статті, шкода
відшкодовується у розмірі
середньомісячного заробітку (доходу)
потерпілого з вирахуванням частки, яка
припадала на нього самого та
працездатних осіб, які перебували на
його утриманні, але не мають права на
відшкодування шкоди. До складу доходів
потерпілого також включаються пенсія,
суми, що належали йому за договором
довічного утримання (догляду), та інші
аналогічні виплати, які він одержував.

Судом першої інстанції встановлено і
підтверджується належними доказами,
що

13 лютого 2010 року близько 15.45год на 39 км
автодороги Бориспіль-Дніпропетровськ
поблизу с.Дівички
Переяслав-Хмельницького району
сталась дорожно-транспортна пригода,
при якій внаслідок зіткнення
автомобіля під керуванням ОСОБА_2 і
автомобіля під керуванням чоловіка
позивача ОСОБА_7, останній отримав
тяжкі тілесні ушкодження, від яких
помер на місці пригоди.

Вироком Переяслав -Хмельницького
міськрайонного суду від 19.09.2012 року
ОСОБА_2 визнаний винним і засуджений
за ч.3 ст.286 КК України до п'яти років
позбавлення волі і на підставі ст.75
КК України звільнений від відбування
покарання з випробуванням з
іспитовим строком три роки.

Відповідно до полісу обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності із строком дії від
25.10.2009 року по 24.10.2010 року
цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_2 застрахована страховою
компанією приватне акціонерне
товариства «ПРОСТО-страхування» із
лімітом відповідальності за шкоду
заподіяну життю і здоров'ю (на одного
потерпілого) на суму 51 000грн.

На утриманні ОСОБА_7 до
дорожньо-транспортної пригоди були
неповнолітні діти: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3
і ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Встановлено, що чоловік позивача
ОСОБА_7 постійного місця роботи не
мав, навчався на заочній формі
навчання в університеті розвитку
людини «Україна».

При апеляційному розгляді
встановлено, що при вирішенні
позовних вимог про відшкодування
шкоди, пов'язаною із втратою
годувальника та визначення
заробітку(доходу), суд першої
інстанції застосував положення
ст.ст.1197-1198 ЦК України, які не
підлягають застосуванню до вказаних
правовідносин, оскільки потерпілий
помер.

Вірним є застосування до
вказаних правовідносин положень ст.1200
ЦК України.

Оскільки ОСОБА_7 на час скоєння
дороньо-транспортної пригоди не
працював, позивачем відповідно до
ст.ст.10,60 ЦПК України не доведено
розмір його середньомісячного
заробітку(доходу), то при визначенні
заробітку (доходу) підлягають
застосуванню положення ч.2 ст.1195 ЦК
України, згідно якої розмір
відшкодування визначається, виходячи
з розміру мінімальної заробітної
плати.

Застосування судом першої
інстанції при визначенні розміру
шкоди, пов'язаною із втратою
годувальника, середньої заробітної
плати по Київській області за 2010 рік
не ґрунтується на вимогах закону.

Станом на час заподіяння шкоди
розмір мінімальної заробітної плати
становив 869 гривень.

Виходячи із положень ст.1200 ЦК
України, що шкода відшкодовується у
розмірі середньомісячного заробітку
(доходу) потерпілого з вирахуванням
частки, яка припадала на нього самого
та працездатних осіб, які перебували на
його утриманні, то на кожну дитину
щомісячний платіж внаслідок втрати
годувальника повинен становити
289грн.66коп.

Станом на час вирішення справи
розмір мінімальної заробітної плати
становить 1218грн., відповідно
щомісячний платіж внаслідок втрати
годувальника на кожну дитину повинен
становити 460грн.

Проте як вбачається із довідки
управління соціального захисту
населення Переяслав-Хмельницької
міської ради від 18.12.2013 року ОСОБА_6
відповідно до Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» з
1.03.2011 року отримує допомогу як
одинока мати на двох неповнолітніх
дітей 1091грн., тобто на кожну дитину
по 545грн. 50коп.

Відповідно до Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» №2811-Х11 від 21.11.1992року допомога
на дітей одиноким матерям, одиноким
усиновлювачам, матері (батьку) у разі
смерті одного з батьків, які мають
дітей віком до 18 років (якщо діти
навчаються за денною формою навчання у
загальноосвітніх,
професійно-технічних, а також вищих
навчальних закладах I-IV рівнів
акредитації, - до закінчення такими
дітьми навчальних закладів, але не
довше ніж до досягнення ними 23 років),
надається у розмірі, що дорівнює
різниці між 50 відсотками прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку
та середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менше 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку. Допомога на
дітей одиноким матерям, одиноким
усиновлювачам, матері (батьку) у разі
смерті одного з батьків призначається
на кожну дитину.

З врахуванням встановлених при
апеляційному розгляді обставин,
колегія суддів приходить до
висновку, що рішення суду в частині
позову до ОСОБА_2 про відшкодування
шкоди, пов'язаною із втратою
годувальника підлягає скасуванню,
так як відповідно до ст.309 ЦПК України
висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи,
неправильно застосовано норми
матеріального права.

Колегія суддів вважає можливим
ухвалити нове рішення, яким в цій
частині позову відмовити за
недоведеністю і необґрунтованістю
позовних вимог.

Встановлено, що ОСОБА_6 в зв'язку
із смертю батька дітей отримує
допомогу на двох неповнолітніх дітей
в розмірі 1091грн.

Правові підстави для стягнення
з ОСОБА_2 шкоди, пов'язаною із втратою
годувальника, відповідно до вимог
ст.1200 ЦК України відсутні, так як
щомісячний розмір державної допомоги
на кожну дитину перевищує розмір
шкоди, який можливо стягнути з
врахуванням мінімальної заробітної
плати за вирахуванням частки, яка
припадала на потерпілого та
працездатних осіб, які перебували на
його утриманні.

В іншій частині рішення суду
колегія суддів вважає законним і
обґрунтованим.

Вирішуючи позовні вимоги про
стягнення моральної шкоди, суд
вірно виходив із того, що
неправомірними діями ОСОБА_2
неповнолітнім дітям: доньці ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_3 і сину ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_4 смертю їх батька ОСОБА_7
заподіяно моральну шкоду, яка
виразилась в душевних стражданнях,
які діти пережили у зв'язку із
втратою батька, вимушених змінах у
їх житті.

Судом правильно застосовано
положення ст.ст.23,1167, 1168 ЦК України,
які регулюють відшкодування
моральної шкоди та визначення її
розміру.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди в сумі 60 000 гривень
визначений судом відповідно до вимог
ст.23 ЦК України. При цьому суд
врахував глибину душевних страждань
позивачів, необережний характер дій
заподіювача шкоди, вимоги розумності
і справедливості.

Правильними також є висновки
суду щодо стягнення з страхової
компанії приватного акціонерного
товариства «ПРОСТО-страхування» на
користь позивачів моральної шкоди в
розмірі 10428грн. При цьому суд вірно
керувався положеннями ст.ст.27,41 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

Доводи апеляційної скарги на
те, що суд не врахував ту обставину,
що ОСОБА_2 повністю відшкодував сім'ї
позивача матеріальну і моральну
шкоду, передавши позивачу 80 000грн. в
якості компенсації завданої шкоди не
заслуговують на увагу.

Дійсно, як вбачається із
розписки від 3.07.2012 року ОСОБА_6
отримала від ОСОБА_2 80 000гривень в
якості компенсації заподіяної
матеріальної і моральної шкоди.

Проте колегія суддів
погоджується із доводами позивача
про те, що діти, окремо від своєї
матері - дружини загиблого, мають
право на подання позову про
відшкодування моральної шкоди,
завданої смертю фізичної особи, що
регулюється положеннями ч.2 ст.1168 ЦК
України.

За вказаних обставин при
вирішенні цього позову вказаний
довід апелянта обґрунтовано не
врахований судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги на
те, що при визначенні розміру
моральної шкоди не враховано, що
відповідач вчинив злочин з
необережності і не мав умислу на
позбавлення життя чоловіка позивача
та батька її дітей є
необґрунтованими, оскільки при
визначення розміру грошового
відшкодування моральної шкоди суд
врахував обставини справи, в тому
числі і необережний характер дій
відповідача.

Керуючись ст.ст. 309,316 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л
А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
від

19 вересня 2013 року в частині позову
про відшкодування шкоди, пов'язаною
із втратою годувальника скасувати і
ухвалити нове рішення:

В задоволенні позову ОСОБА_3 в
інтересах неповнолітніх ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до ОСОБА_2, приватного
акціонерного товариства
«ПРОСТО-страхування» про
відшкодування шкоди, пов'язаною із
втратою годувальника - відмовити.

В іншій частині рішення
Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
від 19 вересня 2013 року залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді