Справа 206/7584/13-ц
Провадження 2/206/1661/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" листопада 2013 р. Самарський районний
суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючий суддя
Сухоруков А.О.,

при секретарі
Сядро Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
Восьма дніпропетровська державна
нотаріальна контора, про визначення
часток в праві власності на квартиру,

ВСТАНОВИВ :

31 жовтня 2013 року позивач ОСОБА_1
звернулася до Самарського районного
суду м. Дніпропетровська із позовом про
визначення часток в праві власності на
квартиру.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтувала тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3
на праві спільної сумісної власності з
1996 року належить квартира АДРЕСА_1.
Зазначена квартира є трикімнатною
житловою площею 37 кв.м., загальна площа
квартири складає 63,4 кв.м.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Позивач
прийняла спадщину, відповаідач, яка є
донькою позивачки та померлого ОСОБА_3,
відмовилася від своєї частки на
користь ОСОБА_1, син - ОСОБА_4, помер
ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 18 років, тому інших
спадкоємців за законом немає. Позивач
звернулася із заявою про видачу
свідоцтва про право на спадщину за
законом, але нотаріус відмовила,
оскільки за життя спадкодавця ОСОБА_3
між співвласниками квартири не був
укладений договір про поділ майна, то
нотаріус не може самостійно визначити
частку померлої. За життя спадкодавця
дійсно не було ніяких домовленостей
щодо розміру їх часток в праві
власності на квартиру.

Позивач просить суд визначити, що
частки співвласників ОСОБА_3, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_1 в праві
спільної сумісної власності на
квартиру АДРЕСА_1 були рівними, кожному
належала ? частина квартири (а.с.3-5).

В судовому засіданні позивач позов
підтримала, відповідач підтвердила
викладені в ньому обставини і визнала
позов у повному обсязі.

Третя особа - Восьма ДДНК, в судове
засідання не з'явилася, повідомлялася
належним чином, надали копію спадкової
справи після ОСОБА_3, просили
розглянути справу без їх участі.

Вислухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи,
суд вважає, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав,
встановлених в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3
на праві спільної сумісної власності
на підставі свідоцтва про право
власності на житло від 10 квітня 1996 року,
виданого Виконкомом Дніпропетровської
міської ради народних депутатів згідно
з розпорядженням від 10.04.1996 року № 7/99-96,
належала квартира АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Згідно технічного паспорту на
приватизовану квартиру АДРЕСА_1 на ім'я
ОСОБА_1, складається з трьох кімнат,
житловою площею 37,0 кв.м., загальна площа
63,4 кв.м. (а.с.7).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1, видане Самарським ВДРАЦС
Дніпропетровського МУЮ 28 вересня 2012
року, актовий запис за №882 (а.с. 10).

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є дітьми ОСОБА_3 та
ОСОБА_1, згідно копій свідоцтв про
народження (а.с. 8). Позивач ОСОБА_1 -
дружина ОСОБА_3, згідно свідоцтва про
одруження, шлюб зареєстровано 15 липня
1967 року (а.с. 9). ОСОБА_2 25 квітня 1992 року
зареєструвала шлюб із ОСОБА_7, взявши
прізвище чоловіка (а.с. 9). Таким чином
підтверджуються родинні зв'язки
учасників процесу.

Син позивачки і спадкодавця - ОСОБА_4,
помер ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується
копією свідоцтва про смерть НОМЕР_2,
виданого відділом реєстрації актів
громадянського стану виконкому
Самарської районної Ради народних
депутатів м.Дніпропетровська 16 червня
1995 року, запис за № 718 (а.с. 11).

31 серпня 2013 року Восьмою
дніпропетровською державною
нотаріальною конторою позивачу було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом на
частину квартири АДРЕСА_1, оскільки за
життя спадкодавця між співвласниками
квартири не був укладений договір про
поділ майна, то нотаріус не може
самостійно визначити частку померлої.
(а.с. 12).

Аналізуючи спірні правовідносини,
співвідношуючи їх із встановленими в
судовому засіданні фактичними
обставинами справи, суд виходить із
наступного.

У відповідності до ст. 355 ЦК
України, майно, що є у власності двох
або більше осіб (співвласників),
належить їм на праві спільної
власності (спільне майно). Майно може
належати особам на праві спільної
часткової або на праві спільної
сумісної власності. Право спільної
власності виникає з підстав, не
заборонених законом. Спільна власність
вважається частковою, якщо договором
або законом не встановлена спільна
сумісна власність на майно.

В дійсності, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 набули
право власності на квартиру АДРЕСА_1. В
свідоцтві право власності на житло
було чітко визначено, що співвласники
володіють квартирою на праві спільної
сумісної власності, тобто без
визначення частки кожного із них.

Положеннями ст. 357 ЦК України
встановлено, що частки у праві спільної
часткової власності вважаються
рівними, якщо інше не встановлено за
домовленістю співвласників або
законом. Якщо розмір часток у праві
спільної часткової власності не
встановлений за домовленістю
співвласників або законом, він
визначається з урахуванням вкладу
кожного з співвласників у придбання
(виготовлення, спорудження) майна.

Змістом ст. 370 ЦК України
визначено, що співвласники мають право
на виділ у натурі частки із майна, що є у
спільній сумісній власності. У разі
виділу частки із майна, що є у спільній
сумісній власності, вважається, що
частки кожного із співвласників у
праві спільної сумісної власності є
рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними, законом або
рішенням суду. Виділ частки із майна, що
є у спільній сумісній власності,
здійснюється у порядку, встановленому
статтею 364 цього Кодексу.

Оскільки за життя ОСОБА_3 між
співвласниками жодних суперечностей
про частки кожного у праві власності на
квартиру не існувало, жодних
домовленостей про ці частки також не
встановлено, в своїй позовній заяві
позивач не піднімає питання про
збільшення її частки у праві спільної
сумісної власності, а просить суд
визнати, що частки між співвласниками
були рівними, що ґрунтується на законі
та відповідає фактичним обставинам
справи, суд вважає обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню
вимоги позивача про визначення часток
співвласників квартири у праві
спільної сумісної власності, як таких,
що є рівними.

За приведеними вище висновками
було встановлено, що співвласникам
належали по ? частина спірної квартири.

У зв'язку з такими обставинами суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги позивача є повністю
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню в заявлений
позивачем спосіб.

Керуючись ст.ст. 355, 357, 370, 1261, 1268, 1278 ЦК
України, ст.ст.4-8, 10, 11, 18, 57-60, 131, 174, 209,
212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визначити, що частки у праві спільної
сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1
ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, і
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до
свідоцтва про право власності на житло
від 10 квітня 1996 року, виданого
Виконкомом Дніпропетровської міської
Ради народних депутатів згідно з
розпорядженням від 10.04.1996 року № 7/99-96,
зареєстрована МБТІ в реєстрову книгу
за №267п-22, були рівними і кожному
співвласнику належало по 1/2 (одній
другій) частині квартири.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Самарський районний суд м.
Дніпропетровська протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
оголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
А.О. Сухоруков