Головуючий суду 1 інстанції - Бойко С.Л.
Доповідач - Фарятьєв С.О.
Справа № 413/6078/13-ц
Провадження № 22ц/782/5071/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2013 року колегія суддів
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Луганської області в
складі:

головуючого - Фарятьєва С.О.

суддів - Украінцевої Л.Д.,
Іванової І.П.

при секретарі - Вербицькому
І.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Луганської області цивільну
справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на
рішення Краснолуцького міського суду
Луганської області від 11 листопада 2013
року за позовом ОСОБА_2 до ДП
«Донбасантрацит» в особі ВП шахта
«Княгинінська», 3-тя особа Відділення
виконавчої дирекції Фонду ССНВ України
в м.Красний Луч про стягнення моральної
шкоди,

В С Т А Н О
В И Л А:

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернувся
до суду з позовом до ДП
«Донбасантрацит» в особі ВП шахта
«Княгинінська», 3-тя особа Відділення
виконавчої дирекції Фонду ССНВ України
в м.Красний Луч, в якому просив стягнути
з відповідача на його користь моральну
шкоду в сумі 68.820 грн., посилаючись на те,
що він тривалий час працював на
підземних роботах на підприємствах
вугільної промисловості у шкідливих
умовах праці, внаслідок чого у 1994 році
отримав 30% втрати професійної
працездатності, а в подальшому 20%
безстроково, в зв`язку з чим має право
на відшкодування такої шкоди.

Рішенням Краснолуцького міського
суду Луганської області від 11
листопада 2013 року у позовних вимогах
ОСОБА_2 до ДП «Донбасантрацит» в особі
ВП шахта «Княгинінська», 3-тя особа
Відділення виконавчої дирекції Фонду
ССНВ України в м.Красний Луч про
стягнення моральної шкоди було
відмовлено у зв`язку з пропуском строку
звернення до суду

Не погодившись з таким рішенням
суду першої інстанції позивач подав
апеляційну скаргу на нього, в якій
просить його скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення його
позовних вимог, посилаючись на те, що
суд не застосував діючи норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини.

Заперечень на апеляційну скаргу до
матеріалів справи не надійшло.

Про місце, день та час слухання
справи в суді апеляційної інстанції
сторони та 3-тя особа були повідомлені
своєчасно та належним чином, але до
судового засідання позивач та
представники відповідача та 3-ої особи
не з'явились і про причини своєї неявки
суд не повідомили.

Вислухавши доповідача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обгрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та обговоривши доводи
апеляційної скарги, судова колегія
приходить до наступного.

В силу ст.124 Конституції України
юрисдикція судів поширюється на всі
правовідносини, що виникають у державі.

Згідно з вимогами ст.4 ЦПК України,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України,
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

У відповідності з ч.1 ст.11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних та
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Крім того, згідно ч.1 ст.60 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог чи заперечень.

З матеріалів справи вбачається, що
ці вимоги закону судом першої
інстанції виконані були у повному
обсязі.

Судом встановлено, що позивач
починаючи з 25.06.1979 року перебував у
трудових відносинах з відповідачем,
працюючи на підземних роботах і 25.03.2001
року був звільнений з роботи за ст.38
КЗпП України у зв`язку з переходом на
пенсію. 7 лютого 2011 року його знову було
прийнято на роботу на шахту
«Княгинінська», де він працював в
якості підземного прохідника з повним
робочим днем під землею, проте 22.04.2013
року його було звільнено з роботи за п.4
ст.40 КЗпП України за прогули без
поважних причин.

7 березня 1985 року з позивачем
стався нещасний випадок на
виробництві, про що 8 березня 1985 року
був складений відповідний акт за №19
форми Н-1.

Згідно виписки з акту освідчення
ВТЕК від 08.03.1993 року позивачу, в зв`язку
із травмою у 1985 році, було встановлено
15% втрати професійної працездатності з
06.12.93. В подальшому позивач
неодноразово проходив освідчення у
ВТЕК, де йому також встановлювались
відсотки втрати професійної
працездатності.

Відмовляючи позивачу у
задоволенні позову суд виходив з того,
що право на звернення до суду з позовом
про відшкодування моральної шкоди
виникло у нього з того часу, коли йому
вперше було встановлено втрату
професійної працездатності.

Такий висновок суду першої
інстанції є обґрунтованим, оскільки
вперше про своє право на отримання
моральної шкоди позивач дізнався у 1993
році.

У пункті 16 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», з подальшими
доповненнями, роз'яснено, що до вимог
про відшкодування моральної шкоди у
випадках, передбачених трудовим
законодавством, застосовується
тримісячний строк позовної давності
(ст.233 КЗпП України).

Крім того, відповідно до Рішення
Конституційного Суду України від 22
лютого 2012 року №4-рп/2012 зазначено, що в
аспекті конституційного звернення
визначені Цивільним кодексом України і
Кодексом підстави та порядок
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди слід розглядати у нерозривному
зв`язку з положеннями ст.233 Кодексу, в
яких встановлено строки звернення до
суду за вирішенням трудових спорів,
зокрема тримісячний строк, який
розпочинається з дня, коли працівник
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права.

Доказів поважності причин
пропуску, встановленого ст.233 КЗпП
України тримісячного строку для
звернення до суду, позивач суду не
надав та з клопотанням про поновлення
цього строку до суду не звертався.

Тому доводи відповідача щодо
відсутності підстав для відшкодування
позивачу моральної шкоди,
заслуговують, на думку судової колегії,
на увагу.

Отже за таких обставин колегія
суддів зазначає, що розглядаючи
позовні вимоги, суд першої інстанції
повно та всебічно з'ясував обставини
справи, перевірив доводи та
заперечення сторін, правильно
встановив правовідносини, які склались
між ними, надав їм належну оцінку і
дійшов до обґрунтованого висновку про
відмову позивачу у задоволенні
позовних вимог за пропуском строку
звернення до суду.

Висновки суду 1-ої інстанції є
правильними, оскільки ґрунтуються на
обставинах, які встановлені в судовому
засіданні, наданих сторонами доказах, у
відповідності з нормами матеріального
і процесуального законодавства.

В силу ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Рішення суду відповідає вимогам
ст.ст.213, 214 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги позивача
не спростовують фактичних обставин
справи, встановлених судом, і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом норм матеріального
чи процесуального права, яке призвело
або могло призвести до неправильного
вирішення справи та не містять
передбачених законом підстав для
скасування або зміни оскаржуваного
рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л
И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити, а рішення Краснолуцького
міського суду Луганської області від 11
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно,
але може бути оскаржена у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20-ти днів
після її проголошення.

Головуючий:

Судді: