Справа №784/5043/13 18.12.2013 18.12.2013 18.12.2013
Провадження № 22ц/784/4055/13 Головуюча у
першій інстанції Тихонова Н.С.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2013 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Галущенка О.І.,

суддів: Коломієць В.В., Довжук Т.С.,

при секретарі судового засідання
Богатирьовій В.А.,

за участю представника заявниці
ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_4

на ухвалу Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 20 листопада 2013 року
постановленою за заявою ОСОБА_4 про
поновлення пропущеного строку для
пред'явлення виконавчого документа до
виконання по справі за позовом

ОСОБА_4

до

ОСОБА_5

про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И Л А:

22 жовтня 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з заявою про поновлення
пропущеного строку для пред'явлення
виконавчого документа до виконання по
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про
стягнення боргу.

Заявниця зазначала, що в 05 грудня 2008
року Ленінським районним судом м.
Миколаєва, на підставі рішення
Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 07 листопада 2008 року їй
було видано виконавчий лист № 2-4864 про
стягнення з ОСОБА_5 на її користь борг у
розмірі 45 035 грн., судовий збір 461 грн., 30
грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення, а разом 45 526 грн.
Постановою старшого державного
виконавця Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції від 14 липня 2009 року вказаний
виконавчий документ повернуто
стягувачеві відповідно п. 1 ст. 40 Закону
України «Про виконавче провадження», в
редакції від 21 квітня 1999 року зі
змінами та доповненнями. Борг ОСОБА_5 на
її користь не сплачений. Між тим, на
даний час вона не може звернутися з
виконавчим листом для примусового
виконання, оскільки строк його
пред'явлення до виконання скінчився 05
грудня 2011 року.

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 20 листопада 2013 року у
задоволенні заяви ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить
вказану ухвалу суду скасувати та
постановити нову ухвалу про
задоволення її заяви в повному обсязі,
визнавши поважною причину пропуску
строку для пред'явлення виконавчого
документа до виконання та поновити
його. На думку апелянта ухвала суду є
незаконною та постановленою без
з'ясування всіх обставин, які мають
значення у справі.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення представника заявниці,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст. 23 Закону та ст. 371 ЦПК України
стягувач, який пропустив строк
пред'явлення виконавчого документа до
виконання, має право звернутися із
заявою про поновлення пропущеного
строку до суду, який видав відповідний
документ або до суду за місцем
виконання, а суд у разі визнання причин
пропуску поважними може поновити його.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону
України «Про виконавче провадження», в
редакції, яка діяла на час виникнення
правовідносин, (далі - Закон) виконавчі
документи про примусове виконання
судових рішень можуть бути пред'явлені
на виконання протягом трьох років, якщо
інше не передбачено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, 05
грудня 2008 року Ленінським районним
судом м. Миколаєва було видано
виконавчий лист № 2-4864 про стягнення з
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 боргу в
розмірі 45 035 грн. судового збору в
розмірі 461 грн., 30 грн. витрат на
інформаційне - технічне забезпечення
розгляду справи, а всього 45 526 грн. (а.с.
25).

Постановою старшого державного
виконавця від 16 грудня 2008 року було
відкрито виконавче провадження з
виконання виконавчого листа № 2-4864
виданого 05 грудня 2008 року (а.с. 29).

В подальшому, ОСОБА_4 звернулась до
державного виконавця з письмовою
заявою про повернення виконавчого
документа та постановою старшого
державного виконавця від 14 липня 2009
вищезазначений виконавчий документ
був повернутий стягувачу на підставі п.
1 ст. 40 Закону (а.с. 24).

Пунктом 1 ст. 40 Закону «Про виконавче
провадження», в редакції яка діяла на
час повернення виконавчого документу,
передбачено, що виконавчий документ,
прийнятий державним виконавцем до
виконання, за яким стягнення не
проводилося або було проведено
частково, повертається стягувачеві за
його письмовою заявою.

Згідно ч. 5 ст. 40 Закону повернення
виконавчого документа стягувачеві з
підстав, передбачених пунктами 2-6
частини першої цієї статті, не
позбавляє його права повторно
пред'явити виконавчий документ до
виконання в межах строків,
встановлених статтею 21 цього Закону.

Аналіз вказаної норми Закону
передбачає, що виконавчий документ,
прийнятий державним виконавцем до
виконання, за яким стягнення не
провадилося або було проведено
частково та який повертається
стягувачеві за його письмовою заявою,
позбавляє права останнього для
повторного пред'явлення виконавчого
документа до виконання.

Також, колегія суддів погоджується з
висновком суду і щодо пропуску
заявницею трирічного строку для
пред'явлення виконавчого документа до
виконання без поважних причин.

Доводи апеляційної скарги щодо
наявності у ОСОБА_4 гіпертонічної
хвороби 3 ступеня, яка дає ускладнення
на розлад центральної нервової системи
зі зниженням інтелектуально -
психічних функцій та провалами у
пам'яті не заслуговують на увагу,
оскільки не мають правового значення.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що ухвала суду є законною і
постановленою з дотриманням норм
процесуального права, а тому відсутні
підстави для її скасування.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 315 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а
ухвалу Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 20 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді