Справа № 204/2629/13-ц
Провадження № 2/204/1365/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2013 року Красногвардійський
районний суд м. Дніпропетровська у
складі:

головуючої - судді Нізік О.В.

при секретарі - Таран К.В.

за участю: представника позивача -
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, треті особи: Третя державна
нотаріальна контора м.
Дніпропетровська, Реєстраційна служба
Дніпропетровського міського
управління юстиції про визнання
свідоцтва про право на спадщину
недійсним, -

в с т а н о в и в:

10 квітня 2013 року позивач звернувся до
суду з вищевказаним позовом. В
обґрунтування своїх вимог посилається
на те, що 14.05.2010 року він звернувся до
комунального підприємства
«Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації» з
замовленням № 07/7926 стосовно проведення
анулювання державної реєстрації права
власності за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на
житловий будинок літ. А-1 у
домоволодінні АДРЕСА_1 у зв'язку з його
відсутністю, але йому було відмовлено,
20.05.2010 року було прийнято рішення про
відмову у проведенні. На підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом та заповітом від 28.12.1971 року
право власності закріплено за ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Згідно відповіді КП
"ДМБТІ" від 11.03.06 року № 2201
зареєстровано право власності на
житловий будинок літ. А-1 у
домоволодінні АДРЕСА_1 за ОСОБА_8,
ОСОБА_4, ОСОБА_3 Рішенням
Красногвардійського районного суду
від 01.10.1979 року визнано право власності
за ОСОБА_8 215/800 частин домоволодіння
рішенням Красногвардійської районної
ради № 473/3 від 20.11.92 року частка ОСОБА_6
перейшла у власність ОСОБА_8 На даний
час, частка ОСОБА_8 перейшла у спадок за
законом йому, ОСОБА_2, і він є власником
423/800 частин домоволодіння АДРЕСА_1
згідно рішення Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
13.03.2007 року. Дане домоволодіння
складалося з житлового будинку А-1 (на
даний момент зруйнований) та житлового
будинку літ. Б-1. У зв'язку з тим, що в
житловому будинку літ. А-1 ніхто не
проживав і не підтримував його у
належному стані, будинок зруйнувався.
На сьогоднішній день, згідно Акту
наданого КП ДМБТІ проведено обстеження
земельної ділянки АДРЕСА_1 та виявлено,
що на мент обстеження житловий будинок
літ. А-1 знесений. На даний час
відсутність житлового будинку літ. А-1
підтверджується технічним паспортом
виданим КП «Дніпропетровським
міжміським бюро технічної
Інвентаризації» від 23.12.2005 року та
актом ідеальних часток від 23.01.2006 року,
в примітці якого говориться: «У зв'язку
зі зносом житлового будинку літ. А-1
необхідно анулювати свідоцтво про
право на спадщину від 28.12.1971 року на 30/100
частин домоволодіння, зареєстрованих
за гр. ОСОБА_4 та свідоцтво про право на
спадщину від 23.11.84 року на 11/100 частин
домоволодіння за гр. ОСОБА_3». У
відповідності до рішення нарсуду
Красногвардійського району м.
Дніпропетровська від 01.10.1979 року
власниками домоволодіння АДРЕСА_1 були:
ОСОБА_11, якій належить 129/800 частин
домоволодіння; ОСОБА_8, якій належить
215/800 частин домоволодіння; ОСОБА_4,
якому належить 23/100 частин
домоволодіння; ОСОБА_6, якому належить
26/100 частин домоволодіння; ОСОБА_5, якій
належить 8/100 частин домоволодіння;
частка, яка належала ОСОБА_6 та ОСОБА_8
перейшла у спадок йому, ОСОБА_2 в
розмірі встановленому рішенням
нарсуду. ОСОБА_4 не перереєстрував свою
частку, згідно рішення нарсуду. Його
свідоцтво про право на спадщину від
28.12.1971 року видано на 30/100 частин
домоволодіння. ОСОБА_4 - помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року згідно відповіді
Ленінського відділу РАЦС від 28.02.06. № 800.
Спадкова справа після померлого не
відкривалася, свідоцтво про право на
спадщину не видавалося, що
підтверджується листами Третьої
Дніпропетровської нотаріальної
контори від 01.03.06 року № 594 та від 25.06.2010
року № 1787. Частка, яка належала гр.
ОСОБА_5 перейшла у спадок ОСОБА_3 згідно
свідоцтва від 23.11.84 року в розмірі 11/100
частин домоволодіння, що перевищує
розмір встановлений рішенням нарсуду,
тому дане свідоцтво є таким, що порушує
права інших співвласників
домоволодіння та повинно бути визнане
недійсним. Вважає, що свідоцтво про
спадщину за законом видане ОСОБА_3 є
недійсним, а тому суд повинен скасувати
державну реєстрацію. Також, підлягає
скасуванню державна реєстрація за
ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право
на спадщину за законом від 28.12.1971 року
виданого на 30/100 частин домоволодіння,
оскільки ним не було перереєструвано
свою частку, згідно рішення нарсуду,
крім того, ОСОБА_4 - помер ІНФОРМАЦІЯ_1
року згідно відповіді Ленінського
відділу РАЦС від 28.02.06. № 800. Спадкова
справа після померлого не
відкривалася, свідоцтво про право на
спадщину не видавалося, що
підтверджується листами Третьої
Дніпропетровської нотаріальної
контори від 01.03.06 року № 594 та від 25.06.2010
року № 1787. Хочу також зазначити, що у
відповідності до п. 2 ст. 26 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень", у разі скасування на
підставі рішення суду про державну
реєстрацію прав до Державного реєстру
вноситься запис про скасування
державної реєстрації прав. Отже, у
зв'язку з встановлення факту
недійсності свідоцтв, необхідно
скасувати і державну реєстрацію, що
виникла на їх підставі. Просив: визнати
недійсним свідоцтво про право на
спадщину за законом на 11/100 частини
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1,
видане ОСОБА_3 від 23.11.1984 року,
посвідченого Третьою
Дніпропетровською нотаріальною
конторою за реєстром № 1-5660; визнати
недійсним свідоцтво про право на
спадщину за законом та заповітом на 30/100
частини домоволодіння за адресою:
АДРЕСА_1, видане ОСОБА_4 від 28.12.1971 року
посвідченого Третьою
Дніпропетровською нотаріальною
конторою за реєстром № 1 -4220; скасувати
державну реєстрацію за ОСОБА_3 на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом від 23.11.1984 року
посвідченого Третьою
Дніпропетровською нотаріальною
конторою № 1-5660 на 11/100 частин
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1;
скасувати державну реєстрацію за
ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право
на спадщину за законом від 28.12.1971 року,
посвідченого Третьою
Дніпропетровською нотаріальною
конторою за реєстром № 1-4220 на 30/100
частини домоволодіння за адресою:
АДРЕСА_1.

У судовому засіданні представник
позивача заявлені позовні вимоги
підтримав та наполягав на їх
задоволенні у повному обсязі.

Відповідачка у судове засідання не
з'явилася.

Представник третьої особи у судове
засідання не з'явився.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому
цим Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають
у державі.

Як встановлено в судовому засіданні, на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом та заповітом
виданого третьою Дніпропетровською
державною нотаріальною конторою від
28.12.1971 року за реєстром № 1-4220,
зареєстрованого в КП "ДМБТІ" 03.01.72 р.,
право власності на житловий будинок
літ. А-1 у домоволодінні АДРЕСА_1
закріплено за ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Згідно відповіді КП "ДМБТІ" від 11.03.06
року № 2201 зареєстровано право
власності на житловий будинок літ. А-1 у
домоволодінні АДРЕСА_1 за ОСОБА_8,
ОСОБА_4, ОСОБА_3

Рішенням Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
13 березня 2007 року встановлено факт
прийняття спадщини ОСОБА_2
Єгоровичемпісля смерті його матері
ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.
Визнано за ОСОБА_2 право власності в
порядку спадкування за законом на 423/800
частини домоволодінняАДРЕСА_1 (а. с. 5,6).

Згідно Акту наданого КП ДМБТІ
проведено обстеження земельної
ділянки АДРЕСА_1 та виявлено, що на мент
обстеження житловий будинок літ. А-1
знесений. На даний час відсутність
житлового будинку літ. А-1
підтверджується технічним паспортом
виданим КП «Дніпропетровським
міжміським бюро технічної
Інвентаризації» від 23.12.2005 року та
актом ідеальних часток від 23.01.2006 року,
в примітці якого говориться: «У зв'язку
зі зносом житлового будинку літ. А-1
необхідно анулювати свідоцтво про
право на спадщину від 28.12.1971 року на 30/100
частин домоволодіння, зареєстрованих
за гр. ОСОБА_4 та свідоцтво про право на
спадщину від 23.11.84 року на 11/100 частин
домоволодіння за гр. ОСОБА_3».

У відповідності до рішення нарсуду
Красногвардійського району м.
Дніпропетровська від 01.10.1979 року (а.с.
17-20) власниками домоволодіння АДРЕСА_1
були: ОСОБА_11, якій належить 129/800 частин
домоволодіння; ОСОБА_8, якій належить
215/800 частин домоволодіння; ОСОБА_4,
якому належить 23/100 частин
домоволодіння; ОСОБА_6, якому належить
26/100 частин домоволодіння; ОСОБА_5, якій
належить 8/100 частин домоволодіння.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Частка, що належала ОСОБА_6 та ОСОБА_8
перейшла у спадок ОСОБА_2 в розмірі
встановленому рішенням нарсуду.

ОСОБА_4 не перереєстрував свою частку,
згідно рішення нарсуду. Свідоцтво про
право на спадщину від 28.12.1971 року видано
на 30/100 частин домоволодіння. ОСОБА_4 -
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року згідно
відповіді Ленінського відділу РАЦС від
28.02.06. № 800. Спадкова справа після
померлого не відкривалася, свідоцтво
про право на спадщину не видавалося, що
підтверджується листами Третьої
Дніпропетровської нотаріальної
контори від 01.03.06 року № 594 та від 25.06.2010
року № 1787.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України -
свідоцтво про право на спадщину
визнається недійсним за рішенням суду,
якщо буде встановлено, що особа, якій
воно видане, не мала права на
спадкування, а також в інших випадках,
встановлених законом. Згідно Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
30.05.2008 № 7 "Про судову практику у справах
про спадкування" - іншими підставами
можуть бути: визнання заповіту
недійсним, визнання відмови від
спадщини недійсною, визнання шлюбу
недійсним, порушення у зв'язку з
видачею свідоцтва про право на
спадщину прав інших осіб тощо.

Частка, що належала гр. ОСОБА_5 перейшла
у спадок ОСОБА_3 згідно свідоцтва від
23.11.84 року в розмірі 11/100 частин
домоволодіння, що перевищує розмір
встановлений рішенням нарсуду, тому
дане свідоцтво є таким, що порушує
права інших співвласників
домоволодіння та повинно бути визнане
недійсним.

Статтею 215 ЦК України передбачено
наступне: 1. Підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу. 2.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. У випадках,
встановлених цим Кодексом, нікчемний
правочин може бути визнаний судом
дійсним. 3. Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 216 ЦК України, передбачено
наступне : 1. Недійсний правочин не
створює юридичних наслідків, крім тих,
що пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування. 2.
Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного
правочину другій стороні або третій
особі завдано збитків та моральної
шкоди, вони підлягають відшкодуванню
винною стороною. 3. Правові наслідки,
передбачені частинами першою та другою
цієї статті, застосовуються, якщо
законом не встановлені особливі умови
їх застосування або особливі правові
наслідки окремих видів недійсних
правочинів. 4. Правові наслідки
недійсності нікчемного правочину, які
встановлені законом, не можуть
змінюватися за домовленістю сторін. 5.
Вимога про застосування наслідків
недійсності нікчемного правочину може
бути пред'явлена будь-якою
заінтересованою особою. Суд може
застосувати наслідки недійсності
нікчемного правочину з власної
ініціативи.

У відповідності до п. 2 ст. 26 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень", у разі скасування на
підставі рішення суду про державну
реєстрацію прав до Державного реєстру
вноситься запис про скасування
державної реєстрації прав. Отже, у
зв'язку з встановлення факту
недійсності свідоцтв, необхідно
скасувати і державну реєстрацію, що
виникла на їх підставі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Таким чином, враховуючи те, що позивач
довів обставини викладені у позовній
заяві, натомість відповідачка їх не
спростувала, суд вважає за необхідне
визнати недійсним свідоцтво про право
на спадщину за законом на 11/100 частини
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1,
видане ОСОБА_3 від 23.11.1984 року,
посвідченого Третьою
Дніпропетровською державною
нотаріальною конторою за реєстром №
1-5660. Визнати недійсним свідоцтво про
право на спадщину на 30/100 частини
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1,
видане ОСОБА_4 від 28.12.1971 року
посвідченого Третьою
Дніпропетровською державною
нотаріальною конторою за реєстром № 1 -
4220. Скасувати державну реєстрацію за
ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право
на спадщину за законом від 23.11.1984 року
посвідченого Третьою
Дніпропетровською державною
нотаріальною конторою № 1-5660 на 11/100
частин домоволодіння за адресою:
АДРЕСА_1. Скасувати державну реєстрацію
за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про
право на спадщину від 28.12.1971 року,
посвідченого Третьою
Дніпропетровською державною
нотаріальною конторою за реєстром №
1-4220 на 30/100 частини домоволодіння за
адресою: АДРЕСА_1.

На підставі ст. 88 ЦПК України,
враховуючи результат розгляду справи,
суд вважає за необхідне стягнути з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові
витрати по сплаті судового збору у сумі
115 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 4-8, 10, 11, 15, 18, 57-60, 79, 88, 169, 208, 209, 212 - 215, 218
Цивільного процесуального кодексу
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті
особи: Третя державна нотаріальна
контора м. Дніпропетровська,
Реєстраційна служба
Дніпропетровського міського
управління юстиції про визнання
свідоцтва про право на спадщину
недійсним - задовольнити у повному
обсязі.

Визнати недійсним свідоцтво про право
на спадщину за законом на 11/100 частини
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1,
видане ОСОБА_3 від 23.11.1984 року,
посвідченого Третьою
Дніпропетровською державною
нотаріальною конторою за реєстром №
1-5660.

Визнати недійсним свідоцтво про право
на спадщину на 30/100 частини
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1,
видане ОСОБА_4 від 28.12.1971 року
посвідченого Третьою
Дніпропетровською державною
нотаріальною конторою за реєстром № 1 -
4220.

Скасувати державну реєстрацію за
ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право
на спадщину за законом від 23.11.1984 року
посвідченого Третьою
Дніпропетровською державною
нотаріальною конторою № 1-5660 на 11/100
частин домоволодіння за адресою:
АДРЕСА_1.

Скасувати державну реєстрацію за
ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право
на спадщину від 28.12.1971 року,
посвідченого Третьою
Дніпропетровською державною
нотаріальною конторою за реєстром №
1-4220 на 30/100 частини домоволодіння за
адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
судові витрати по сплаті судового
збору у сумі 115 грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Красногвардійський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення суду.

Суддя
О. В. Нізік