РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 123/4085/13-ц

Провадження № 2/123/2028/2013

19.09.2013 року
м. Сімферополь

Київський районний суд м.
Сімферополя

під головуванням судді Сенька М.Ф.,

при секретарі
Жолуденко С.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
яка діє в інтересах неповнолітньої
ОСОБА_3 про визнання спільною сумісною
власністю, усунення від спадщини,
визнання права власності у порядку
спадкування, треті особи: Третя
Сімферопольська державна нотаріальна
контора, Служба у справах дітей
виконавчого комітету Київської
районної ради м. Сімферополя,

встановив:

ОСОБА_1 11.04.2013 року звернулась до суду з
вищезазначеним позовом.

Позов, з урахуванням наступних
уточнень, мотивовано таким.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер брат ОСОБА_4, після
його смерті відкрилась спадщина на
квартиру АДРЕСА_1, спадкоємцем першої
черги був син спадкодавця ОСОБА_5,
спадкоємцем другої черги є вона
позивач у справі, дружина спадкодавця
ОСОБА_6 померла раніше - ІНФОРМАЦІЯ_4,
син спадкодавця ОСОБА_5 помер
ІНФОРМАЦІЯ_5 при відбуванні покарання в
місцях позбавлення волі, позивач, вона
ОСОБА_1 звернулась у встановлений
законом строк до нотаріальної контори
із заявою про прийняття спадщини після
смерті брата ОСОБА_4, проте нотаріусом
17.04.2013 року було відмовлено у вчиненні
нотаріальної дії. Вважає, що син
спадкодавця - ОСОБА_5 не цікавився
здоров'ям свого батька, ніякої допомоги
не надавала і невістка спадкодавця -
відповідач по справі, яка мешкає в
місті та добре знала про його
безпорадний стан та хворобу. Поховання
спадкодавця було здійснено також
позивачем. Враховуючі, що в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_3 її матір'ю
ОСОБА_2 до нотаріальної контори 27.07.2012
року подана заява про прийняття
спадщини після смерті батька дитини -
сина спадкодавця ОСОБА_5, просить
усунути ОСОБА_5 та його неповнолітню
доньку ОСОБА_3 від спадщини після
смерті ОСОБА_4, що помер ІНФОРМАЦІЯ_3.
Визнати квартиру АДРЕСА_1 об'єктом
спільної сумісної власності подружжя
ОСОБА_6 та ОСОБА_4. Визнати за нею -
ОСОБА_1 право власності в порядку
спадкування на квартиру АДРЕСА_1 після
смерті ОСОБА_4, що помер ІНФОРМАЦІЯ_3, що
був спадкоємцем та прийняв спадщину
після смерті ОСОБА_6, що померла
ІНФОРМАЦІЯ_4.

Представник позивача ОСОБА_7 в судовому
засіданні на вимогах уточненого позову
наполягала, надала пояснення, що по
суті зводяться до викладеного в
уточненій позовній заяві (т.1, а.с. 188-191).

Представник відповідача ОСОБА_8 проти
задоволення позову заперечував. Надав
пояснення, що по суті зводяться до
письмових заперечень до позову від
03.09.2013 року (т. 2, а.с. 4-7).

Представник Служби у справах дітей
надіслав заяву, відповідно до якої
просить розглянути справу без участі
представника, проти позову заперечує.

Представник Третьої Сімферопольської
державної нотаріальної контора в
судове засідання не з'явився.

Вислухавши представників сторін,
дослідивши докази та інші матеріали
справи, допитавши свідків ОСОБА_9,
ОСОБА_10, суд приходить до висновку про
відмову в задоволенні позову.

Судом встановлено таке.

Відповідно до повідомлення начальника
КРП «Сімферопольське міжміське бюро
реєстрації та технічної
інвентаризації» від 16.05.2013 року (т. 1 а.с.
144) право власності на квартиру АДРЕСА_1
зареєстроване в цілому за ОСОБА_6 на
підставі свідоцтва про право
власності, виданого виконкомом
Сімферопольської міської Ради, 08.02.2005
року.

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (т. 1, а.с. 18).

Спадкова справа після її смерті не
відкривалась.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1, а.с. 25).

Із заявами про прийняття спадщини,як це
вбачається із спадкової справи за
померлим ОСОБА_4 звернулись його сестра
ОСОБА_1 Будь якої заяви сина
спадкодавця ОСОБА_5 спадкова справа не
містить.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (т. 1, а.с. 64).

За майном померлого відкрита спадкова
справа за заявою матері його дочки
ОСОБА_3 (т.1 а.с.63).

Відповідно до довідки
Житлово-будівельного кооперативу № 83
пайовий внесок за квартиру АДРЕСА_1 в
сумі 4305 радянських рублів був повністю
внесений (т. 2 , а.с. 11). В списку громадян,
якім надана вказана житлова площа,
ОСОБА_6, чоловік - ОСОБА_4, син ОСОБА_5.

Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 був
зареєстрований 17.01.1976 року (т. 1, а.с. 17).

Згідно зі ст. 15 Закону України «Про
власність», що був чинним на час
виникнення права власності на
квартиру, член житлового,
житлово-будівельного, дачного,
гаражного чи іншого кооперативу або
товариства, який повністю вніс свій
пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж,
іншу будівлю або приміщення, надані
йому в користування, набуває права
власності на це майно.

Відповідно до п. 1 ст. 17 Закону України
«Про власність» під час внесення паю в
ЖБК за рахунок коштів, одержаних
внаслідок сумісної праці сім'ї члена
кооперативу, паєнагромадження, а після
повного внесення паю - квартира є
спільною сумісною власністю членів
сім'ї, якщо інше не було встановлено
письмовою угодою між ними.

З аналізу зазначених норм закону
слідує, що спільна сумісна власність
членів сім'ї члена кооперативу
презюмується з моменту початку
спільного проживання та початку
виплати пайових внесків та існує до
того часу, коли між членом
житлово-будівельного кооперативу та
членами його сім'ї існує спільна
сумісна праця, тобто вони проживають
однією сім'єю та ведуть спільне
господарство з правами та обов'язками,
передбаченими ст. 64 ЖК України.

Згідно з п.11 ч.1 ст.346 ЦК України
право власності припиняється у разі
смерті власника.

Крім того, відповідно до ч.4 ст.25 ЦК
України зі смертю особи припиняється
її правоздатність, тому за померлою
особою не можна визнати будь-яке право.

З урахуванням
зазначеного правовий статус майна
з питань його належності певній особі
за позовом спадкоємця визначається
за фактичними обставинами без
визнання будь-якого права за
померлими особами.

Отже, квартира АДРЕСА_1 належала на
праві спільної сумісної власності
ОСОБА_4 та ОСОБА_6

Оскільки, таке право не ніким не
оспорюється (не ставиться під сумнів),
то підстав визнання такого права в
судовому порядку не вбачається.

Відповідно до положень ч.5 ст. 1268 ЦК
України незалежно від часу прийняття
спадщини вона належить спадкоємцеві з
часу відкриття спадщини та згідно із ч.
3 ст. 1296 ЦК України відсутність
свідоцтва про право на спадщину не
позбавляє спадкоємця права на
спадщину.

Статтею 1297 ЦК встановлено
обов'язок спадкоємця звернутися за
свідоцтвом про право на спадщину на
нерухоме майно. Проте, нормами цієї
статті, так само як й іншими нормами
цивільного права, не визначено
правових наслідків недотримання
такого обов'язку у вигляді втрати
права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця
права на спадщину, яке пов'язується з її
прийняттям, як майнового права,
зумовлює входження права на неї до
складу спадщини після смерті
спадкоємця, який не одержав свідоцтва
про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК)
та не здійснив його державної
реєстрації (ст. 1299 ЦК).

Відповідно до частини 1
статті 1266 ЦК України частка у праві
спільної сумісної власності
спадкується на загальних підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України
частки ОСОБА_6 та ОСОБА_4 в квартирі
АДРЕСА_1 були рівними, тобто кожному з
них належало по ? частки.

Місцем відкриття спадщини відповідно
до положень частини 1 статті 1221 ЦК
України є останнє місце проживання
спадкодавця. Матеріалами справи (т. 1,
а.с. 105) підтверджується, що ОСОБА_6,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 були зареєстровані в
квартирі АДРЕСА_1.

Отже, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6
її спадкоємцями були її чоловік ОСОБА_4
та син ОСОБА_5, як спадкоємці першої
черги за законом, які відповідно до ч.3.
ст. 1268 ЦК України вважаються такими, що
прийняли спадщину по ? частки квартири
АДРЕСА_1.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4,
спадкоємцем першої черги за законом
був його син ОСОБА_5, позивач ОСОБА_1
була спадкоємцем другої черги.

За змістом до ч. 1 ст. 1258 ЦК України після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4, право на
спадкування одержав його син ОСОБА_5,
як спадкоємець першої черги.

За змістом до ч. 2 ст. 1258 ЦК України,
наступна черга спадкоємців за законом
мала би одержати право на спадкування,
в тому числі й у разі усунення
спадкоємців попередньої черги від
права на спадкування.

Так, відповідно до ч.5 ст. 1224 ЦК України
за рішенням суду особа може бути
усунена від права на спадкування за
законом, якщо буде встановлено, що вона
ухилялась від надання допомоги
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

Ухилення особи від надання допомоги
спадкодавцеві, який потребує допомоги,
полягає в умисних діях чи
бездіяльності особи, спрямованих на
ухилення від обов'язку забезпечити
підтримку та допомогу спадкодавцю,
тобто ухилення, пов'язане з винною
поведінкою особи, яка усвідомлювала
свій обов'язок, мала можливість його
виконувати, але не вчиняла необхідних
дій. Таким чином, ухилення
характеризується умисною формою вини.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК
України кожна сторона має довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Під час слухання справи в суді не
підтверджено належними доказами
умисне ухилення ОСОБА_5 від обов'язку
забезпечення підтримки та допомоги
спадкодавцю ОСОБА_4 Також суду не
надано правових підстав для усунення
неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 від
права на спадкування, позовні вимоги в
цій частині взагалі не підтверджуються
належними доказами. Зокрема, суд
звертає увагу на те, що відповідач
ОСОБА_5 знаходився в місці відбування
покарання, а відповідач ОСОБА_3 за життя
спадкодавця була неповнолітньою, на
день смерті їй виповнилось лише 11
років, вона навчалась в школі. Отже,
будь-яких доказів умисного ухилення
від надання допомоги спадкодавцю
позивач суду не надала.

Поряд з тим, в супереч твердженню
позивача, суд вважає, що ОСОБА_5 прийняв
спадщину після смерті своїх батьків,
оскільки його постійним місцем
проживання було саме місце знаходження
спадкового майна, заяву про відмову від
прийняття спадщини він до нотаріуса не
подавав.

Що стосується, доводів позивача, що
його місцем проживання на час
відкриття спадщини за батьком, було
місце знаходження установи де він
відбував покарання, то ці доводи
суперечать приписам Закону України
«Про свободу пересування та вильний
вибір місця проживання в Україні».

Зазначені обставини, які встановлені
судом, є підставою для відмови в позові.

За такого рішення, витрати понесені
позивачем при зверненні до суду,
відповідно до ст. 88 ЦПК України слід
віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212, 214, 215 ЦПК
України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, яка діє в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_3, про визнання
спільною сумісною власністю, усунення
від спадщини, визнання права власності
у порядку спадкування - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду АР Крим через
Київський районний суд м. Сімферополя
АР Крим шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Головуючий
М.Ф. Сенько