ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа № 477/3139/13-ц
Провадження 2/477/1435/13
25 грудня 2013 року Жовтневий
районний суд Миколаївської області
в складі: головуючого
у справі судді - Глубоченка С.М.
при секретарі - Абрамюку В.О.,
за участю: прокурора - Шкарлета І.Б.,
представника позивача - Шакунової Т.П.,
представника третьої особи -
Зелінської Р.Б., малолітнього - ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну
справу за позовом Шевченківської
загальноосвітньої школи-інтернат І-ІІ
ступенів Жовтневого району
Миколаївської області в інтересах
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа -
служба у справах дітей Жовтневої
райдержадміністрації Миколаївської
про позбавлення батьківських прав та
стягнення аліментів,
05 листопада 2013 року позивач звернувся
до суду з позовною заявою до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, третя особа - служба у справах
дітей Жовтневої райдержадміністрації
Миколаївської області, в якій просив
суд позбавити відповідачів
батьківських прав відносно їх
малолітньої дитини ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, а також стягнути аліменти
В обґрунтування позову зазначив, що
відповідачі є батьками малолітнього
ОСОБА_3, відносно якого не виявляють
належної батьківської уваги, турботи і
не підтримують його матеріально,
постійно ухиляються від виконання
своїх батьківських обов'язків.
В судовому засіданні представник
позивача позов підтримала, з підстав,
викладених в ньому, просила його
задовольнити в повному обсязі.
Прокурор позов підтримав, просив його
задовольнити, з урахуванням того, що
відповідач ухиляється від виконання
батьківських обов'язків та наявності
висновку органу опіки та піклування
про доцільність позбавлення
відповідачів батьківських прав.
Представник третьої особи - служби у
справах дітей Жовтневої
райдержадміністрації Миколаївської
області в судовому засіданні
підтримала вимоги позивача, суду
пояснила, що Жовтневою
райдержадміністрацією Миколаївської
області як органом опіки та піклування
надано висновок про доцільність
позбавлення батьківських прав
відповідачів відносно їх малолітнього
сина, що відповідає його інтересам.
Вказала, що відповідачі вихованням
своєї дитини не займаються,
матеріально її не утримують, від
виконання батьківських обов'язків
Відповідачі в судове засідання не
з'явились, про час і місце судового
засідання повідомлялись належним
чином, не представили доказів проти
задоволення позову, тому суд на
підставі статті 224 ЦПК України, за
згодою представника позивача, ухвалює
рішення при заочному розгляді справи
на підставі наявних у ній доказів.

В судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Вислухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи,
суд встановив наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про народження
від 23 травня 2000 року НОМЕР_1 (актовий
запис №738), повного витягу з Державного
реєстру актів цивільного стану
громадян щодо актового запису про
встановлення батьківства від 18 вересня
2013 року №6 та свідоцтва про
встановлення батьківства від 23 травня
2000 року НОМЕР_2, відповідач ОСОБА_5 є
матір`ю, а відповідач ОСОБА_4 є батьком
малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4,
5-6, 81).

У відповідності до приписів частини 2
статті 150 СК України батьки зобов'язані
піклуватися про здоров'я дитини, її
фізичний, духовний та моральний
розвиток.

Згідно частини 1 статті 12 Закону
України «Про охорону дитинства» батьки
або особи, які їх замінюють, мають право
і зобов'язані виховувати дитину,
піклуватися про її здоров'я, фізичний,
духовний і моральний розвиток,
навчання, створювати належні умови для
розвитку її природних здібностей,
поважати гідність дитини, готувати її
до самостійного життя та праці.

Згідно роз'яснень, що містяться в
пункті 16 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 30 березня 2007 року № 3
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав»
ухилення батьків від свої обов'язків
має місце, коли батьки не піклуються
про фізичний і духовний розвиток
дитини, її навчання, підготовку до
самостійного життя, зокрема: не
забезпечують необхідного харчування,
медичного догляду, лікування дитини, що
негативно впливає на її фізичний
розвиток як складову виховання; не
спілкуються з дитиною в обсязі,
необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти.

Малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
навчається в 7 класі Шевченківської
загальноосвітньої школи-інтернат І-ІІ
ступенів Жовтневого району
Миколаївської області (а.с.7).

До Шевченківської загальноосвітньої
школи-інтернат І-ІІ ступенів
Жовтневого району Миколаївської
області малолітній ОСОБА_3 направлений
04 вересня 2008 року, згідно путівки №107
(а.с.8).

Згідно акту відвідування сім'ї
відповідачів від 29 березня 2013 року у
дитини відсутнє робоче місце, в кімнаті
антисанітарія, брудно, неприємний
запах, відсутнє електропостачання,
опалення, необхідний запас продуктів,
дитина сама собі готує їжу, оскільки
голодує, прибирає по мірі своєї
можливості в будинку; з батьками
проведена профілактична бесіда, однак
вони на зауваження стосовно виконання
батьківських обов'язків не реагували;
після спілкування дитини з соціальними
працівниками, ОСОБА_3 вирішив
повернутись до школи-інтернату (а.с.18).

Згідно акту обстеження
матеріально-побутових умов проживання
від 16 травня 2013 року та довідки
Воскресенської селищної ради
Жовтневого району Миколаївської
області від 21 травня 2013 року №650-04-09,
малолітній ОСОБА_3 проживає з батьками
в приватному будинку, який доведений до
антисанітарного стану. Відповідачі
зловживають алкогольними напоями,
постійного місця роботи не мають,
проживання дитини в даному помешканні
складає загрозу його життю та здоров'ю
(а.с.16, 17).

З часу перебування дитини в
Шевченківській загальноосвітній
школі-інтернат І-ІІ ступенів
Жовтневого району Миколаївської
області, а саме з 05 травня 2013 року
відповідачі жодного разу дитину не
відвідали, долею та його життям і
здоров'ям не цікавляться, матеріальної
допомоги не надають (не забезпечують
одягом, взуттям, шкільним приладдям), що
підтверджується актом про не
відвідування дитини від 04 листопада 2013
року №940 (а.с.20).

Відповідачі негативно
характеризуються за місцем проживання,
що підтверджується характеристиками
Воскресенської селищної ради
Жовтневого району Миколаївської
області від 21 травня 2013 року (а.с.9, 10).

Згідно рішення виконавчого комітету
Воскресенської селищної ради
Жовтневого району Миколаївської
області від 21 травня 2013 року №44,
визнано доцільним позбавити
батьківських прав відповідачів
відносно їх малолітньої дитини -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.21).

На підставі висновку Жовтневої
районної державної адміністрації
Миколаївської області від 28 жовтня 2013
року відповідачі не виконують
батьківських обов'язків відносно своєї
дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому
підлягають позбавленню батьківських
прав в судовому порядку, що відповідає
інтересам дитини (а.с.22-23).

Таким чином суд приходить до висновку,
що відповідачі не піклуються про
фізичний і духовний розвиток своєї
дитини, ухиляються від обов'язку по
його вихованню.

Згідно частини 6 статті 12 Закону
України «Про охорону дитинства» батьки
або особи, які їх замінюють, несуть
відповідальність за порушення прав і
обмеження законних інтересів дитини на
охорону здоров'я, фізичний і духовний
розвиток, навчання, невиконання та

ухилення від виконання батьківських
обов'язків відповідно до закону.

Ухилення батьків від виконання
батьківських обов'язків, згідно
частини 4 статті 155 СК України, є
підставою для покладення на них
відповідальності, встановленої
законом.

Відповідно до статті 164 СК України мати,
батько можуть бути позбавлені судом
батьківських прав, якщо вона, він
ухиляються від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини.

Згідно приписів статті 3 Конвенції про
права дитини, ратифікованою Постановою
Верховної Ради України від 27 лютого 1991
№789-ХІІ, яка є частиною національного
законодавства України у відповідності
до статті 9 Конституції України, у всіх
діях відносно дітей, незалежно від
того, здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється найкращому
забезпеченню інтересів дитини, а також
дитинi забезпечується такий захист i
пiклування, якi необхiднi для її
благополуччя, беручи до уваги права й
обов'язки її батьків.

При ухваленні рішення суд, у
відповідності до частини 2 статті 171 СК
України, врахував думку малолітнього
ОСОБА_3, який в судовому засіданні
пояснив, що з матір'ю та батьком він не
спілкується, батьки до нього не
приходять не піклуються про нього та не
допомагають матеріально. Крім цього
вказав, що до часу влаштування його в
школу-інтернат, коли він проживав вдома
з батьками, батьки зловживали
алкогольними напоями, не кормили його,
батько його сварив ні за що. Зазначив,
що розуміє правові наслідки
позбавлення його батьків батьківських
прав.

У відповідності до частини 2 пункту 2
статті 166 СК України одночасно з
позбавленням батьківських прав суд
може на вимогу позивача або за власною
ініціативою вирішити питання про
стягнення аліментів на дитину.

Особа, позбавлена батьківських прав,
згідно статті 166 СК України не
звільняється від обов'язку щодо
утримання дитини.

Згідно частини 6 статті 7 СК України
жінка та чоловік мають рівні права і
обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі
та сім'ї.

Мати і батько, відповідно до частини 1
статті 141 СК України мають рівні права
та обов'язки щодо дитини, незалежно від
того, чи перебували вони у шлюбі між
собою, відповідно обов'язок по
утриманню дитини в рівних частках
покладається на її батьків.

Відповідно до вимог частини 2 статті 51
Конституції України, статті 180 СК
України, батьки зобов'язані утримувати
своїх дітей до досягнення ними
повноліття.

Визначаючи розмір аліментів, суд
враховував обставини, передбачені
статтею 182 СК України.

Враховуючи викладене, оцінивши в
сукупності докази по справі, суд вважає
позов обґрунтованим і підлягаючим
задоволенню.

У відповідності зі статтею 88 ЦПК
України суд стягує з відповідачів на
користь держави понесені судові
витрати.

Керуючись статтями 208-209, 212, 214-215 ЦПК
України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 батьківських прав
відносно їх малолітнього сина - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягувати з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь
Шевченківської загальноосвітньої
школи-інтернат І-ІІ ступенів
Жовтневого району Миколаївської
області, аліменти на утримання ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх
видів заробітку щомісячно з кожного,
але не менше 30 відсотків від
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з 05
листопада 2013 року та до досягнення
дитиною повноліття, тобто до
ІНФОРМАЦІЯ_4.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 в рівних долях на
користь держави судовий збір в розмірі
114,70 грн. та 229,40 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Відповідно до статей 231, 232 ЦПК України
оскарження заочного рішення
відповідачем в апеляційному порядку
може мати місце лише в разі залишення
заяви про перегляд заочного рішення
без задоволення та в разі ухвалення
повторного заочного рішення судом
першої інстанції.

Строк, протягом якого розглядалася
заява про скасування заочного рішення,
не включається до строку на апеляційне
оскарження рішення.

Рішення суду про позбавлення
батьківських прав після набрання ним
законної сили надіслати до відділу
державної реєстрації актів цивільного
стану реєстраційної служби Луцького
міського управління юстиції
Волинської області.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Миколаївської області
через Жовтневий районний суд
Миколаївської області протягом десяти
днів з дня проголошення рішення або
отримання його копії.

(Повний текст рішення виготовлено і
підписано 30 грудня 2013 року).

СУДДЯ
С.М.ГЛУБОЧЕНКО