Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа №22-ц/778/5699/13Головуючий у 1-й
інстанції Махіборода Н.О.
Суддя-доповідач Гончар М.С.РІШЕННЯ
26 листопада 2013 року
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі
головуючого судді Савченко
суддів Стрелець
при секретарі Мосіній
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА
КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на
рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 18 жовтня 2013 року у справі
за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО
ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК
«ПРИВАТБАНК» (надалі - Банк) до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2013 року Банк звернувся до суду
із вказаним позовом та просив ухвалити
рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на свою
користь заборгованість у сумі 22.975,28
грн., посилаючись на те, що відповідно
до укладеного договору № б/н від 21.02.2006
року ОСОБА_3 було видано кредит у
розмірі 1.000,0 грн. під 36 % річних на суму
залишку заборгованості на умовах і
правилах надання банківських послуг
ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником
якого є позивач.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 18 жовтня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено через
сплив строку позовної давності.

В апеляційній скарзі Банк просив
скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позов, посилаючись на
неправильне застосування норм
матеріального права та порушення судом
норм процесуального права.

Перевіривши доводи, викладені в
апеляційній скарзі, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно п.2 ч.1 ст.307 ЦПК за наслідками
розгляду апеляційної скарги на рішення
суду першої інстанції апеляційний суд
має право його скасувати і ухвалити
нове рішення по суті.

На час розгляду цієї справи судом
першої інстанції, останній правильно
виходив із презумпції правовірності
кредитного договору № б/н від 21.02.2006
року, укладеного між ЗАТ КБ
«ПриватБанк», правонаступником якого є
позивач, та ОСОБА_3, в силу ст. 204 ЦК
України, за змістом якої правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Також суд першої інстанції правильно
встановив, що зазначений кредитний
договір № б/н від 21.02.2006 року укладений
сторонами з додержанням вимог до
письмової форми правочину,
передбачених ст. 207 ЦК України.

Було також встановлено, що відповідач у
цій справі чи окремо позову про
визнання неукладеним (нікчемним) чи
недійсним зазначеного кредитного
договору не заявляв та на час вирішення
судом першої інстанції цієї справи
18.10.2013 року рішення суду про це були
відсутні.

Згідно із ст. 16 ЦК захисту в судовому
порядку підлягає порушене право особи,
і лише при встановленні цього
порушення суд застосовує строк
позовної давності, що й зробив суд
першої інстанції за заявою відповідача
(а.с.32) у цій справі при ухваленні
рішення від 18.10.2013 року.

Оскільки, в силу вимог ч. 4 ст. 267 ЦК
України сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Проте з висновком суду першої
інстанції про сплив позовної давності
погодитись не можна з огляду на
наступне.

Встановлено, що 21.02.2006 року ЗАТ КБ
«ПриватБанк» відповідно до укладеного
договору № б/н ОСОБА_3 було видано
кредит у розмірі 1.000,0 грн. під 36 % річних
на суму залишку заборгованості на
умовах і правилах надання банківських
послуг ЗАТ КБ «ПриватБанк»,
правонаступником якого є позивач.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК строком
договору є час, протягом якого сторони
можуть здійснити свої права і виконати
свої обов'язки відповідно до договору.

Статтею 256 ЦК визначено, що позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки, а відповідно до вимог ч.5 ст.261
ЦК за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання.

Проте з матеріалів справи вбачається,
що 21.02.2006 року при укладенні договору
між ЗАТ КБ "ПриватБанк",
правонаступником якого є позивач, та
ОСОБА_3 останній надав згоду, що заява
разом із запропонованими Банком
умовами і правилами надання
банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою та
Тарифами банку складає між
позичальником і банком договір про
надання банківських послуг.

Відповідно до п. 9.12. умов та правил
надання банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна з сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
договору, він автоматично лонгується
на такий же термін.

Суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку про те, що
вказаний пункт лише одноразово
пролонгує вказаний договір.

Відповідно до п. 9.3 кредитного договору
він діє необмежений період часу.

Таким чином, суд першої інстанції,
вирішуючи справу, належним чином не
врахував положень пунктів 9.3, 9.12.
кредитного договору, тобто фактично не
надав належної оцінки тому, що
кредитний договір було укладено на
необмежений період часу і він
припиняється у разі письмової заяви
однієї із сторін.

Отже, сторони у письмовій формі
домовились про строк дії договору у
зазначений спосіб. В зв'язку з тим, що
жодна із сторін не інформувала іншу
сторону про припинення дії договору,
він автоматично лонгувався з лютого 2007
року по теперішній час. А відтоді строк
позовної давності за спірним
правовідносинами не настав.

Таким чином, у суду першої інстанції не
було підстав для відмови у задоволенні
позову Банку через сплив строку
позовної давності.

Судовою колегією встановлено, що в
порушення умов кредитного договору
ОСОБА_3 не виконував взятого на себе
зобов'язання і своєчасно не вносив
необхідні платежі. Станом на 29.03.2013 року
відповідач має заборгованість за
кредитним договором № б/н від 21.02.2006
року на загальну суму 22.975,28 грн., яка
складається із заборгованості за
кредитом - 6.731,21 грн., заборгованості по
процентам за користування кредитом -
14.673,82 грн., а також штрафів відповідно
до п. 8.6 Умов та правил надання
банківських послуг: 500,0 грн. - штраф
(фіксована частина) та 1.070,25 грн.
(процентна складова), яка і підлягає
стягненню.

Оскільки, положення ч. 3 ст. 551 ЦК України
про зменшення розміру неустойки може
бути застосовано судом лише за заявою
відповідача до відсотків, які
нараховуються як неустойка, і не може
бути застосовано до сум, які
нараховуються згідно з частиною другою
статті 625 ЦК, які мають іншу правову
природу. При цьому проценти, які
підлягають сплаті згідно з положеннями
статей 1054 ЦК України, у такому порядку
не підлягають зменшенню через
неспівмірність із розміром основного
боргу, оскільки вони є платою за
користування грошима і підлягають
сплаті боржником за правилами
основного грошового боргу.

Згідно із ст. 625 ч.1 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 307, 316, 317 ЦПК України, колегія
суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО
АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ
БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 18 жовтня 2013 року у цій
справі скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО
ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК
«ПРИВАТБАНК» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) на
користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО
ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК
«ПРИВАТБАНК» () 22.975,28
грн. (двадцять дві тисячі дев'ятсот
сімдесят п'ять гривень двадцять вісім
копійок), які складаються з 6.731,21 грн.
заборгованості за кредитом, 14.673,82 грн.
заборгованості по процентам за
користування кредитом, а також штрафів
відповідно до пункту 8.6 Умов та правил
надання банківських послуг: 500,0 грн.
(фіксована частина), 1.070,25 грн.
(процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) на
користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО
ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК
«ПРИВАТБАНК» () 344,75 грн.
(триста сорок чотири гривні сімдесят
п'ять копійок) судових витрат сплачених
банком при зверненні до суду першої і
апеляційної інстанцій.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддяСавченко
О.В.Стрелець Л.Г.Гончар М.С.