З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАІНИ
Шевченківський районний суд м.
головуючого судді
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3,
про визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
Позивач звернулася до суду з
вищевказаним позовом, у позові вказує,
що їй на праві власності належить
частина квартири АДРЕСА_1.
Відповідачка зареєстрована в спірній
квартирі з вересня 2010 року після
укладення шлюбу з сином позивача
ОСОБА_3, проте їх шлюб видався невдалим
та відповідачка у вересні 2012 року
забрала всі свої речі та добровільно з
власної ініціативи переїхала
проживати до своєї матері за адресою:
Оскільки відповідачка у спірній
квартирі не проживає більше року, не
платить за користування житлом і
комунальні послуги, не несе інших
витрат по утриманню спірної квартири
та не приймає участь у спільному
побуті, не є членом сім'ї, тому
позивачка звернулась до суду із
позовом, за яким просить суд визнати
ОСОБА_2 такою, що втратила право
користування квартирою АДРЕСА_1.
В судове засідання сторони не
явилися, позивач просив справу слухати
без його участі, в т.ч. і заочно.
В порядку ч.2 ст. 197 ЦПК України
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалося.
Суд ухвалив розглянути справу
Перевіривши матеріали справи,
з'ясувавши всі обставини, дослідивши
докази, суд вважає, що існують законні
підстави для задоволення позову.
Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджується, що позивачці
на праві приватної власності належить
частина квартири АДРЕСА_1, що
підтверджується свідоцтвом про право
власності на житло від 06.03.2001 року та
рішенням суду від 27.04.2007 року.

Ст. 383 ЦК України передбачено, що
власник житлового будинку має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування або
розпорядження своїм майном.

Частиною 2 ст. 405 ЦК України
встановлено, що член сім'ї власника
житла втрачає право на користування
цим житлом у разі відсутності члена
сім'ї без поважних причин понад один
рік, якщо інше не встановлено
домовленістю між ним і власником житла
або законом.

За поясненнями позивача
відповідачка ОСОБА_2, яка є дружиною її
сина ОСОБА_3, у вересні 2012 року з власної
ініціативи добровільно виїхала із
належної позивачу спірної квартири і
вже понад рік в ній не проживає.

І суду немає підстав не довіряти
таким поясненням позивача, оскільки
вони узгоджуються із актом про
непроживання від 04.11.2013 року.

Отже, відповідач понад один рік
відсутня у спірній квартирі, про що не
встановлено домовленістю між нею та
власником житла, як і не встановлено
про поважність причин її такої
відсутності.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст.3, 10, 51-61, 208, 209, 212, 213, 214,
215, 223, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 382-384, 386, 391,
405 ЦК України, ст..ст.150, 156 ЖК України,
суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила
право користування квартирою АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути
переглянуте судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача. Заяву
про перегляд заочного рішення може
бути подано протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Запорізької області
шляхом подання через Шевченківський
районний суд м. Запоріжжя протягом
десяти днів після проголошення рішення
суду апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
П.В. Зарютін