Справа № 431/1853/13-ц
Провадження № 22ц/782/5133/13
УХВАЛА

іменем України

12 грудня 2013 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі: головуючого судді - Авалян Н.М.,
суддів - Максюти І.О., Туренка С.І., при
секретарі - Вербицькому І.А.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Луганської області
апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк»
на ухвалу Старобільського районного
суду Луганської області від 25 жовтня
2013 року в справі за позовом ПАТ КБ
«Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
-

ВСТАНОВИЛА :

Позивач звернувся до суду 20 червня 2013
року з позовом про стягнення з
відповідача заборгованості за
кредитним договором від 03 серпня 2007
року, яка станом на 31 травня 2013 року
становить 71 302,43 грн., з яких: 5 856 грн. -
заборгованість за кредитом, 25 645,30 грн. -
заборгованість по відсоткам за
користування кредитом, 30 799,83 грн. - пеня
за несвоєчасне виконання зобов'язання
за кредитним договором, 500 грн. - штрафи
(фіксована частина), 3 371,54 грн. - штраф
(процентна складова) .

На підставі вказаного позову було
відкрито провадження у цивільній
справі та призначений судовий розгляд
справи.

В судовому засіданні 25 жовтня 2013 року
оскаржуваною ухвалою провадження у
цивільній справі за вказаним позовом
закрито.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
просить ухвалу скасувати та передати
справу до суду першої інстанції для
продовження розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача
представника апелянта, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач помер 09 червня 2009 року, у
зв'язку з чим застосував положення п.6
ч.1 ст. 205 ЦПК України, відповідно до якої
суд своєю ухвалою закриває провадження
у справі, якщо померла фізична особа,
яка була однією із сторін у справі, якщо
спірні правовідносини не допускають
правонаступництва.

Колегія суддів погоджується з вказаним
висновком суду першої інстнації,
оскільки він відповідає нормам
матеріального та процесуального права
щодо правонаступництва у кредитному
зобов'язанні.

Для застосування п.6 ч.1 ст. 205 ЦПК
України суду потрібно було з'ясувати
питання про правонаступництво сторони
у кредитному зобов'язанні в
процесуальному розумінні та у
матеріальному розумінні.

Враховуючи, що позов до відповідача
ОСОБА_1 був поданий і провадження у
справі за цим позовом було відкрито
через чотири року після смерті
відповідача, то в даному випадку не має
місце процесуальне правонаступництво,
яке підлягало вирішенню в порядку,
встановленому ст.37 ЦПК України, яка
передбачає, що у разі смерті фізичної
особи у відносинах, щодо яких виник
спір, суд залучає до участі у справі
правонаступника відповідної сторони
на будь-якій стадії цивільного процесу.

За таких обставин, у суду першої
інстанції не було підстав для
вирішення питання про заміну вибулої
сторони правонаступником у
процесуальному розумінні.

Що стосується правонаступництва в
кредитному правовідношенні в
матеріальному розумінні, то слід
зазначити, що хоча спірні
правовідносини і допускають
правонаступництво, законодавство
передбачає спеціальну підставу
пред'явлення вимоги до спадкоємців
боржника.

Відповідно до ст.1282 ЦК України
спадкоємці зобов'язані задовольнити
вимоги кредитора повністю, але в межах
вартості майна, одержаного у спадщину.
Кожен із спадкоємців зобов'язаний
задовольнити вимоги кредитора
особисто, у розмірі, який відповідає
його частці у спадщині. Вимоги
кредитора спадкоємці зобов'язані
задовольнити шляхом одноразового
платежу, якщо домовленістю між
спадкоємцями та кредитором інше не
встановлено. У разі відмови від
одноразового платежу суд за позовом
кредитора накладає стягнення на майно,
яке було передане спадкоємцям у натурі.

Таким чином, виходячи з положення ст.1282
ЦК України, спадкоємці боржника за
умови прийняття спадщини є боржниками
перед кредитором у межах вартості
майна, одержаного у спадщину. При цьому
спадкоємці несуть зобов'язання
погасити нараховані відсотки і
неустойку тільки в тому випадку, якщо
вони вчинені позичальникові за життя.
Інші нараховані зобов'язання фактично
не пов'язані з особою позичальника і не
можуть присуджуватися до сплати
спадкоємцями. Зазначена правова
позиція відображена у Постанові
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» від
30.березня 2012 року №5.

У зв'язку з цим позивач відповідно до
закону вправі заявити вимогу до
спадкоємців боржника ОСОБА_1 про
погашення заборгованості за кредитним
договором, яка утворилась станом на 09
червня 2009 року за рахунок спадкового
майна. Але законом не передбачено
можливості стягнення заборгованості
за кредитним договором зі спадкоємця
одноразово у твердій грошовій сумі,
оскільки, виходячи зі змісту ст.1282 ЦК
України задоволення вимог кредитора
шляхом одноразового платежу можливе
лише за згодою спадкоємця. У разі
відсутності такої згоди, накладається
стягнення на спадкове майно, яке
отримане спадкоємцем в натурі.

З матеріалів справи вбачається, що про
смерть відповідача стало відомо 30
липня 2013 року, коли до суду повернулось
рекомендоване поштове відправлення, що
надсилалось на адресу відповідача.
(а.с.25)

Але не зважаючи на це, позивачем не
були змінені позовні вимоги, а у
заявленому вигляді про стягнення
заборговності за кредитним договором
спірні правові відносини не допускають
правонаступництва, що не перешкоджає
позивачу звернутись до суду з позовом
до спадкоємців боржника про накладання
стягнення на спадкове майно.

У зв'язку з вищевикладеним доводи
апеляційної скарги про порушення судом
норм маетріального та процесуального
права не заслуговують на увагу.

Також не заслуговують на увагу доводи
апеляційної карги про те, що суд першої
інстанції не вжив заходів для
визначення кола спадкоємців та обсягу
і вартості спадкового майна, оскільки
вони не відповідаютють нормам
прцесуального права.

Цивільний процесуальний кодекс
України у справах позовного
провадження забороняє суду першої
інстанції на власний розсуд
витребувати докази. Цей процесуальний
обов'язок покладається на позивача,
виходячі зі змісту ст.ст.10,11, 137 ЦПК
України, а суд, зберігаючи
неупередженість у розгляді справи,
тільки сприяє позивачу в здійсненні
його процесуальних прав та обов'язків
щодо надання доказів на підтвердження
своїх доводів та аргументів.

Керуючись ст.ст.307 ч.2 п.1, 312 ч.1 п.1, 313-315,
317, 319, 323-325, 327 Цивільного
процесуального кодексу України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ
«Приватбанк» відхилити.

Ухвалу Старобільського районного суду
Луганської області від 25 жовтня 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції - Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя:

Судді: