АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/3902/2013
інстанції Пухальський С.В.
Доповідач: Приходько Л.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2013 року грудня місяця 19 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого:Приходько
Л.А.Суддів:Кузнєцової О.А. Борка А.Л.При
секретарі:Романовій Д.С.розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в м. Херсоні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
Скадовського районного суду
Херсонської області від 05 листопада 2013
року у справі

за позовом

публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Скадовського районного суду
Херсонської області від 05 листопада 2013
року позов ПАТ КБ «ПриватБанк»
задоволено. Стягнено з ОСОБА_5 на
користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
№ б/н від 28.07.2006 року в розмірі 23003,18 грн.
Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

Не погоджуючись з рішення суду ОСОБА_5
подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на допущенні судом
порушення норм матеріального та
процесуального права, просив рішення
суду скасувати, та ухвалити нове
рішення яким відмовити ПАТ КБ
«ПриватБанк» у задоволені позовних
вимог.

В судовому засіданні ОСОБА_6, діючи на
підставі довіреності в інтересах
ОСОБА_5, приймаючи участь у розгляді
справи в режимі відеоконференції,
апеляційну скаргу підтримав в повному
обсязі за обставинами викладеними у
скарзі. Просив рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення, яким відмовити ПАТ КБ
«ПриватБанк» у задоволені позовних
вимог.

Представник ПАТ КБ «Приватбанк»,
будучи належним чином повідомленим
про час та місце розгляду справи, в
судове засідання не з'явився.
Причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши доповідача, осіб, які
приймають участь у розгляді справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Виходячи з положень статей 6,626-631,526 ЦК
України, укладений договір є
обов'язковим для належного виконання
сторонами, відповідно до його умов,
вимог Цивільного Кодексу та інших
актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Судом встановлено та вбачається з
матеріалів справи, що 28.07.2006р. між ЗАТ
КБ «ПриватБанк», правонаступником
якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5,
на підставі власноруч написаної заяви
останнього, був укладений кредитний
договір б/н, за яким позивач надав
відповідачеві кредит в сумі 1000грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом в
розмірі 36% річних на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки. ОСОБА_5, в свою чергу
зобов'язався, відповідно до пунктів 6.5,
6.6 Умов та правил надання банківських
послуг, погашати заборгованість за
кредитом, процентам за його
використання, за перевитрати
платіжного ліміту, а також сплачувати
комісії на умовах, передбачених
Договором, а у випадку невиконання
своїх обов'язків за Договором на вимогу
Банку виконати обов'язок по поверненню
кредиту (у тому числі простроченого
кредиту та Овердрафту) та сплатити
винагороду Банку. Відповідальність за
порушення позичальником строків
платежів по всім грошовим
зобов'язанням, передбаченим цим
договором, більш ніж на 120 днів
встановлена п. 8.6 Умов та правил
надання банківських послуг, згідно
якого позичальник зобов'язаний
сплатити Банку штраф в розмірі 500грн + 5%
від суми позову.

В заяві від 28.06.2006 року відповідач
надав згоду на те, що заява разом
із Умовами та правилами надання
банківських послуг, а також тарифами
складає договір між ним та Банком
про надання банківських послуг.

Внаслідок неналежного виконання
відповідачем своїх зобов'язань за
Кредитним договором відповідно до
розрахунку заборгованості станом на 31
серпня 2013 року утворилась
заборгованість, яка становить 23003,18грн.,
та складається з заборгованості за
кредитом в сумі 5590,97грн.,
заборгованості по відсоткам за
користування кредитом 15440,63грн., штрафу
(фіксована частина) - 500грн., штрафу
(процентна складова) 1071,58грн. Розмір
заборгованості перевірений судом
першої інстанції та належними
доказами не спростований.

Заперечуючи проти позовних вимог
ОСОБА_5 посилався на сплив позовної
давності, обґрунтовуючи свою заяву про
застосування позовної давності
зазначав, що , на його думку кінцевий
термін дії договору та повернення
кредитних коштів є 28.07.2008 року, тоді
як позовна заява подана лише у
жовтні 2013 року. Крім того, відповідач
просив врахувати положення п.7 ч. 11
ст. 11 Закону України «Про захист
прав споживачів», відповідно до якого у
спорах щодо споживчого кредитування
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки. Сплив позовної давності є
підставою для відмови в позові (ч. 4 ст.
267 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним
строком виконання, відповідно до
вимог ч.5 ст. 261 ЦК України, перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання.

Зі змісту ч.1,4 ст. 631 ЦК України
вбачається, що строком договору є час
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права і виконати свої
обов'язки відповідно до договору.
Закінчення строку договору не звільняє
сторони від відповідальності за його
порушення, яке мало місце під час
дії договору.

Відповідно до п. 9.12 Умов та правил
надання банківських послуг, Договір,
укладений між сторонами, діє протягом
12 місяців з моменту підписання. Якщо
протягом цього строку жодна із сторін
не проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично лонгується на той же строк.
Відповідач погодився із
зазначеними умовами Договору про що
свідчить його підпис в заяві
позичальника.

Враховуючи, що позичальник не
звертався до Банку із заявою про
припинення дії договору, суд першої
інстанції дійшов правильного
висновку, що Договір свою дію на
даний час не припинив, а отже, і
позовна давність позивачем не
пропущена.

Пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів», яким
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, у системному
зв'язку з самою ч. 11 ст. 11 зазначеного
Закону стосується позасудового
порядку повернення споживчого кредиту
і спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

Суд з достатньою повнотою з'ясував
дійсні обставини справи, перевірив
доводи і заперечення сторін, дослідив
надані сторонами докази, яким дав
належну оцінку та постановив законне і
обґрунтоване рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, що відповідно до 308 ЦПК України є
підставою для відмови у задоволенні
апеляційної скарги.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України,
колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Скадовського районного суду
Херсонської області від 05 листопада 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: