Справа 206/6636/13-ц
Провадження 2/206/1444/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" грудня 2013 р. Самарський районний суд
м.Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя
Сухоруков А.О.

при секретарі
Віткалов А.О.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в
м.Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської
міської ради, Самарської районної у
м.Дніпропетровську ради, треті особи:
Восьма дніпропетровська державна
нотаріальна контора, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
про встановлення факту тотожності
поштових адрес, визнання права
власності в порядку спадкування за
законом на домоволодіння та земельну
ділянку,

встановив:

25 вересня 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
Самарського районного суду
м.Дніпропетровська із цим позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на те, що ОСОБА_1 є
єдиною спадкоємицею за законом після
смерті батька ОСОБА_4. Спадкодавець
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, після чого
відкрилася спадщина. До складу
спадщини увійшло:

- земельна ділянка, яка
розташована: АДРЕСА_1, кадастровий
номер №05778;

- домоволодіння, яке розташоване:
АДРЕСА_1.

Для оформлення спадщини ОСОБА_1
звернулася до Восьмої
Дніпропетровської державної
нотаріальної контори та подала
відповідні документи (акт права
власності на земельну ділянку, та
документи, підтверджуючі право
власності на домоволодіння).

Восьма Дніпропетровська державна
нотаріальна контора видала постанову
про відмову у вчиненні нотаріальної
дії від 15.05.2013 року, в якій зазначено, що
надано до нотаріальної контори
державний акт на право власності на
земельну ділянку серія ЯК № 649688, який
був виданий на підставі рішення сесії
Дніпропетровської міської ради від
08.12.2010 року, та зареєстрований в книзі
реєстрації права власності на землю за
номером № 05778 від 13.07.2012 року,
тобто після смерті спадкодавця. Також,
в постанові зазначено, що у заявника на
руках відсутні правовстановлюючі
документи на домоволодіння, що
розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач зазначає, що рішення прийнято
за життя спадкодавця, а лише державний
акт виданий після його смерті, а також
адреса домоволодіння у зв'язку зміни
назви вулиці та нумерації з 1974 року
(АДРЕСА_1) була різною, документ видано
на первісну адресу, у зв'язку з чим
просить встановити факт тотожності
поштових адрес в тому, що АДРЕСА_1
відповідає поштовій адресі АДРЕСА_1;
визнати за нею право власності в
порядку спадкування за законом на
земельну ділянку і домоволодіння за
адресою АДРЕСА_1 (а.с.4-7).

Представник позивача ОСОБА_5 в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала в
повному обсязі, обґрунтовуючи їх з тих
же підстав, що викладені у позовній
заяві, просила суд задовольнити позов.
На думку представника, право власності
на земельну ділянку виникло у
спадкодавця за його життя, оскільки
рішення про це було прийнято
повноважним органом місцевого
самоврядування до смерті ОСОБА_4, а
державний акт виданий та право
власності зареєстроване після. Також
вважала наявними підстави для
встановлення факту тотожності адрес, а
саме номерів АДРЕСА_1 оскільки є
письмова відповідь про зміну адрес.

Самарська районна у м.Дніпропетровську
рада у письмових запереченнях та її
представник у судовому засіданні
просять відмовити у задоволенні
позову, вважаючи що спадкодавець
ОСОБА_4 не набув згідно вимог закону, а
саме ст. 125 Земельного кодексу України
та ст. 331 Цивільного кодексу України,
тому в розумінні ст. 1218 ЦК України воно
не може входити до складу спадщини та
успадковуватися спадкоємцями (а.с. 91-92).

Представник Територіальної громади
міста в особі Дніпропетровської
міської ради в судовому засіданні
просила відмовити в задоволенні даного
позову, оскільки міська рада жодним
чином не перешкоджала прийняттю
спадщини, не претендує на спадкове
майно і з цього приводу немає спору з
Дніпропетровською міською радою. Щодо
суті позовних вимог зазначила, що
підставою для зміни адрес на той час
були листи відділу комунального
господарства районної ради, термін
зберігання яких становить п'ять років,
а не довідка про зміну адреси
(нумерації) домоволодіння. Державний
акт було видано представнику за
довіреністю ОСОБА_4, який на той час
помер, та право власності було також
зареєстровано після смерті останнього,
отже він не міг набути це право.

Представник Восьмої дніпропетровської
державної нотаріальної контори в
судове засідання не з'явився, але надав
до матеріалів справи пояснення, в яких
повідомив, що згоден з будь-яким
рішенням та просить розглядати справу
без його участі. Також було надано
копію спадкової справи ОСОБА_4 (а.с.72).

Третя особа ОСОБА_3 в судовому
засіданні пояснила, що вона є онукою
ОСОБА_4, а її батько (син ОСОБА_4) помер ще
у 1997 році, а позивач ОСОБА_1 - її рідна
тітка, батькова сестра. ОСОБА_3 була
єдиною донькою свого батька, у дідуся і
бабусі було двоє дітей - її батько і
позивач. ОСОБА_3 відмовилася від
спадщини на користь ОСОБА_1, про що у
встановленому порядку подала письмову
заяву до нотаріальної контори.

Треті особи ОСОБА_2 надала до суду
письмову заяву, в якій не заперечувала
проти позовних вимог ОСОБА_1, просила
розглянути справу в її відсутність (а.с.
83).

Вислухавши доводи та пояснення
учасників процесу по справі,
дослідивши письмові докази справи в їх
сукупності, суд приходить до висновку
про необхідність відмовити в
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі з наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва про право
особистої власності на житловий
будинок, виданого Ігренською міською
радою депутатів трудящих 23 вересня 1974
року на підставі рішення виконкому
Ради №17 від 10.09.1974 року, записаного Бюро
технічної інвентаризації в реєстрову
книгу під №29 по реєстру 28, весь
житловий будинок в АДРЕСА_1 з належними
йому будівлями і спорудами належить
ОСОБА_4 (а.с.13). Слід зазначити, що у
даному свідоцтві більш конкретних
даних про житловий будинок, зокрема
його житлову та загальну площу, а
надвірних побудов, не зазначено. Разом
з тим свідоцтво містить належним чином
засвідчене виправлення назви вулиці та
номера будинку - з АДРЕСА_1 на АДРЕСА_1,
згідно штампу від 12.07.1978 року, проте
зміна номера у вигляді перекресленої
цифри « 29» і написом « 51» ніким і ничим
не засвідчено.

Також надано копії з технічного
паспорту на домоволодіння по АДРЕСА_1,
дата інвентаризації 27.08.1974 року, зі
схематичним планом, планом житлового
будинку, оціночним актом та відомістю
на житловий будинок (а.с. 99-103). Зазначені
документи також містять належним чином
засвідчене виправлення назви вулиці та
номера будинку - з АДРЕСА_1 на АДРЕСА_1,
згідно штампу від 12.07.1978 року.

Так само і згідно домової книги
виправлення номера домоволодіння по
АДРЕСА_1 ніким і ничим не засвідчено
(а.с. 104-116).

Згідно довідки начальника відділу
комунального господарства Самарської
районної у м.Дніпропетровську ради від
09.07.2012 року №116, домоволодіння, яке
належало ОСОБА_4, мало АДРЕСА_1, змінено
на АДРЕСА_1, в теперішній час має
АДРЕСА_1 (а.с. 17).

Також в матеріалах справи
представником позивача подано копію
довідки того ж начальника відділу
комунального господарства Самарської
районної у м.Дніпропетровську ради від
24.11.09 року №232 в тому, що домоволодіння,
яке належало ОСОБА_4, мало АДРЕСА_1 в
теперішній час має АДРЕСА_1 (а.с. 128).

Згідно ст. 256 ЦПК України в судовому
порядку можуть бути встановлені факти,
від яких залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
фізичних осіб, якщо законом не
визначено іншого порядку їх
встановлення.

Листом заступника голови Самарської
районної у м.Дніпропетровську ради від
11.07.2012 року №2-20/1559 ОСОБА_1 було
повідомлено, що зміна поштової адреси
могла відбутися у 1977- 1983 роках, аре
рішення чи розпорядження в той час не
приймалися, районною радою
направлялися листи-клопотання до КП
ДМБТІ щодо присвоєння нового номеру,
адреси, і такі листи зберігалися
районною радою протягом п'яти років
(а.с. 15).

ОСОБА_1 з цього питання зверталася до КП
«ДМБТІ», яке листом від 22.08.12 р. № 11259,
відповідним документом для визначення
певної адреси є схема адресації, для
чого слід було звернутися для
підготовки розпорядження міського
голови (а.с. 14). У цьому листі не
зазначено про наявність у КП «ДМБТІ»
жодних видомостей за минулі роки щодо
зміни номера з АДРЕСА_1 у
м.Дніпропетровську.

Інших доказів для вирішення судом
вимоги про встановлення факту
тотожності адрес, надано не було.

Таким чином, зважаючи на відсутність
документа (розпорядження) про
присвоєння адреси, відсутність належно
засвідченої зміни номера будинку в
документах позивача, суперечливість
довідок начальника відділу
комунального господарства, у суду
немає підстав для задоволення вимоги
про встановлення факту тотожності
адрес.

Відповідно немає підстав стверджувати,
що домоволодіння АДРЕСА_1 у
м.Дніпропетровську належало
спадкодавцю ОСОБА_4, оскільки знаходить
підтвердження належність йому
домоволодіння за останньою
достовірною адресою по АДРЕСА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_4, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1, виданим 07 грудня 2011 року
Самарським відділом ДРАЦС
Дніпропетровського МУЮ, актовий запис
за №1150 (а.с.8).

Згідно державного акту на право
власності на земельну ділянку площею
0,0638 га по АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_4, на
підставі рішення Дніпропетровської
міської ради від 08.12.2010 року №59/4,
зареєстровано в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю 13.07.2012 року (а.с. 10).

За ст. 25 Цивільного кодексу України
цивільна правоздатність фізичної
особи виникає у момент її народження і
припиняється у момент її смерті.

Згідно вимог ст. 125 Земельного кодексу
України право власності на земельну
ділянку виникає з моменту державної
реєстрації цього права.

Оскільки ОСОБА_4 помер до проведення
державної реєстрації за ним права
власності на спірну земельну ділянку, а
закон не пов'язує виникнення цього
права з прийняттям рішень відповідними
органами, спадкодавець за життя не
набув права власності на земельну
ділянку.

Відповідно до статті 1216 Цивільного
кодексу України спадкуванням є
перехід прав та обов'язків (спадщини)
від фізичної особи, яка померла
(спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що
до складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, передбачених ст.61 цього
Кодексу. Згідно п.4 ст.60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Суд вважає, що позивачем не доведено та
не підтверджено належними і достатніми
доказами обставини, на які посилається
в позові, тому заявлені вимоги
задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 1216-1218, 1223, 1225 ЦК України,
ст. 125 Земельного кодексу України,
ст.ст.4-8, 10, 11, 18, 57-60, 88, 130, 209, 212-215, 218, 256 ЦПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити
в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Самарський районний суд м.
Дніпропетровська протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
оголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
А.О. Сухоруков