Провадження 2/201/3265/2013
17 грудня 2013 року Жовтневий
районний суд
головуючого судді - Браги А.В.,
при секретарі - Лампіки О.В.,
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль» в
особі Дніпропетровської обласної
дирекції Публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, -
24 вересня 2013 року ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» звернувся до Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська з
вищезазначеним позовом, в якому просив
суд стягнути з відповідача на користь
позивача заборгованість за кредитним
договором № К-Д 014/02-40/848 від 01 квітня 2008
року в сумі 129562,81 доларів США, де: 117280,96
доларів США - непогашена сума кредиту,
704,71 доларів США - нарахована пеня по
тілу кредиту та по відсотках, що по
курсу НБУ станом на 16 липня 2013 року (1
долар США = 7,9930 гривень) складає 1035595,54
гривень, де: 937426,71 гривень - непогашена
проценти, 5 632,74 гривень - нарахована
пеня по тілу кредиту та по відсотках на
користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». В
обґрунтування своїх позовних вимог
представник позивача послався на те, що
01 квітня 2008 року між Відкритим
акціонерним товариством «Райффайзен
Банк Аваль», правонаступником якого за
всіма правами та обов'язками є Публічне
акціонерне товариство «Райффайзен
Банк Аваль» на підставі п. 1.3 Статуту,
був укладений кредитний договір № К-Д
014/02-40/848, згідно п. 2 - 3 якого позивач
зобов'язався надати відповідачу кредит
у розмірі 130000,00 доларів США строком до 31
березня 2013 року, а відповідач прийняв
на себе зобов'язання сплачувати
проценти за користування кредитом у
розмірі 13,5% річних відповідно до
графіку погашення кредиту. Позивач
виконав свої зобов'язання за кредитним
договором належним чином, надавши
відповідачу кошти в розмірі 130000,00
доларів США. 27 вересня 2010 року між
банком та позичальником було укладено
додаткову угоду № 1 до кредитного
договору, відповідно до умов якої
сторони дійшли згоди врегулювати
заборгованість позичальника за
кредитним договором, строк сплати якої
настав. Проте, відповідач не виконує
свої зобов'язання за кредитним
договором і не сплачує проценти за
користування кредитом та не здійснює
повернення кредиту щомісячними
платежами відповідно до платіжного
календаря. У зв'язку з чим станом на 16
липня 2013 року відповідач має перед
позивачем непогашену кредитну
заборгованість у розмірі 129562,81 доларів
США, що по курсу НБУ станом на 16 липня 2013
року (1 долар США = 7,9930 гривень) складає
1035595,54 гривень. При подачі позовної
заяви до суду позивачем дотримана
процедура, передбачена ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»
та п. 1.9 кредитного договору та
відповідачу була направлена вимога про
виконання порушеного зобов'язання, але
відповідач у добровільному порядку
своїх зобов'язань за укладеним з банком
кредитним договором не виконав, з
огляду на що, банк і звернувся до суду з
даним позовом про примусове стягнення
з відповідача існуючої суми боргу.
Представник позивача в судове
засідання не з'явився, надав до суду
клопотання, в якому позовні вимоги
підтримав в повному обсязі та просив їх
задовольнити, а також просив суд
розглянути справу за відсутності
представника позивача.
Відповідач в судове засідання не
з'явилась, про дату, час та місце
розгляду справи була повідомлена
належним чином відповідно до вимог ст.
74 - 76 ЦПК України, про причини своєї
неявки суду не повідомила, заяви про
розгляд справи за її відсутності не
надала, з клопотанням про відкладення
розряду справи до суду не звернулась, а
також не скористався правом надання
заперечень проти позову.
Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у
разі повторної неявки в судове
засідання відповідача, повідомленого
належним чином, суд вирішує справу на
підставі наявних у ній даних чи доказів
(постановляє заочне рішення); за ч. 1 ст.
224 ЦПК України у разі неявки в судове
засідання відповідача, який належним
чином повідомлений і від якого не
надійшло заяви про розгляд справи за
його відсутності або якщо повідомлені
ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

У зв'язку з чим суд, з метою недопущення
порушення строків розгляду справи,
передбачених ст. 157 ЦПК України, з
урахуванням згоди позивача, вважає за
можливе провести заочний розгляд
справи та вирішити справу у порядку
заочного розгляду на підставі наявних
у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у
разі неявки в судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи в
разі якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази у
сукупності з нормами чинного
законодавства України, суд дійшов
висновку про задоволення позовних
вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України,
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Судом встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, 01 квітня 2008 року
між Відкритим акціонерним товариством
«Райффайзен Банк Аваль»,
правонаступником якого за всіма
правами та обов'язками є Публічне
акціонерне товариство «Райффайзен
Банк Аваль» на підставі п. 1.3 Статуту,
був укладений кредитний договір № К-Д
014/02-40/848, згідно п. 2 - 3 якого позивач
зобов'язався надати відповідачу кредит
у розмірі 130000,00 доларів США строком до 31
березня 2013 року, а відповідач прийняв
на себе зобов'язання сплачувати
проценти за користування кредитом у
розмірі 13,5% річних відповідно до
графіку погашення кредиту (а.с. 5 - 13).

Відповідно до п. 1.4.1.1 кредитного
договору Банк надає позичальнику
кредит на умовах його забезпеченості,
цільового використання, строковості,
повернення та плати за користування.

Згідно п. 1.9 кредитного договору, не
зважаючи на інші положення цього
договору, банк має право вимагати
дострокового виконання боржником
зобов'язань в цілому або у визначеній
банком частині у випадку невиконання
позичальником та/або поручителем,
та/або майновим поручителем своїх
боргових та інших зобов'язань за цим
договором (в тому числі, але не
виключно, встановлених п.п. 2.3.8 - 2.3.13, п.п.
1.4.1 та ст.. 3 цього договору), та/або умов
договору іпотеки, та/або умов договору
поруки. При цьому, виконання боргових
зобов'язань повинно бути проведено
позичальником протягом 30 календарних
днів з дати одержання позичальником
відповідної вимоги.

Відповідно до п. 4.1 кредитного договору
за невиконання або неналежне виконання
прийнятих на себе зобов'язань по цьому
договору позичальник несе
відповідальність в порядку і на умовах,
визначених в цьому договорі, а саме: за
порушення прийнятих на себе
зобов'язань стосовно повернення
кредитних коштів, сплати процентів за
користування кредитними коштами, у
визначені цим договором строки,
позичальник зобов'язаний сплатити
банку пеню від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання в
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла на час виникнення
заборгованості, за кожен день
прострочення. Зазначена пеня
сплачується додатково до прострочених
сум, що підлягають сплаті згідно цього
договору.

Позивач виконав свої зобов'язання за
кредитним договором належним чином,
надавши відповідачу кошти в розмірі
130000,00 доларів США (а.с. 18).

27 вересня 2010 року між банком та
позичальником було укладено додаткову
угоду № 1 до кредитного договору,
відповідно до умов якої сторони дійшли
згоди врегулювати заборгованість
позичальника за кредитним договором,
строк сплати якої настав (а.с. 13 зворот -
17).

Проте, відповідач не виконує свої
зобов'язання за кредитним договором і
не сплачує проценти за користування
кредитом та не здійснює повернення
кредиту щомісячними платежами
відповідно до платіжного календаря. У
зв'язку з чим станом на 16 липня 2013 року
відповідач має перед позивачем
непогашену кредитну заборгованість у
розмірі 129562,81 доларів США, що по курсу
НБУ станом на 16 липня 2013 року (1 долар
США = 7,9930 гривень) складає 1035595,54
гривень, з яких:

- непогашена сума кредиту - 117280,96
доларів США, що еквівалентно 937426,71
гривень;

- несплачені відсотки -11577,14
доларів США, що еквівалентно 92536,08
гривень;

- нарахована пеня по тілу
кредиту та по відсотках - 704,71 доларів
США, що еквівалентно 5 632,74 гривень (а.с.
20).

19 липня 2013 року позивачем на адресу
відповідача була направлена вимога про
дострокове виконання грошових
зобов'язань за кредитним договором №
К-Д 014/02-40/848 від 01 квітня 2008 року, згідно
якої банк просив ОСОБА_2 погасити
існуючу заборгованість за кредитними
зобов'язаннями (а.с. 19).

Правовідносини, які виникли між
сторонами, окрім положень вказаного
вище кредитного договору, врегульовані
нормами Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України,
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Статтею 627 ЦК України визначено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ч. 1 статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ст.ст. 1054, 1055 ЦК України,
за кредитним договором, який
укладається в письмовій формі, банк або
інша фінансова установа (кредитор)
зобов'язана надати грошові кошти
(кредит) позичальнику в розмірі і на
умовах, передбачених договором, а
позичальник зобов'язаний повернути
кредит і сплатити відсотки.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України
передбачено, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Якщо договором
не встановлений строк повернення
позики або цей строк визначений
моментом пред'явлення вимоги, позика
має бути повернена позичальником
протягом тридцяти днів від дня
пред'явлення позикодавцем вимоги про
це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами, то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
ст. 1048 цього Кодексу України.

Виконання зобов'язання (основного
зобов'язання) забезпечується, якщо це
встановлено договором або законом (ст.
548 Цивільного кодексу України).
Виконання зобов'язань може
забезпечуватись згідно договору
неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства (ст. ст. 549, 551
Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 550 ЦК України право на
неустойку виникає незалежно від
наявності у кредитора збитків,
завданих невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частиною 1 статті 530 ЦК України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема,
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору; зміна умов зобов'язання;
сплата неустойки; відшкодування
збитків та моральної шкоди.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ст. 615 ЦК України у разі
порушення зобов'язання однією стороною
друга сторона має право частково або в
повному обсязі відмовитися від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом. Одностороння
відмова від зобов'язання не звільняє
винну сторону від відповідальності за
порушення зобов'язання. Внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання частково або у повному
обсязі відповідно змінюються умови
зобов'язання або воно припиняється.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна
або розірвання договору допускається
лише за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору. У разі
односторонньої відмови від договору у
повному обсязі або частково, якщо право
на таку відмову встановлено договором
або законом, договір є відповідно
розірваним або зміненим.

Згідно п. 29 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» № 5 від 30 березня 2012
року, при вирішенні спорів про
дострокове повернення кредиту суд має
враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК
і виходити з того, що якщо договором
встановлено обов'язок позичальника
повернути кредит частинами (із
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
кредитодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
кредиту, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому від суми
кредиту. Передбачене статтею 1050 ЦК
право кредитодавця вимагати від
позичальника дострокового повернення
частини кредиту, що залишилася, є
самостійним. Реалізація такого права
жодним чином не залежить від
пред'явлення кредитодавцем вимог про
розірвання кредитного договору
відповідно до положення статті 651 ЦК.

У відповідності до ст. 533 ЦК України
грошове зобов'язання має бути виконане
у гривнях. Якщо у зобов'язанні
визначено грошовий еквівалент в
іноземній валюті, сума, що підлягає
сплаті у гривнях, визначається за
офіційним курсом відповідної валюти на
день платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно ст. 16 ЦК України однією із форм
судового захисту цивільних прав та
інтересів є примусове виконання
обов'язку в натурі.

Аналізуючи встановлені в судовому
засіданні фактичні обставини в
контексті наведених вище норм
цивільного законодавства, суд
приходить до висновку про доведеність
та обґрунтованість позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Дніпропетровської обласної дирекції
до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
за кредитним договором.

Таким чином, враховуючи викладене,
зважаючи на те, що відповідач має
заборгованість перед позивачем за
кредитним договором № К-Д 014/02-40/848 від 01
квітня 2008 року, розмір якої станом на 16
липня 2013 року становить 129562,81 доларів
США, що в гривневому еквіваленті згідно
ставки НБУ станом на 16 липня 2013 року (1
долар США дорівнює 7,9930 гривень)
становить 1035595,54 гривень, яка до цього
часу не погашена, суд вважає за
необхідне стягнути з відповідача на
користь позивача суму заборгованості в
повному обсязі.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Статтею
58 ЦПК України закріплено, що належними
є докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Згідно ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Тобто, процесуальними нормами
встановлено як право на участь у
доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і
обов'язок із доказування обставини при
невизнані них сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Крім того, суд безпосередньо не повинен
брати участі у зборі доказового
матеріалу.

Відповідач в судове засідання не
з'явилась, своїм правом на участь у
судовому розгляді справи не
скористалась, про день, час та місце
розгляду якої була повідомлена
належним чином, заперечення на позовну
заяву суду не надала, також не надала
жодних доказів на підтвердження
погашення заборгованості за кредитним
договором або контррозрахунку, на
спростування розміру грошового
зобов'язання, який позивач просить
стягнути з відповідача.

Враховуючи часткове виконання
боржником грошового зобов'язання за
кредитним договором, згідно графіків
погашення кредитного зобов'язання, що
підтверджує факт визнання ним грошових
зобов'язань, та з огляду на те, що в
судовому порядку вищевказаний
кредитний договір визнаний недійсним
не був, з урахуванням презумпції
правомірності правочину, укладеного з
додержанням встановленої форми,
закріпленої ст. 204 ЦК України, суд
вважає, що позовні вимоги щодо
стягнення з відповідача існуючої
заборгованості є обґрунтованими,
законними та підлягають задоволенню в
повному обсязі (в межах заявлених
позовних вимог відповідно до ст. 11 ЦПК
України).

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд на підставі ст. 88
ЦПК України, враховуючи результат
вирішення справи, вважає за необхідне
стягнути з відповідача на користь
позивача, понесені останнім при
зверненні до суду судові витрати по
сплаті судового збору у розмірі 3441,00
гривень, сплата якого підтверджується
відповідним платіжним дорученням №214328
від 12 вересня 2013 року.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 543, 553, 554, 599, 610 - 612, 615,
625, 1048 - 1050, 1054 - 1055 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 109, 169, 197, 208, 209,
212-215, 224 - 227 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов Публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль» в
особі Дніпропетровської обласної
дирекції Публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1)
заборгованість за кредитним договором
№ К-Д 014/02-40/848 від 01 квітня 2008 року в
розмірі 129562,81 доларів США, що по курсу
НБУ станом на 16 липня 2013 року (1 долар
США = 7,9930 гривень) складає 1035595,54
гривень, з яких: непогашена сума
кредиту - 117280,96 доларів США, що
еквівалентно 937426,71 гривень; несплачені
відсотки -11577,14 доларів США, що
еквівалентно 92536,08 гривень; нарахована
пеня по тілу кредиту та по відсотках -
704,71 доларів США, що еквівалентно 5 632,74
гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на
користь Публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль»
судові витрати по справі понесені
позивачем у розмірі 3441,00 гривень.

Заочне рішення суду набирає законної
сили в порядку, передбаченому ст.ст.223,
232 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача про перегляд
заочного рішення, яка може бути подана
відповідачем протягом десяти днів з
дня отримання копії рішення.

Заочне рішення суду може бути
оскаржено до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подання
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя :
А.В. Брага