Справа № 450/4476/13-ц Провадження №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

"26" грудня 2013 р. Пустомитівський
районний суд Львівської області у
складі:

головуючого - судді - Данилів Є.О.

при секретарі - Ориняк Н.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Пустомити
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням, -

в с т а н о в и в :

02.12. 2013 року до Пустомитівського
районного суду Львівської області
надійшла позовна заява ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням. У позовній заяві позивач
просить суд визнати ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право на
користування житловим приміщенням -
житловим будинком АДРЕСА_1.

Позивач у позовній заяві, як на
підстави для задоволення заявлених
позовних вимог покликається на
наступні обставини:

відповідно до рішення
Пустомитівського районного суду
Львівської області від 26.09. 2013 року
позивач набув право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку
спадкування після смерті ОСОБА_3, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Тепер у позивача
виник намір розпорядитися зазначеним
вище житловим будинком, проте при
збиранні необхідних для укладення
договору документів позивачем було
виявлено, що у будинку АДРЕСА_1
зареєстрований відповідач ОСОБА_2.
ОСОБА_2 не перебуває у родинних
відносинах із позивачем, не є членом
сім'ї позивача. Із зазначеного сліду, що
позивач вправі усунути порушення свого
права власності, яке не пов'язане із
позбавленням володіння житловим
будинком, шляхом визнання відповідача
таким, що втратив право користування
житловим приміщенням - житловим
будинком АДРЕСА_1, оскільки відповідач
у добровільному позасудовому порядку
не бажає зняти себе з реєстраційного
обліку за вказаною вище адресою.

На підставі наведеного позивач у
позовній заяві просить суд задоволити
заявлені позовні вимоги.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не
з'явився, проте подав до суду письмову
заяву у якій просить суд розглядати
справу без його участі, позовні вимоги
підтримує, позов просить задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання
не з'явився повторно, хоча належним
чином був повідомлений про час та місце
розгляду справи про причини своєї
неявки суд не повідомив, заяв про
розгляд справи без участі відповідача
чи відкладення розгляду справи до суду
від останнього не надходило.

Проаналізувавши матеріали цивільної
справи, суд вважає, що існує достатньо
підстав визначених ст. 224 ЦПК України
для проведення судового розгляду
справи, без участі відповідача, у
відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України,
за наявними у ній доказами та ухвалення
за результатом розгляду заочного
рішення, відповідно ст. 226 ЦПК України.

Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування
судового процесу технічними засобами
не здійснюється.

Проаналізувавши матеріали цивільної
справи, повно та всебічно дослідивши
всі докази у справі в їх сукупності, суд
прийшов до переконання, що обставини на
які покликається позивач у позовній
заяві, як на підстави для задоволення
заявлених ним позовних вимог знайшли
своє підтвердження у представлених
суду доказах.

Так, судом встановлено, що 22.01. 2003 року
ОСОБА_4 на підставі договору купівлі -
продажу будинку укладеного з ОСОБА_5,
ОСОБА_6, посвідченого ОСОБА_7 приватним
нотаріусом Пустомитівського районного
нотаріального округу, зареєстровано в
реєстрі за №1 /а.с. 4/, набула у власність
житловий будинок АДРЕСА_1. На підставі
зазначеного договору їй було видано
Реєстраційне посвідчення від 29.01. 2003
року /а.с. 7/.

Встановлено, що 15.07. 2004 року ОСОБА_4
уклала договір дарування житлового
будинку і земельної ділянки від 15.07. 2004
року, посвідчений ОСОБА_7 приватним
нотаріусом Пустомитівського районного
нотаріального округу, зареєстровано в
реєстрі за № 4281 /а.с.5/. Відповідно до
зазначеного договору дарування ОСОБА_3
набув право власності на житловий
будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку
кадастровий № 462368400:01:003:0025, яка
передана для будівництва та
обслуговування житлового будинку і
господарських споруд, розташована за
адресою: АДРЕСА_1. На підставі договору
дарування житлового будинку і
земельної ділянки від 15.07. 2004 року,
посвідчений ОСОБА_7 приватним
нотаріусом Пустомитівського районного
нотаріального округу, зареєстровано в
реєстрі за № 4281 /а.с. 5/ ОСОБА_3 було
видано Витяг про реєстрацію права
власності на нерухоме майно № 4164654 від
16.07. 2004 року /а.с. 6/.

Встановлено, що на підставі рішенням
Пустомитівського районного суду
Львівської області від 26.09. 2013 року, яке
набрало законної сили, у справі №
450/2165/13-ц /а.с. 8 -13/ позивач набув право
власності на житловий будинок АДРЕСА_1
в порядку спадкування після смерті
ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.
Зазначені обставини встановлені
рішення суду, яке набрало законної
сили, тому у відповідності до ч. 3 ст. 61
ЦПК України доказування не потребують.

Відтак, судом встановлено, що починаючи
з 2003 року ОСОБА_2 не був та не є
власником чи співвласником житлового
будинку АДРЕСА_1.

Встановлено, що у житловому будинку
АДРЕСА_1, згідно Довідки № 17710, що видана
Сокільницькою сільською радою
Пустомитівського району Львівської
області 12.11. 2013 року /а.с. 3/,
зареєстрований відповідач ОСОБА_2.

Сторонами суду не представлено та
судом не здобуто доказів, того що
ОСОБА_2 перебуває чи перебував у
родинних відносинах із позивачем та є
чи був членом сім'ї позивача, в
розумінні ст. 3 СК України ч. 2 ст. 64 ЖК
України. Відомостей про те, що ОСОБА_2
був зареєстрований у зазначеному
житловому приміщенні на підставі
укладення договору найму чи оренди
сторонами суду не представлено.

Правові підстави для задоволення
заявлених позивачем позовних вимог
слідують із наступного:

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналася 17
липня 1997 року відповідно до Закону
України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР
"Про ратифікацію Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод 1950
року, Першого протоколу та протоколів
№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено
принцип непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК
України).

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його права
хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння. Способи
захисту права власності передбачені
нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути,
зокрема, житло - житловий будинок,
садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК
України).

Права власника житлового будинку
квартири визначені ст. 383 ЦК України та
ст. 150 ЖК України, які передбачають
право власника використовувати житло
для власного проживання, проживання
членів сім'ї, інших осіб і
розпоряджатися своїм житлом на власний
розсуд.

Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Аналіз змісту вказаних правових норм
свідчить про те, що право осіб
користуватися житлом існує лише за
наявності на це волі власника.

Зазначені висновки не суперечать
нормам ст. 47 Конституції України, ст. 9
ЖК України, ст. 311 ЦК України,
враховуючи, що право на житло
(користування ним, усунення перешкод у
користуванні ним) підлягає захисту
лише у випадку порушення прав особи.

Із зазначеного сліду, що позивач вправі
усунути порушення свого права
власності, яке не пов'язане із
позбавлення володіння житловим
будинком, шляхом визнання відповідача
таким, що втратив право користування
житловим приміщенням - житловим
будинком АДРЕСА_1. Тому суд вважає, що
позовні вимоги заявлені позивачем
підставні та підлягають задоволенню у
повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України з
відповідача в користь позивача слід
стягнути документально підтверджені
понесені позивачем судові витрати, які
складаються із судового збору
оплаченого позивачем.

На підставі наведеного та керуючись
ст.ст. 10, 11, 57 - 61, 88, ч. 2 ст. 197, ст.ст. 209, 212 -
215, 224 - 226 ЦПК України, ст. ст. 41, 47
Конституції України, ст. 1 Першого
протоколу до Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод, ст.ст.
311, 316, 317, 319, 321, 379, 382, 383 ЦК України, ст. 9,
ч. 2 ст. 64, ст. 150 ЖК України, ст. 3 СК
України, суд,-

в и р і ш и в :

позовні вимоги ОСОБА_1, - задоволити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що
втратив право на користування житловим
приміщенням - житловим будинком
АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 229, 40
грн. понесених позивачем судових
витрат.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Львівської області через
Пустомитівський районний суд, шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня проголошення рішення, а
особами, які не були присутні в
судовому засіданні в 10-денний строк з
дня отримання копії цього рішення.

СуддяЄ. О. Данилів