Справа № 510/1357/13-ц
У Х В А Л А

16.12.2013 р. Ренійський
районний суд Одеської області

в складі: головуючого судді
Дудник В.І.,

при секретарі Пройка С.В.,

розглядаючи у відкритому судовому
засіданні в м. Рені скаргу Публічного
акціонерного товариства
«Енергопостачальна компанія
Одесаобленерго» на постанови
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Ренійського районного управління
юстиції Одеської області серії ВП №
39110189 від 30.07.2013р., серії ВП № 39111790 від
30.07.2013р. про відмову у відкритті
виконавчого провадження, -

В С Т А Н О В И В

Суб'єкт оскарження - в.о.
начальника відділу ДВС Ренійського РУЮ
Одеської області заперечував щодо
задоволення скарги, вважає дії
держвиконавця правомірними, такими, що
відповідають вимогам законодавства
про виконавче провадження, оскільки
виконавчі документи, що були
пред'явлені скаржником до виконання, не
відповідають ст. 18 ЗУ «Про виконавче
провадження», в них не вказані дати
народження солідарних боржників, їхнє
місце роботи, ідентифікаційні коди. За
відсутністю цих даних орган виконання
судових рішень не може ідентифікувати
фізичних осіб - боржників, це створює
додаткові труднощі та може привести до
порушення прав та інтересів інших осіб.

Представник заявника - ПАТ «ЕК
Одесаобленерго» заявлені у скаргах
вимоги підтримує в повному обсязі,
просив про розгляд справи за його
відсутністю.

Зацікавлені особи - боржники
ОСОБА_1, ОСОБА_2 у судове засідання не
явилися, будь-яких заперечень,
додаткових заяв за вимогами скарг суду
не надали.

Судом в ході судового розгляду справи
встановлено, що заявник - ПАТ «ЕК
Одессаобленерго» звернувся до суду із
відповідною скаргою на постанови
державного виконавця відділу ДВС
Ренійського РУЮ Одеської області про
відмову у відкритті виконавчого
провадження (відмову в прийнятті до
провадження виконавчого документа),
зазначивши, що 31.07.2013р. на адресу ПАТ «ЕК
Одесаобленерго» надійшли постанови за
підписом державного виконавця відділу
ДВС Колєвой С.М. ВП № 39110189 від 30.07.2013р.,
серії ВП № 39111790 від 30.07.2013р. про відмову
у відкритті виконавчого провадження за
виконавчими документами, що були
видані Ренійським районним судом 11.06.2013
року за судовим рішенням у цивільній
справі № 2-645/2009 про солідарне стягнення
з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ВАТ ЕК
«Одесаобленерго» матеріальних збитків
в розмірі 2400 грн. 08 коп. та 81 грн. судових
витрат, а всього - 2481 грн. 08 коп.

В постановах про відмову в прийнятті до
провадження виконавчого документа та
відмову у відкритті виконавчого
провадження з примусового виконання із
посиланням на ст. 18, 26 ЗУ «Про виконавче
провадження» було зазначено, що у
виконавчих документах, виданих судом,
відсутні повні найменування, а саме:
дата народження боржників та їхнє
місце роботи, для фізичних осіб -
ідентифікаційні коди. Саме відсутність
цих даних і стала підставою для
відмови у відкритті виконавчого
провадження.

Із винесеними постановами заявник не
згоден, просить їх скасувати, вважає, що
виходячи з положень п. 3 ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про
виконавче провадження» від 21.04.1999р.,
такі відомості, як дата і місце
народження боржника, місце роботи
боржника, місцезнаходження майна
боржника зазначаються у виконавчому
документі в тому випадку, якщо вони
відомі суду, що видав виконавчий
документ. Крім того, скаржник зазначає,
що і норми ЦПК України щодо форми та
змісту позовної заяви не передбачають
обов'язкове зазначення вищевказаних
даних та ідентифікаційного коду
відповідачів у позовній заяві.
Скаржник обґрунтовує свої доводи і тим,
що на момент винесення судом рішення у
цивільній справі (2009р.) і набрання ним
чинності (17.11.2009р.) законодавством про
виконавче провадження, що діяло на той
час, не передбачувалось обов'язкове
зазначення ідентифікаційного номеру
боржника, повні данні вказувалися лише
за наявності у суду такої інформації, а
в разі відсутності таких даних,
посадовим особам ДВС ЗУ «Про виконавче
провадження» надані повноваження щодо
витребування необхідної їм для
ідентифікації боржника інформації. На
підставі вищенаведеного, скаржник
просить суд скасувати винесені
держвиконавцем постанови та відкрити
виконавчі провадження за спірними
виконавчими документами.

Заслухавши пояснення представника
ДВС, вивчивши матеріали наданої суду
скарги, суд прийшов до висновку, що
заявлені заявником вимоги
обґрунтовані і підлягають задоволенню,
оскільки знайшли своє підтвердження у
судовому засіданні.

Відповідно до ч.5 ст. 124 Конституції
України «Судові рішення ухвалюються
іменем України і є обов'язковими до
виконання на всій території України».
Серед основних засад судочинства в
Україні, згідно з п.9 ч.3 ст. 129
Конституції України, є «обов'язковість
рішень суду».

Ч. 1 ст. 14 ЦПК України закріпила - «Судові
рішення, що набрали законної сили,
обов'язкові для всіх органів державних
влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України, а
у випадках, встановлених міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України, - і
за її межами».

На підставі ст. 3 Закону «Про виконавче
провадження» від 21.04.1999р. виконавчою
службою підлягають виконанню такі
виконавчі документи: виконавчі листи,
видані судами, накази господарських
судів, у тому числі на підставі рішень
третейського суду, ухвали, постанови
судів у цивільних, господарських,
адміністративних та кримінальних
справах, у випадках, передбачених
законом, судові накази та ін.

Пред'явлення виконавчого документа до
виконання - це невід'ємне право кожного
стягувача. Документ пред'являється на
виконання до відділу державної
виконавчої служби за місцем
проживання, роботи боржника або
місцезнаходженням його майна. Отже,
якщо не закінчився строк пред'явлення
виконавчого документа до виконання і
цей документ відповідає вимогам,
передбаченим Законом, та пред'явлений
до виконання до органу державної
виконавчої служби за належним місцем
виконання рішення державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження.

Згідно ч. 3 ст. 2 ЦПК України, провадження
у цивільних справах здійснюється
відповідно до законів, чинних на час
вчинення окремих процесуальних дій,
розгляду і вирішення справи.

Рішення у цивільній справі за № 2-645/2009
р. про солідарне стягнення з боржників
на користь ВАТ «ЕК Одесаобленерго»
матеріальних збитків та держмита було
винесено у 2009р. та набрало законної
сили 17.11.2009р.

Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про
виконавче провадження від 21.04.1999р. в
редакції від 06.05.2012р. було передбачено
вимоги виконавчого документу, зокрема:
у виконавчому документі зазначається
ідентифікаційний номер стягувача та
боржника за наявності, а також інші
дані, якщо вони відомі суду або іншому
органу, що видав виконавчий документ,
які ідентифікують стягувача та
боржника чи можуть сприяти примусовому
виконанню, зокрема, дата народження
боржника та його місце роботи,
місцезнаходження майна боржника,
рахунки стягувача та боржника тощо.

Як вбачається з наведеного,
законодавством, чинним на момент
винесення рішення у справі, не
передбачалося такої обов'язкової
умови, як наявність ідентифікаційного
номеру боржника, а отже відсутність
цього номеру не могла вплинути на
виконання судового рішення.

04.07.2012р. ВР України було прийнято Закон
№ 5037-VІ, який набрав чинності 08.08.2012р.,
згідно якого було внесено зміни до ЗУ
від 21.04.1999р. «Про виконавче
провадження» та частину 1 п. 3 ст. 18
Закону (щодо вимог до виконавчого
документу) викладено у новій редакції :
«повне найменування (для юридичних
осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я
та по батькові) (для фізичних осіб)
стягувача і боржника, їх
місцезнаходження (для юридичних осіб)
або місце проживання чи
перебування (для фізичних осіб),
ідентифікаційний код суб'єкта
господарської діяльності стягувача та
боржника (для юридичних осіб),
індивідуальний ідентифікаційний номер
стягувача та боржника (для фізичних
осіб - платників податків) або номер
і серія паспорта стягувача та боржника
для фізичних осіб - громадян України,
які через свої релігійні або інші
переконання відмовилися від
прийняття ідентифікаційного номера,
офіційно повідомили про це
відповідні органи державної влади та
мають відмітку в паспорті громадянина
України, а також інші дані, якщо вони
відомі суду чи іншому органу, що видав
виконавчий документ, які
ідентифікують стягувача та боржника чи
можуть сприяти примусовому
виконанню, зокрема, дата народження
боржника та його місце роботи
(для фізичних осіб), місцезнаходження
майна боржника, рахунки стягувача та
боржника тощо».

Як вже зазначалося вище норми Закону
ВРУ від 04.07.2012р. набрали чинності
08.08.2012р., до цього часу діяли інші
положення щодо вимог до виконавчого
документа. Отже, норми Закону від
04.07.2012р. до спірних відносин не можуть
бути застосовані, оскільки
правовідносини виникли раніше ніж були
внесені зміни до закону, а закон не має
зворотної дії у часі (ч. 1 ст. 58
Конституції України). Відповідно до ч. 3
ст. 5 ЦК України, якщо цивільні
відносини виникли раніше і
регулювались актом цивільного
законодавства, який втратив чинність,
новий акт цивільного законодавства
застосовується до прав та обов'язків,
що виникли з моменту набрання ним
чинності.

Тобто, коли набрало чинності рішення у
справі за позовом ВАТ «ЕК
Одесаобленерго» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (у
2009 році), обов'язкової вимоги щодо
наявності ідентифікаційного номеру
боржника у виконавчому документі
Законом передбачено не було.

Доводи представника суб'єкта
оскарження щодо того, що повні данні є
обов'язковими для вказування у спірних
виконавчих листах, оскільки вони
видавалися судом 11.06.2013р., тобто під час
дії вже нових вимог ЗУ «Про виконавче
провадження», не можуть бути враховані
судом, так як на стадії видачі
виконавчого листа жодний працівник
суду (у випадку відсутності повних
даних про боржника, даних про його
ідентифікаційний номер) не має
повноважень будь-яким чином
встановлювати особисті данні боржника,
це питання повинно вирішуватися чи то
на стадії подачі позову до суду, чи то
під час розгляду справи. В даному
випадку рішення у справі вже було
винесено, винесено у 2009 році, воно
набрало чинності і в даний час будь-які
дії щодо спірних питань, пов'язаних із
виконанням цього рішення, суд не може
вирішувати.

Окремо суд зазначає, що з метою
уникнення спорів на стадії виконання
судових рішень, можливості вказані
повних даних щодо боржника при видачі
виконавчих документів після внесення
змін у законодавство про виконавче
провадження (після 08.08.2012р.), суд вживає
посильних заходів щодо встановлення
таких даних на стадії подання позову до
суду та під час розгляду справи. Проте,
державою остаточно це питання не
вирішено. Так, 26.02.2013 року Державною
судовою адміністрацією України та
Державною податковою службою України
підписано спільний наказ №30/44 «Про
затвердження Порядку надання судам
загальної юрисдикції інформації про
реєстраційні номери облікових карток
платників податків боржників та
стягувачів», але на практиці існують
проблеми із реальним користуванням цим
порядком та отриманням відповідної
інформації.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче
провадження» виконавче провадження
як завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у

цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених
цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Згідно із ч. 1 ст. 11 вищевказаного
Закону, державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового
виконання рішень, неупереджено,
своєчасно і в повному обсязі вчиняти
виконавчі дії. При цьому, державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право з
метою захисту інтересів стягувача
одержувати безоплатно від органів,
установ, організацій, посадових осіб,
сторін та учасників виконавчого
провадження необхідні для
проведення виконавчих дій пояснення,
довідки та іншу інформацію, у тому
числі конфіденційну. Відповідно до ст. 5
ЗУ «Про виконавче провадження» вимоги
державного виконавця щодо
виконання рішень обов'язкові для всіх
органів, організацій, посадових
осіб, фізичних і юридичних осіб на
території України. Державному
виконавцю повинні бути безоплатно
надані у встановлений ним строк
інформація, документи або їх копії,
необхідні для здійснення його
повноважень.

Отже, в даному випадку, коли суд вже не
може надати повні дані щодо особи
боржника, Законом України «Про
виконавче провадження» передбачені
певні механізми вирішення цього
питання державним виконавцем у
законний спосіб, які будуть сприяти
виконанню та не порушувати права та
інтереси сторін.

Виходячи з вищенаведеного, засад
законності, розумності та
справедливості, суд вважає, що повні
дані щодо осіб - боржників у виконавчих
листах можуть бути отримані у законний
спосіб, перешкод у обмеженні права
державного виконавця в цьому немає.

У відповідності із ч. 1 ст. 25 ЗУ «Про
виконавче провадження» Державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання
до відповідного органу державної
виконавчої служби.

Згідно із ст. 383 ЦПК України сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця
чи іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу,
порушено їх права чи свободи. За ч. 2 ст.
384 ЦПК України скарга подається до суду,
який видав виконавчий документ.

Згідно ч. 1, 2 ст. 387 ЦПК України за
результатами розгляду скарги суд
постановляє ухвалу. У разі
встановлення обґрунтованості скарги
суд визнає

оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити
вимогу заявника та усунути порушення
або іншим шляхом поновлює його
порушені права чи свободи.

З урахуванням вищенаведеного, суд
задовольняє скаргу заявника: скасовує
відповідні постанови про відмову у
відкритті виконавчого провадження та
зобов'язує державного виконавця
відділу ДВС Ренійського РУЮ Одеської
області до вчинення певних заходів з
виконання судового рішення.

Керуючись ст.ст. 58, 124, 129 Конституції
України, ст. 5 ЦК України, ст. ст. 2, 14, 383,
384 387 ЦПК України, ст.ст. 1, 3, 6, 11, 18, 25
Закону України «Про виконавче
провадження» від 21.04.1999 р., -

У Х В А Л И В

Скаргу Публічного акціонерного
товариства «Енергопостачальна
компанія Одесаобленерго» на постанови
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Ренійського районного управління
юстиції Одеської області серії ВП
№39110189 від 30.07.2013р., серії ВП № 39111790 від
30.07.2013р. про відмову у відкритті
виконавчого провадження -
задовольнити.

1. Постанови державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Ренійського районного управління
юстиції Одеської області серії ВП №
39110189 від 30.07.2013р., серії ВП № 39111790 від
30.07.2013р. про відмову у відкритті
виконавчого провадження - скасувати.

2. Зобов'язати державного виконавця
відділу Державної виконавчої служби
Ренійського районного управління
юстиції Одеської області винести
постанови про відкриття виконавчого
провадження з виконання: виконавчого
листа № 2-645/2009 від 11.06.2013р., виданого
Ренійським районним судом Одеської
області, про стягнення з боржника
ОСОБА_1 на користь ВАТ
«Енергопостачальна Компанія
Одесаобленерго» 2481 грн. 08 коп.;
виконавчого листа № 2-645/2009 від 11.06.2013р.,
виданого Ренійським районним судом
Одеської області, про стягнення з
боржника ОСОБА_2 на користь ВАТ
«Енергопостачальна Компанія
Одесаобленерго» 2481 грн. 08 коп.

3. Зобов'язати державного виконавця
відділу Державної виконавчої служби
Ренійського районного управління
юстиції Одеської області вчинити всі
необхідні, передбачені діючим
законодавством, дії під час
примусового виконання виконавчих
листів № 2-645/2009 від 11.06.2013р.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали
.

Суддя В.І.
Дудник