№ провадження 2/521/ 7595/13
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"13" грудня 2013 року Малиновський
районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді Целуха А.П.,
при секретарі судового засідання -
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання права власності, -
В Малиновський районний суд м. Одеси
звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2
про визнання права власності. В
обґрунтування заявленого позову
позивач посилається на те, що 30.04.2013
року між нею та відповідачем ОСОБА_2 був
укладений договір позики, відповідно
до якого ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1
грошові кошти у розмірі 800 000 грн.
(вісімсот тисяч гривень, 00 коп.) гривень,
які зобов'язалася повернути у строк до
30.10.2013 року. Договір укладено у простій
письмовій формі. У вказаний строк
відповідач грошові кошти не повернув,
але відповідно пункту 2.7. договору від
30.04.2013 року, у випадку неможливості
повернення грошових коштів відповідач
зобов'язався передати ОСОБА_1 в рахунок
погашення боргу нерухоме майно у
вигляді нежитлової будівлі за адресою:
АДРЕСА_1, яка складається з: літ."А" -
загальною площею 185,2 кв.м., літ. "К" -
загальною площею 1772,8 кв.м. (основна
площа 1546,7 кв.м., підсобна площа - 226,1
кв.м.) та літ. "З" сарай.
. Після спливу строку повернення
грошових коштів, вказаного в договорі
позики, відповідач кошти не повернув,
на неодноразові звернення позивача в
телефонному режимі та на письмові
претензії не відповідав. У зв'язку з
цим, позивач вважає, що відповідач не
має можливості виконати свої обов'язки
в грошовому еквіваленті, однак,
відповідно до договору позики, повинен
та має змогу виконати обов'язок шляхом
передачі відступного. Посилається на
ст. 509, 525, 530, 600 ЦК України, просить
визнати обов'язок відповідача
виконаним, шляхом передачі відступного
та визнати за ним право власності на
нерухоме майно - нежилу будівлю за
адресою: АДРЕСА_1, яка складається з:
літ."А" - загальною площею 185,2 кв.м., літ.
"К" - загальною площею 1772,8 кв.м. (основна
площа 1546,7 кв.м., підсобна площа - 226,1
кв.м.) та літ. "З" сарай.
В судове засідання позивач не з`явився,
надав суду заяву про слухання справи у
його відсутності, в якій підтримав свої
позовні вимоги та не заперечував проти
заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не
з'явився, про день, час та місце
слухання справи повідомлений належним
чином. Від відповідача 13.12.2013 року
надійшла заява, в якій він позов визнав,
проти його задоволення не заперечував
та просив розглянути справу у його
За таких обставин суд, зі згоди
позивача, ухвалює заочне рішення,
відповідно до ст. 224 ЦПК України, вважає
можливим постановити рішення при
заочному розгляді справи.
Суд, дослідивши матеріали справи,
дійшов до висновку, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що
30.04.2013 року між ОСОБА_1 та відповідачем
ОСОБА_2 був укладений договір позики,
відповідно до якого ОСОБА_2 отримав від
ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 800 000 грн.
(вісімсот тисяч гривень, 00 коп.) гривень,
які зобов'язалася повернути у строк до
30.10.2013 року. Договір укладено у простій
В разі неповернення вищевказаної суми
в обумовлений строк, відповідно до п.2.7.
договору позики від 30.04.2013 року
зобов'язався передати в якості
відступного наступне нерухоме майно у
вигляді нежитлової будівлі за адресою:
АДРЕСА_1, яка складається з: літ."А" -
загальною площею 185,2 кв.м., літ. "К" -
загальною площею 1772,8 кв.м. (основна
площа 1546,7 кв.м., підсобна площа - 226,1
кв.м.) та літ. "З" сарай.
Після передачі в якості відступного
вказаного майна з переоформленням
права власності на ОСОБА_1, зобов'язання
ОСОБА_2 за даним договором будуть
виконані та борг буде вважаться
В обумовлений сторонами строк
відповідач суму зазначену у договорі
позики не повернув. На вимогу позивача
про повернення позики відповідач умови
договору не виконав. Таким чином, в
порушення договірних зобов'язань, що
виникли між сторонами, відповідач у
зазначену дату суми позики не повернув.
Відповідно ст. 627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.
Згідно ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.
Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Стаття 600 ЦК України передбачає, що
зобов'язання припиняється за згодою
сторін внаслідок передання боржником
кредиторові відступного (грошей,
іншого майна тощо). Розмір, строки й
порядок передання відступного
встановлюються сторонами.
За статтею 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.
Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.
Частиною 1 ст. 611 ЦК України визначено,
що у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.
Відповідно до статті 1 Першого
протоколу до Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод кожна
фізична або юридична особа має право
мирно володіти своїм майном. Ніхто не
може бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
В той же час, право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом, власник майна
може пред'явити позов про визнання його
права власності, зокрема, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою (ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові
належить права володіння, користування
та розпорядження своїм майном.
Частиною.1,2 ст. 319 ЦК України
передбачено, що власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд. Власник має
право вчиняти щодо свого майна будь-які
дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.
Як встановлено у судовому засіданні,
нежила будівля за адресою: АДРЕСА_1, яка
складається з: літ."А" - загальною площею
185,2 кв.м., літ. "К" - загальною площею 1772,8
кв.м. (основна площа 1546,7 кв.м., підсобна
площа - 226,1 кв.м.) та літ. "З" сарай, здатна
самостійно функціонувати, відповідає
вимогам ДБН, що вбачається із копії
технічного паспорту, наявного в
матеріалах справи.
Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути, зокрема
визнання права. Згідно зі ст. 20 ЦК
України право на захист особа здійснює
на свій розсуд. Згідно зі ст. 392 ЦК
України власник майна може пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також
у разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
керуючись ст. 41 Конституції України, ст.
ст. 526, 610, 1046 -1047, 1049, ч. 2 ст. 625 ЦК України,
ст.ст. 10, 11, 208, 209, 212, 213-215, 224-226 ЦПК
України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
права власності - задовольнити в
Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний
код НОМЕР_1) право власності на
самостійний об'єкт нерухомого майна -
нежитлові будівлі, загальною площею, 1
958,0 кв.м., яка складається з: літ."А" -
загальною площею 185,2 кв.м., літ. "К" -
загальною площею 1772,8 кв.м. (основна
площа 1546,7 кв.м., підсобна площа - 226,1
кв.м.) та літ. "З" сарай, з присвоєнням
йому адреси: АДРЕСА_1.
Рішення суду є підставою для
здійснення державної реєстрації права
власності за ОСОБА_1 (ідентифікаційний
код НОМЕР_1) на самостійний об'єкт
нерухомого майна - нежитлові будівлі,
загальною площею, 1 958,0 кв.м., яка
складається з: літ."А" - загальною площею
185,2 кв.м., літ. "К" - загальною площею 1772,8
кв.м. (основна площа 1546,7 кв.м., підсобна
площа - 226,1 кв.м.) та літ. "З" сарай, з
присвоєнням йому адреси: АДРЕСА_1.,
згідно вимог ст. 19 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень».

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

ГОЛОВУЮЧИЙ
А.П. ЦЕЛУХ