Справа № 761/896/13- ц
Провадження №2/761/2766/2013
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24 грудня 2013 року Шевченківський
районний суд м. Києва

в складі: головуючого - судді
Пономаренко Н.В.

при секретарі
Клим Т.О.

з участю представників позивача
ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання
права власності на квартиру та за
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа:
приватний нотаріус Київського
нотаріального округу ОСОБА_6 про
визнання право власності на спадщину,
суд, -

в с т а н о в и в :

представник позивача ОСОБА_4 в її
інтересах звернувся до суду із позовом
до відповідача ОСОБА_5 та уточнивши
позовні вимоги до початку розгляду
справи по суті щодо предмету позову,
остаточно просив визнати право
особистої приватної власності ОСОБА_7
на квартиру, яка знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1; визнати право
власності позивача ОСОБА_4 в порядку
спадкування за заповітом на
вищевказану квартиру та зобов»язати
приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
видати ОСОБА_4 свідоцтво про право на
спадщину за заповітом після смерті
ОСОБА_7 на зазначену квартиру (а.с.2-4;
171-172).

Вказані позовні вимоги обґрунтовані
тим, що позивач ОСОБА_4 є онукою
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7, яка
залишила заповіт від 9.06.2006 року на
користь позивача згідно якого заповіла
квартиру, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1. Про прийняття спадщини після
померлої за заповітом позивач
звернулась до нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини.

Чоловік ОСОБА_7 - ОСОБА_9 помер на
слідуючий день після неї - ІНФОРМАЦІЯ_2.
А 7.12.2012 року відповідач ОСОБА_5 (брат
ОСОБА_9) через свого представника
звернувся до приватного нотаріуса
ОСОБА_6 із заявою про прийняття
спадщини за законом після ОСОБА_7

Зазначає, що такі дії відповідача є
незаконними, оскільки хоча спірна
квартира і була придбана подружжям
ОСОБА_7 та ОСОБА_9 за час перебування їх
у шлюбі, однак, ця квартира була
придбана за особисті кошти ОСОБА_7 та її
дочки ОСОБА_10, які отримані внаслідок
продажу квартири АДРЕСА_2.

В судовому засіданні представники
позивача ОСОБА_4 позовні вимоги
підтримала із викладених підстав та
просили їх задовольнити (а.с.2-4; 171-172).

Крім того, ухвалою суду від 12.04.2013 року
було об»єднано в одне провадження
позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа:
приватний нотаріус Київського
нотаріального округу ОСОБА_6 про
визнання право власності на спадщину.

Вказані вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про
визнання права власності за ним на ?
частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 у
порядку спадкування після смерті його
рідного брата ОСОБА_9 обґрунтовані тим,
що рідний брат позивача за вказаним
позовом ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 на
наступний день після смерті своєї
дружини ОСОБА_7 з якою вони перебували у
зареєстрованому шлюбі з 6.08.1969 року і
ним належала на праві спільної
сумісної власності вищевказана
квартира в якій вони проживали разом до
останніх днів життя. Після смерті своєї
дружини відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК
України ОСОБА_9, як спадкоємець першої
черги, прийняв ІНФОРМАЦІЯ_1 спадщину
після дружини. Враховуючи те, що частки
кожного із співвласників в праві
спільної сумісної власності є рівними,
якщо інше не встановлено домовленістю
між власниками, тому ОСОБА_9 належало ?
частина вказаної квартири. Одночасно,
ОСОБА_5 є пенсіонером і враховуючи
наявність заповіту ОСОБА_7 на вказану
квартиру на користь ОСОБА_4, тому ОСОБА_9
як її чоловік і пенсіонер, мав право на
обов»язкову частку згідно ст.1241 ЦК
України, то він додатково мав право ще
на ? частку квартири, а тому після
відкриття спадщини після ОСОБА_7, її
чоловіку ОСОБА_9 належало ? частини
спірної квартири. Саме тому ОСОБА_5
перейшло право на спадкування за
законом після смерті брата на його
частину спадкового майна (а.с.67-69).

Представник позивача ОСОБА_5
підтвердив вказані свої вимоги і
заперечував проти позовних вимог
ОСОБА_4

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
подані сторонами документи, повно і
всебічно з»ясувавши всі фактичні
обставини справи, на яких ґрунтується
позов, об»єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
встановив наступні обставини та
відповідні ним правовідносини.

Згідно свідоцтва про смерть11.07.2012 року
померла бабуся позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_7
(а.с.5).

Також встановлено і сторонами не
заперечувалось, що ОСОБА_7 була
зареєстрована та проживала по день
смерті в АДРЕСА_1, що також підтверджено
відповідними довідками від 31.10.2012 року
(а.с.31-32).

За своє життя ОСОБА_7 залишила заповіт
на користь позивача - свою онуку ОСОБА_4
згідно умов якого заповіла належну їй
на праві власності квартиру АДРЕСА_1.
Вказаний заповіт посвідчений 9.06.2006
року державним нотаріусом Восьмої
Київської державної нотаріальної
контори (а.с.8-9). Вказаний заповіт за
реєстровим еомером №5-555 відповідає
вимогам ст.ст. 1233, 1234, 1236, 1247 та 1248 ЦК
України, є дійсним на час розгляду
справи по суті заявлених позовних
вимог.

16.11.2012 року позивачем ОСОБА_4 було
поштою направлено до приватного
нотаріуса Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 і завірено
Генеральним Консулом Торонто (Канада)
за місцем проживання позивача (а.с.17).
Копія спадкової справи долучена до
матеріалів вказаної цивільної справи.

ОСОБА_7 була одружена із ОСОБА_9 з 6.08.1969
року, який помер на другий день після
неї - ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.20, 21).

ОСОБА_5 після смерті свого брата ОСОБА_9
через свого представника звернувся до
приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
із заявою про прийняття спадщини після
смерті ОСОБА_7 (а.с.23).

Спірна квартира АДРЕСА_1 була придбана
28.10.1996 в період перебування в шлюбі
подружжя ОСОБА_9 та ОСОБА_7 (а.с.25).

При цьому, суд прийшов до висновку, що
вказана квартира не являється об»єктом
спільної сумісної власності вказаного
подружжя, а належала на праві власності
особисто ОСОБА_7 виходячи із
наступного.

Згідно з п. 1 прикінцевих та перехідних
положень Сімейного кодексу України від
10.01.2002 року цей Кодекс набирає чинності
одночасно з набранням чинності
Цивільним кодексом України, який у свою
чергу набув чинності з 01.01.2004 року.

За загальним правилом дії законів і
інших нормативно-правових актів в часі
(ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми
Сімейного кодексу України
застосовуються до сімейних відносин,
які виникли після набрання ним
чинності, тобто, не раніше 01.01.2004 року.
До сімейних відносин, які вже існували
на вказану дату, норми СК України
застосовуються в частині лише тих прав
і обов»язків, які виникли після
набрання ним чинності.

Виходячи з того, що квартиру АДРЕСА_1
було придбано у жовтні 1996 року (ще до
01.01.2004 року), тобто до набрання чинності
Цивільним кодексом України від 16.01.2003
року та Сімейним кодексом України від
10.01.2002 року, тому до згаданих цивільних
правовідносин необхідно застосувати
як ЦК УРСР від 18.07.1963 року так і КпШС
України від 20.06.1069 року.

Відповідно до ст.ст. 22, 23 КпШС України
майно, нажите подружжям за час шлюбу, є
його спільною сумісною власністю.
Кожен з подружжя має рівні права
володіння, користування і
розпорядження цим майном. Подружжя
користується рівними правами на майно
і в тому разі, якщо один з них був
зайнятий веденням домашнього
господарства, доглядом за дітьми або з
інших поважних причин не мав
самостійного заробітку.

Майном, нажитим за час шлюбу, подружжя
розпоряджається за спільною згодою.
При укладенні угод одним з подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя. Для укладення
угод по відчуженню спільного майна
подружжя, що потребують обов'язкового
нотаріального засвідчення, згода
другого з подружжя повинна бути
висловлена у письмовій формі.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 12 червня 1998 року №16
«Про застосування судами деяких норм
Кодексу про шлюб та сім»ю України»
передбачалося, що вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час придбання
зазначеного майна. При цьому належить
виходити з того, що відповідно до
статей 22, 25, 27-1 КпШС спільною сумісною
власністю подружжя є нажите ними в
період шлюбу рухоме і нерухоме майно,
яке може бути об'єктом права приватної
власності (крім майна, нажитого кожним
із подружжя під час їх роздільного
проживання при фактичному припиненні
шлюбу). Майно, яке належало одному з
подружжя, може бути віднесено до
спільної сумісної власності укладеною
при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним
контрактом) або визнано такою
власністю судом з тих підстав, що за час
шлюбу його цінність істотно
збільшилася внаслідок трудових або
грошових затрат другого з подружжя чи
їх обох.

Згідно ч. 1 ст. 24 КпШС України майно, яке
належало кожному з подружжя до
одруження, а також одержане ним під час
шлюбу в дар або в порядку спадкування, є
власністю кожного з них.

Судом встановлено, що 23.10.1996 року згідно
договору купівлі-продажу укладеного
між продавцями: ОСОБА_7, ОСОБА_11, яка
діяла від свого імені та від імені
своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_4 та
покупцями ОСОБА_12, яка діяла від свого
імені та від імені ОСОБА_13 на підставі
довіреності, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_15
була продана кВ.АДРЕСА_2. При цьому, у
вказаному договорі зазначено, що угоду
вчинено за 400 грн., які продавці
отримали повністю від покупців до
підписання договору (а.с.25).

В свою чергу, 28.10.1996 року згідно
договору №1-0694/96 ОСОБА_16 купив, в ОСОБА_7
купила АДРЕСА_1. Вказана квартира
продана за 100 грн. (а.с.27).

Нормами ст.178 УК УРСР (в редакції 1963
року) одним із видів зобов»язань
являвся завдаток.

В пункті 4 угоди про завдаток між
продавцем ОСОБА_7, покупцем ОСОБА_12 та
маклером ПП «Сезам» про купівлю-продаж
кв.АДРЕСА_2, штраф за невиконання умов
договору складає 3% від вартості
квартири, що відповідає 2000 доларам США,
таким чином вартість квартири складала
60000 доларів США (а.с.26).

В пункті 4 угоди про завдаток між
продавцем ОСОБА_16, покупцем ОСОБА_7 та
маклером ПП «Сезам» про купівлю-продаж
АДРЕСА_1, штраф за невиконання умов
договору складає 3% від вартості
квартири, що відповідає 12000 доларам США,
таким чином вартість квартири складала
40000 доларів США (а.с.28).

Відповідно до розписки продавця
квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_16 отримав від
ОСОБА_7 суму, еквівалентну 40500 доларам
США (а.с.149).

Суд прийшов до висновку, що спірна
квартира придбана за кошти від продажу
саме квартири на Хрещатику, оскільки
вказані правочини були здійснені
почергово протягом одного тижня, і
підтверджують походження грошових
коштів для їх здійснення.

Виходячи із вказаного, вбачається, що
кошти, отримані ОСОБА_7 від продажу
квартири на вул.Хрещатик і яка належала
її сім»ї ще до укладання шлюбу з ОСОБА_9,
відповідно до 24 КпШС України були її
особистими коштами за які вона і купила
квартиру АДРЕСА_1.

Натомість, стороною відповідача ОСОБА_5
не доведено, що спірна квартира була
придбана подружжям за спільні кошти,
оскільки вказаному не надано жодного
належного і допустимого доказу.

Отже, суд приходить до висновку про те,
що двокімнатна квартира АДРЕСА_1 не
належала на праві спільної сумісної
власності ОСОБА_7 та ОСОБА_9 та є
роздільним майном яке належало
особисто ОСОБА_7 у розумінні ст. 24 КпШС
України.

У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов»язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57
ЦПК України).

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України
передбачено, що обставини справи, які
за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Положеннями ст. 15 Цивільного кодексу
України встановлено, що кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Разом з тим, однією з засад
судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст.
129 Конституції України, є змагальність
сторін та свобода в наданні ними до
суду своїх доказів і у доведенні перед
судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Відповідно до умов вказаної норми
такий позов може бути пред'явлений до
будь-якої особи, яка власними діями
(бездіяльністю) заявила про свої
претензії на річ, яка перебуває у
власності іншої особи, оспорює або не
визнає право власності позивача.

Нормами ст.3 ЦПК України визначають, що
кожна особа має в порядку,
встановленому цим кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Оскільки ОСОБА_4 доведено оспорювання
та невизнання саме відповідачем ОСОБА_5
її права власності за заповітом на
вказану квартиру за адресою: АДРЕСА_1,
тому обраний спосіб захисту її права
власності за заповітом визначений
правильно, а саме визнання права
власності в порядку спадкування за
заповітом на вказану квартиру.

Враховуючи вищевикладене, з
урахуванням вимог статті 1223 ЦК України,
яка передбачає, що право на спадкування
мають особи, визначені у заповіті, а
також те, що заповіт ОСОБА_7 на користь
ОСОБА_4 є чиним, суд прийшов до висновку
про задоволення частини позовних вимог
ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та визнати право
власності ОСОБА_4 в порядку спадкування
за заповітом на квартиру АДРЕСА_1.

Натомість, позовні вимоги ОСОБА_4 про
визнання права особистої приватної
власності ОСОБА_7 на квартиру, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 не
підлягають задоволенню, оскільки
відповідно ст.25 ЦК України, у момент
смерті припиняється цивільна
правоздатність фізичної особи, а
ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, тому
визнання за нею права власності на
спірну квартиру суперечить вимогам ст.3
ЦПК України та ст.ст. 27-31 ЦПК України.

Також, не підлягають задоволенню і
позовні вимоги про зобов»язання
приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
видати ОСОБА_4 свідоцтво про право на
спадщину за заповітом після смерті
ОСОБА_7 на зазначену квартиру, виходячи
із наступного.

Як вбачається із позовної заяви
приватний нотаріус ОСОБА_6 є третьою
особою за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про
визнання права власності на спадщину,
який не заявляв самостійних вимог щодо
предмета спору по даній справі.

Статус третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог щодо
предмета спору визначений ст. 35 ЦПК
України і залучаються чи вступають у
справу зазначені треті особи, якщо
рішення в справі може вплинути на їх
права або обв'язки щодо однієї із
сторін. Виходячи із вимог ст. 31 ЦПК
України треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору
не є сторонами у справі та не наділені
процесуальними правами позивача чи
відповідача.

Приватний нотаріус, не є
відповідачем по справі, а тому
пред'явлені вимоги до нього суперечать
чинному процесуальному законодавству.

Крім того, при розгляді справ,
зокрема щодо оспорювання правочинів,
посвідчених на підставі нотаріальних
дій, нотаріуси в розумінні статей 30, 34,
35 ЦПК України не є особами, права та
обов'язки яких стосуються спору сторін,
оскільки відсутня їх юридична
зацікавленість в результатах розгляду
справ.

Враховуючи задоволення позовних вимог
про визнання права власності ОСОБА_4 в
порядку спадкування за заповітом на
квартиру АДРЕСА_1, крім того
встановлено, що вказана квартира є
роздільним майном подружжя, а саме:
ОСОБА_7, а тому не входить до складу
спадщини після смерті ОСОБА_9, що тягне
за собою неможливість задоволення
позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про
визнання права власності за ним на ?
частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 у
порядку спадкування після смерті його
рідного брата ОСОБА_9

При цьому, суд зауважує щодо визнання
за ОСОБА_5 права на спадкування
обов»язкової частки ОСОБА_9, то єдиною
особою, яка мала право на обов»язкову
частку у спадщині мав ОСОБА_9 після
смерті своєї дружини. Але, оскільки він
помер одразу після відкриття спадщини
після смерті дружини і не встиг її
прийняти, прав на спадкування
обоов»язкової частки у спадщині
спадкоємців ОСОБА_9 не переходить.
Спадкування обов»язкової частки у
спадщині здійснюється на підставах,
встановлених вимогами ст.ст. 1268-1269, 1276
ЦК України відповідно до яких ОСОБА_9 не
належить до кола осіб, які мають право
на обов»язкову частку.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

На основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які посилались сторони, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, дослідженими в
судовому засіданні, оцінивши їх
належність, допустимість,
достовірність, а також достатність і
взаємний зв'язок у їх сукупності,
встановивши правовідносини, які
випливають із встановлених обставин,
та правові норми, які підлягають
застосуванню до цих правовідносин, суд
прийшов до висновку про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_4 до
ОСОБА_5: визнати право власності ОСОБА_4
в порядку спадкування за заповітом на
квартиру АДРЕСА_1.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до
ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус
Київського нотаріального округу
ОСОБА_6 про визнання право власності на
спадщину - відмовити.

На підставі викладеного керуючись ст.129
Конституції України, ст. ст. 5, 6, 10, 11, 60,
208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 24, 27 КпШС
України, ст. ст. 321, 328, 392, 1216, 1218, 1220, 1223, 1233,
1241 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про
визнання права власності на квартиру
та зобов»язання вчинити дії -
задовольнити частково.

Визнати право власності ОСОБА_4 в
порядку спадкування за заповітом на
квартиру АДРЕСА_1.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання
права власності на квартиру та
зобов»язання вчинити дії - відмовити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до
ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус
Київського нотаріального округу
ОСОБА_6 про визнання право власності на
спадщину - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня його
проголошення шляхом подачі
апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі,
але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя :