У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" грудня 2013 р.

Суворовський районний суд м.Одеси в
складі:

головуючої судді - Середи І.В.,

при секретарі - Семко М.О.,

за участю:

представника заявника - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду №9 в м.Одесі
скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність
начальника державної виконавчої
служби,

ВСТАНОВИВ:

13 червня 2013 року до Суворовського
районного суду м.Одеси звернувся
представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 зі скаргою
на бездіяльність державного виконавця
Першого Суворовського відділу ДВС
Одеського міського управління юстиції
Богданова Олега Олеговича та просив
зобов'язати начальника відділу зняти
арешт з усього майна, належного ОСОБА_2
накладеного державним виконавцем
Боржемським С.І. постановою від 2
березня 2011 року і скасувати оголошену
вказаною постановою заборону
здійснювати відчуження будь-якого
майна

В обґрунтування представник
посилається на те, що на примусовому
виконанні у Першому Суворовському
відділі державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції
знаходиться виконавче провадження №
24923150 по виконавчому листу № 2-4061/10,
виданому Суворовським районним судом
м.Одеси про стягнення боргу солідарно з
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь ВАТ
«УкрСиббанк» в розмірі 298 212,66 грн. 02
березня 2011 року постановою державного
виконавця Першого Суворовського
відділу державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції
накладено арешт на все майно боржника.
6 січня 2012 року державним виконавцем
Боржемським С.І. прийнято постанову про
повернення виконавчого листа
стягувачу, при цьому арешт з майна та
заборону на відчуження не знято. У
зв'язку з тим, що арешт накладено на все
майно, що належить скаржниці на праві
власності, вона вважає, що арешт всього
рухомого та нерухомого майна, без
конкретизації саме якого майна,
обмежує її права як власника на
розпорядження цим самим майном. Після
звернення до начальника Першого
Суворовського відділу держаної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції Богданова О.О.
також питання про зняття арешту з майна
боржника не було вирішено.

В судовому засіданні представник
скаржника вимоги підтримав в повному
обсязі, а також зазначив, що на
теперішній момент вже взагалі не має
підстав для обтяження майна, оскільки
виконавцем було прийнято постанову про
повернення виконавчого листа .

Представник суб'єкта оскарження до
суду не з'явився і з заявами про
відкладення розгляду справи не
звертався, його неявка не перешкоджає
розгляду справи відповідно до вимог
ст.386 ЦПК України.

Вислухавши представника скаржника,
дослідивши матеріали справи, суд
прийшов до наступного висновку.

Як було встановлено державний
виконавець постановою від 02 березня 2011
р. відкрив виконавче провадження на
підставі виконавчого листа, виданого
Суворовським районним судом м. Одеси
№2-4061/10 за яким в солідарному порядку з
ОСОБА_2 був стягнутий борг на користь АТ
«Укрсиббанк» в розмірі 298212,66 гривень.
Пунктами 4,5 даної постанови державний
виконавець наклав арешт на все майно,
що належить ОСОБА_2 заборонив їй
здійснювати відчуження належного їй
майна в межах суми боргу.

Постановою від 06 січня 2012 р. державний
виконавець повернув стягувачу
виконавчий лист № 2-4061/10 від 10.02.011р. в
зв'язку з відсутністю у ОСОБА_2
будь-якого майна на яке можливо
звернути стягнення з метою виконання
рішення суду.

Відповідно до вимог абзацу 2 ч.2
ст.25 Закону України «Про виконавче
провадження», державний виконавець за
заявою стягувача, має право під час
відкриття провадження у справі
накладати арешт на майно та кошти
боржника, про що зазначає в постанові.

Згідно ч.6 ст.52 Закону стягнення на
майно боржника звертається в розмірі і
обсязі, необхідних для виконання за
виконавчим документом, з урахуванням
стягнення виконавчого збору, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, штрафів,
накладених на боржника під час
виконавчого провадження.

Частиною 2 ст. 57 Закону
встановлено, що арешт на майно
боржника може накладатися державним
виконавцем шляхом: винесення
постанови про арешт коштів та інших
цінностей боржника, що знаходяться на
рахунках і вкладах чи на зберіганні у
банках або інших фінансових установах;
винесення постанови про арешт коштів,
що перебувають у касі боржника або
надходять до неї; винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження;
проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту. Згідно ч.3,
постановами, передбаченими частиною
другою статті 57, може бути накладений
арешт у розмірі суми стягнення з
урахуванням виконавчого збору,
витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій та стосованих державним
виконавцем штрафів, на все майно
боржника або на окремі предмети.

Посилання скаржника на те, що при
накладенні арешту на все майно було
порушено її права та порушило принцип
співмірності, як на підставу вимог, суд
розцінює критично , оскільки в своїй
постанові державний виконавець
накладаючи арешт на все майно при
цьому заборонив відчуження будь-якого
майна в межах суми боргу, що вказує на
врахування вимог ч.6 ст.52 та ч.2 ст.57
Закону та не порушення прав боржника,
тобто вона не була обмежена у
відчуженні майна, вартість якого не
входить до суми боргу. Таким чином, суд
приходить до висновку, що сам порядок
накладення арешту не був порушений,
державним виконавцем здійснено
застереження в межах суми боргу.

Більше того, суд звертає увагу на те, що
виконавцем згодом було виявлено
відсутність взагалі майна у боржника
ОСОБА_2, і з її боку також не приведено
доказів, які б вказували на наявність
майна, що також вказує на відсутність
порушення її майнових прав.

Крім того, суд звертає увагу на те, що
скаржниця, звертаючись до суду, просила
зобов'язати начальника відділу зняти
арешт з усього майна, належного ОСОБА_2
накладеного державним виконавцем
Боржемським С.І. постановою від 2
березня 2011 року і скасувати оголошену
вказаною постановою заборону
здійснювати відчуження будь-якого
майна.

Вимогами частин 1 та 2 ст.50 Закону
визначено, що у разі повернення
виконавчого документу суду або іншого
органу (посадовій особі), який його
видав, державний виконавець зазначає
про зняття арешту, накладеного на
майно боржника.

Виходячи із заявлених вимог суд
приходить до висновку, що вони є
безпідставними, оскільки нормами
Закону України «Про виконавче
провадження» не передбачено зняття
арешту під час вирішення питання про
повернення виконавчого документа
стягувачу, що підтверджує невиконання
рішення суду і вказує на те, що
законодавець виходив з необхідності
збереження заходів примусового
виконання рішення суду вже на
завершальній стадії судового
провадження, стимулюючи таким чином
боржника до виконання рішення суду.

Отже,суд приходить до висновку, що
вимоги є незаконними, тому скарга не
підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.209,210,212,385,387 ЦПК України,
-

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_2 в задоволенні
скарги на бездіяльність начальника
першого Суворовського відділу
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції Богданова
Олега Олеговича.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі в 5-денний
строк апеляційної скарги з дня її
проголошення.

Суддя: