АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у першій інстанції -
Доповідач - Слободянюк С.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2013 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Слободянюк
С.В.

суддів Українець
Л.Д., Оніщука М.І.

при секретарі Телятник
І.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Оболонського районного управління
юстиції у м. Києві Білоуса Олександра
Олександровича на ухвалу Оболонського
районного суду м. Києва від 19 вересня 2013
року про відмову у задоволенні подання
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Оболонського районного управління
юстиції у м. Києві Науменко К.В. про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України,

В С Т А Н
О В И Л А:

У вересні 2013 року державний виконавець
відділу державної виконавчої служби
Оболонського районного управління
юстиції у м. Києві Науменко К.В.
звернувся до суду з поданням про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України боржника ОСОБА_3

Подання обґрунтовано тим, що Відділом
ДВС Оболонського районного управління
юстиції проводиться примусове
виконання виконавчого листа №2/2605/6357/12,
виданого 03 квітня 2013 року Оболонським
районним судом м. Києва на підставі
рішення суду від 07 грудня 2012 року про
стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
боргу в сумі 121050 грн. Виконавче
провадження було відкрито 25 квітня 2013
року і з того часу у справі проводяться
виконавчі дії, спрямовані на
забезпечення виконання рішення суду.
Рішення суду боржником не виконується,
на виклики державного виконавця
боржник не з'являється, внаслідок чого
державний виконавець змушений був
звернутись до суду із зазначеним
поданням.

Ухвалою Оболонського районного суду м.
Києва від 19 вересня 2013 року відмовлено
в задоволені подання державного
виконавця про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України ОСОБА_3

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою
державний виконавець відділу
державної виконавчої служби
Оболонського районного управління
юстиції у м. Києві Білоус О. О. подав
апеляційну скаргу, в якій з посиланням
на порушення судом першої інстанції
норм процесуального права ставить
питання про скасування оскаржуваної
ухвали, постановлення нової - про
обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі
України до виконання ним добровільно
або в примусовому порядку рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 19 жовтня 2010 року. Апелянт зазначає,
зобов'язання щодо виконання рішення
боржник не виконує, на виклики
державного виконавця не з'являється, що
дає підстави для встановлення
тимчасового обмеження у праві виїзду
боржника за кордон.

В судове засідання сторони не
з'явились, про дату, час та місце
повідомлені належним чином, про що
свідчать зворотні поштові
відправлення (а.с. 201-202).

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість ухвали
суду першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку про відхилення скарги
з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволені подання про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України ОСОБА_3 суд виходив з того,
що державний виконавець не надав
належних та допустимих доказів, які б
свідчили про ухилення боржника ОСОБА_3
від виконання покладених на нього
обов'язків рішенням суду.

Судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції
виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено і
це підтверджується матеріалами справи,
що на виконанні у ВДВС Оболонського РУ
юстиції в м. Києві перебуває виконавчий
лист № 2/2605/6357/12, який
виданий 03 квітня 2013 року Оболонським
районним судом м. Києва про з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_4 боргу в сумі 121050 грн.

З копії постанови про відкриття
виконавчого провадження від 25 квітня
2013 року вбачається, що державним
виконавцем відділу державної
виконавчої служби Оболонського
районного управління юстиції у м. Києві
Білоусом О.О. було відкрито виконавче
провадження згідно виконавчого листа
№2/2605/6357/12, виданого 03 квітня 2013 року.

Як вбачається зі змісту внесеного до
суду подання, державний виконавець
посилається на те, що рішення суду
боржником не виконується, на виклики
державного виконавця боржник не
з'являється.

Згідно зі ст. 124 Конституції України
судові рішення ухвалюються судами
України і є обов'язковими до виконання
на всій території України.

Примусове виконання рішень в Україні
покладено на Державну виконавчу
службу, а порядок виконання визначений
Законом України «Про виконавче
провадження».

Відповідно до ч. 3 п. 18 ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець має право у разі
ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника-фізичної особи
або керівника боржника-юридичної особи
за межі України - до виконання
зобов'язання за рішенням.

Відповідно до норм ЦПК України та
Закону України «Про порядок виїзду з
України та в'їзд в Україну громадян
України» (ст. 6 вказаного Закону) одним
із заходів забезпечення виконання
рішення може бути тимчасове обмеження
боржника у праві виїзду за межі України
з вилученням паспортного документа чи
без такого, причому таке обмеження
можливо на підставі судового рішення
за поданням державного виконавця лише
у разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням.

Згідно із ст. 377-1 ЦПК України питання
про тимчасове обмеження боржника -
фізичної особи або керівника боржника -
юридичної особи у праві виїзду за межі
України при виконанні судових рішень
та рішень інших органів (посадових
осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби. Суд негайно
розглядає подання, зазначене у частині
першій цієї статті, без виклику чи
повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

Звертаючись до суду з поданням
державний виконавець вказував, що
боржник ухиляється від виконання
рішення суду, а боржник не з'являється
за викликом державного виконавця,
проте жодного доказу ухилення боржника
від явки до державного виконавця за
його викликом, суду не надано.

Слід зазначити, що чинне законодавство
не містить визначення поняття
«ухилення» і практика Конституційного
Суду України щодо його офіційного
тлумачення відсутня.

У сучасній українській мові слово
«ухилення» тлумачиться так: -
відступати, відхилятися, вивертатися; -
намагатися не робити чого-небудь, не
брати участі в чомусь; уникати; -
навмисно не давати відповіді на
запитання або говорити про щось інше.

Отже, з погляду на викладене значення
словосполучення «ухилення від
виконання зобов'язань, покладених
судовим рішенням, рішенням іншого
органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч.
1 ст. 6 Закону № 3857-ХІІ та у п. 18 ч. 3 ст. 11
Закону № 606-ХІV, означає з об'єктивної
сторони такі діяння (дії чи
бездіяльність) особи боржника, які
полягають у навмисному чи іншому
свідомому невиконанні нею зазначених
обов'язків. У зв'язку з цим і
здійснюється примусове виконання. Це
також є підставою для звернення з
поданням до суду щодо вирішення
питання про застосування до такої
особи тимчасового обмеження у праві
виїзду за межі України.

На переконання колегії суддів, особа,
яка має невиконані зобов'язання, не
може вважатися винною в ухиленні, поки
не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК
наявність умислу та обставини, які є
предметом посилання суб'єкта подання
про тимчасове обмеження у праві виїзду
за межі України як на підставу його
вимог, підлягають доведенню. Зокрема,
задоволення такого подання можливе
лише за умови «доведення факту
ухилення боржника від виконання
зобов'язання».

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК
України, згадане подання розглядається
судом негайно, без виклику чи
повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб, за участю
державного виконавця, то саме на
останнього покладається тягар
доказування. Тим паче, що особа,
стосовно обмеження права якої внесено
подання, фактично позбавлена
можливості довести суду, що нею було
вжито усіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

Законом передбачено юридичні санкції у
вигляді тимчасового обмеження у праві
виїзду не за наявність факту
невиконання зобов'язань, а за ухилення
від їх виконання. У зв'язку з цим з метою
всебічного і повного з'ясування всіх
обставин справи, встановлення дійсних
прав та обов'язків учасників спірних
правовідносин, суду належить з'ясувати,
чи дійсно особа свідомо не виконувала
належні до виконання зобов'язання в
повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх
зобов'язань є оціночним поняттям.
Теоретично їх невиконання може бути
зумовлене об'єктивними причинами,
наприклад, внаслідок відсутності
майна, роботи, незадовільного
фінансового стану, тривалого
відрядження, важкої хвороби тощо. Однак
воно може мати й принципово інше
походження, суб'єктивне, коли боржник
свідомо ухиляється від виконання - має
змогу виконати зобов'язання у повному
обсязі або частково, але не робить
цього без поважних причин.

Саме невиконання боржником самостійно
зобов'язань протягом строку, про що
вказує державний виконавець в
постанові про відкриття виконавчого
провадження, не може свідчити про
ухилення боржника від виконання
покладених на нього рішенням
обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням
факт ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, повинен вже відбутися і бути
об'єктивно наявним та вбачатися з
матеріалів виконавчого провадження.

У зв'язку із цим про ухилення боржника
від виконання покладених на нього
рішенням обов'язків у виконавчому
провадженні може свідчити невиконання
ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6
ст. 12 Закону № 606-ХІV, зокрема, утримання
від вчинення дій, які унеможливлюють чи
ускладнюють виконання рішення; надання
у строк, встановлений державним
виконавцем, достовірних відомостей про
свої доходи та майно, у тому числі про
майно, яким він володіє спільно з
іншими особами, про рахунки у банках чи
інших фінансових установах; своєчасна
явка за викликом державного виконавця;
письмове повідомлення державному
виконавцю про майно, що перебуває в
заставі або в інших осіб, а також про
кошти та майно, належні боржникові від
інших осіб.

Звертаючись до суду з поданням
державний виконавець надав суду, копію
постанови про відкриття виконавчого
провадження, копії запитів та
відповіді на них, копії постанов про
арешт майна боржника та арешт коштів
боржника, а також відповідь
банківських установ про перелік
рахунків боржника. Будь-яких доказів
про ухилення боржника від виконання
рішення суду державним виконавцем не
надано. При цьому, матеріали справи не
містять також даних на підтвердження
тверджень державного виконавця про те,
що боржник не з'являється за викликом
державного виконавця.

Зміст подання державного виконавця, та
додані до нього документи, на думку
суду не свідчать про ухиляння боржника
від виконання рішення суду, а наявність
у боржника невиконаних майнових
зобов'язань, покладених на нього
судовим рішенням, не є підставою для
обмеження його у праві виїзду за межі
України.

Державним виконавцем не доведено
ухилення боржника від виконання
рішення суду та вимог державного
виконавця.

Отже, враховуючи вищенаведене, колегія
суддів приходить до висновку, що у суду
першої інстанції були відсутні належні
правові підстави для задоволення
даного подання. Оскаржувана ухвала
постановлена судом з додержанням вимог
закону, доводи апеляційної скарги щодо
порушення судом норм процесуального
права не заслуговують на увагу,
оскільки не ґрунтуються на матеріалах
справи та вимогах закону.

При цьому, слід зазначити, що за
наявності об'єктивних даних щодо
ухилення боржника (керівника боржника)
від виконання рішення суду державний
виконавець не позбавлений права
повторно звернутись до суду з
відповідним поданням в порядку
передбаченому законом.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку про відхилення апеляційної
скарги та залишення ухвали суду без
змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313 319 ЦПК
України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Оболонського
районного управління юстиції у м. Києві
Білоуса Олександра Олександровича
відхилити.

Ухвалу Оболонського районного суду м.
Києва від 19 вересня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та в касаційному
порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді