Справа № 2/408/268/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2013 року
Біловодський районний
суд Луганської області

у складі: судді
Ткаченко О.Д.

секретаря
Торби Т.Є.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовною заявою гр. ОСОБА_1 , третьої
особи - ОСОБА_2 до відповідачів гр.
ОСОБА_3,Біловодському ВДВС Луганського
обласного управління юстиції , гр.
ОСОБА_4, ОСОБА_5, третьої особи ПАТ
«Укркомунбанк» про визнання правочину
дійсним, договору доручення удаваним,
про визнання договору купівлі -
продажу автомобіля укладеним та
визнання права власності на спірний
автомобіль за позивачем і звільнення
його з - під арешту та виключення з
актів опису,-

В С Т А Н О В И В
:

29.07.2013 року гр. ОСОБА_1 через свого
представника гр. ОСОБА_6 звернулася в
інтересах позивача та третьої особи гр.
ОСОБА_2 до вищевказаних відповідачів
та залученої за ухвалою суду третьої
особи ПАТ «Укркоммунбанк» з
позовними вимогами про визнання
правочину дійсним, договору доручення
між нею та гр. ОСОБА_3 удаваним,
визнання договору купівлі- продажу
автомобіля укладеним та визнання права
власності на автомобіль ВАЗ 321214,
державний номер НОМЕР_1,
зареєстрований в селищі Марківка 22
серпня 2003 та звільнення автомобіля
з-під арешту і звільнення з актів опису
вказаного транспортного засобу,
зареєстрованого відповідно до
свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 . Як
підставу обґрунтування своїх позовних
вимог в позовній заяві представник
позивача вказала, що 13 травня 2013 року
на належному позивачці транспортному
засобі слідував третя особа - гр.
ОСОБА_2 та його було зупинено
працівниками ДАІ і роз'яснено,що
автомобіль перебуває у розшуку і на
нього накладено арешт ВДВС
Біловодського районного управління
юстиції за виконавчим провадженням
відносно відповідача гр. ОСОБА_3 з
причин стягнення з нього грошових
коштів у значній сумі, притому будь -
якого акту чи копії постанови про
накладення арешту чи розшук
автомобіля гр. ОСОБА_2 не отримав,
співробітники ДАІ залишили йому
документи про реєстрацію
транспортного засобу та довіреність
позивачки, видану на ім'я третьої особи
у справі, а автомобіль було вилучено та
поміщено на штраф майданчик
тимчасового зберігання ТЗ УМВС
України в Луганській області.

Надалі позивачкою та її представником
було з'ясовано, що вищевказані дії
працівників ДАІ були здійснені на
підставі документів, здійснених на
виконання виконавчих проваджень в
інтересах стягувачів гр. ОСОБА_4 та
ОСОБА_7, виконавчі провадження по яким
відкриті на підставі ухвали
Біловодського районного суду у справі
№ 2-932 та виконавчого напису, вчиненого
приватним нотаріусом Міловського
нотаріального округу. Однак, за
доводами представника позивача,
зобов'язання, що виникли у гр. ОСОБА_3
перед визначеними стягувачами, не
можуть бути виконані за рахунок майна,
яке не належало боржнику на час
вчинення виконавчих дій. Посилаючись
на ст. 60 Закону України «Про виконавче
провадження», представник позивача в
позові стверджує, що особа, яка вважає,
що майно, на яке накладено арешт,
належить їй, а не боржнику, може
звернутися до суду з позовом про
визнання його права власності на це
майно та про зняття з нього арешту. За
її доводами, відповідач гр. ОСОБА_3
продав позивачці гр. ОСОБА_1 спірний
автомобіль за 25 тисяч гривень, про що
видав розписку на ім'я позивачки,
копію якої представник позивача додала
до позовної заяви, та одночасно передав
позивачці транспортний засіб, про що
зазначив у нотаріальній довіреності ,
посвідченій приватним нотаріусом
Луганської міської нотаріальної
палати гр. ОСОБА_8 за реєстром № 11775, ця
довіреність є письмовою формою
доручення. Але позивачка зазначає, що
цей договір був удаваним, мав місце
договір купівлі - продажу автомобіля,
про що свідчить копія поданої суду
розписки , а сторони умисно оформили
удаваний правочин доручення, але між
ними встановилися інші правовідносини
- правовідносини купівлі - продажу
автомобіля. Тому, посилаючись на ст. 235
ЦК України, сторони приховали інший
правочин, вказавши замість
справжнього правочину, інший з його
видів. Відчуження транспортного засобу
не потребує нотаріальної форми , а
письмову форму правочину було
додержано, притому відповідач гр.
ОСОБА_3 надав право за дорученням
позивачці зняти автомобіль з
реєстрації та розпорядитися ним на
власний розсуд, в тому числі і продати
його по цінах і на умовах за власним
розсудом. Після фактичного укладання
договору купівлі - продажу спірного
автомобіля, власником якого значиться
відповідач гр. ОСОБА_3, спірний
транспортний засіб знаходився у
володінні позивачки до 28 жовтня 2011
року, а за цією датою автомобіль було
передано третій особі у справі, яка
залучена нею, гр. ОСОБА_2 в оперативне
управління та керування,бо довіреність
на право представляти ОСОБА_1 як
власника транспортного засобу
надавала третій особі володіти
спірним автомобілем. За вищевикладених
обставин представник позивача гр.
ОСОБА_6 вважає, що позов повинен бути
повністю задоволеним, та надіслала до
суду нотаріально завірені заяви
відповідачів гр. ОСОБА_4 і ОСОБА_6 про
визнання позову за відсутності
претензій до гр. ОСОБА_3 та заяву гр.
ОСОБА_3 про визнання позову. За доводами
представника позивачки, викладеними в
позові, та про задоволення якого вона
просить в заяві про закінчення
розгляду справи без її участі, право
власності у набувача виникає з моменту
передання майна, якщо інше не
встановлено договором або законом, а
накладений арешт ВДВС Біловодського
РУЮ фактично перешкоджає йому
користуватися автомобілем і порушує
права як власника, тому вона просить
суд також зняти арешт на автомобіль та
виключити його з актів опису та справу
розглянути без її участі, без участі
третьої особи та трьох
співвідповідачів( окрім ВДВС
Біловодського РУЮ) .

Представник відповідача в особі в.о.
начальника ВДВС Біловодського
районного управління юстиції( за
позовом Луганського обласного
управління юстиції)гр. ОСОБА_9 позовні
вимоги не визнала та вказала, що за
зведеним виконавчим провадженням
25.05.2012 року було оголошено розшук
спірного автомобіля, а 26.06.2013 року
виконавчі провадження по виконанню за
гр. ОСОБА_4 та ОСОБА_7 були закриті 26.06.2013
, але на виконанні ВДВС Біловодського
РУЮ автомобіль відповідача гр. ОСОБА_3
надалі був і є арештований за
наявності боргів перед стягувачами за
іншими справами за 2013 рік , а саме з
несплати гр. ОСОБА_3 510 штрафу від 02.07.2013
року, за ухвалою суду 573,80 гривень від
22.07.2013 року , за постановою обласної
інспекції праці на суму 2720 гривень від
31.09.2013 року, та за рішенням від 16.04.2013
року за позовом Кредитної Спілки смт.
Марківка на суму 104 437 гривень ( не
оскаржена постанова про приєднання від
07.07.2013 року), або на загальну суму 119205
гривень 43 копійки - за даними наданої
суду копії облікової картки
примусового стягнення боргів, які
рахуються за відповідачем гр. ОСОБА_3 .
Відповідач в особі ВДВС не знімав
арешт на раніше накладений та
оголошений в розшук спірний автомобіль
до цього часу, про що свідчить не
скасована постанова про розшук
спірного автомобіля .

Вислухавши позицію представника
відповідача в особі ВДВС Біловодського
РУЮ, оглянувши та проаналізувавши
письмові докази у справі , суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню з
наступних підстав:

Відповідно до ст. 15 Цивільного Кодексу
України кожна особа має право на
захист цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання,
кожна особа має право на захист свого
інтересу , який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства. Під
способами захисту суб'єктивних
цивільних прав розуміються закріплені
законом матеріально - правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (
визнання) порушених( оспорюваних) прав
та вплив на правопорушника, загальний
перелік таких способів захисту
цивільних прав та інтересів визначений
в ст. 16 ЦК України. Відсутність
порушеного права чи невідповідність
обраного позивачем способу його
захисту способам, визначених
законодавством, встановлюється при
розгляді справи по суті є підставою
для прийняття рішення про відмову в
позові. Як вбачається з позовної
заяви, підтриманої в судовому
засіданні, позивачем заявлено вимоги ,
за якими вона просить суд фактично
зобов'язати відповідача після спливу
строку наданих позивачці відповідачем
гр. ОСОБА_3 повноважень належним чином
виконати умови письмового договору
купівлі - продажу автомобіля( за який
кошти отримані позивачем за копією
розписки від відповідача гр. ОСОБА_3) , а
саме визнати право власності на
автомобіль, яким в даному випадку
позивач вже не має право
розпоряджатися на власний розсуд, в
тому числі і не керує за довіреністю ,
тобто не є володільцем в розумінні за
раніше вчиненим відповідачем гр.
ОСОБА_3 одностороннім правочином,
вчиненим з наданням раніше правом
строкового розпорядження його
автомобілем, в тому числі й продажу
автомобіля за встановленим законом
порядком, обміну, страхування, передачі
в оренду , заставу , зміни номерних
агрегатів і пов'язаних з управлінням
вказаного у позові транспортного
засобу, зміни вузлів, поїздок за кордон
та догляду на митницях і з правом
керування автомобілем , та з правом
представляти інтереси відповідача гр.
ОСОБА_3 в будь - яких установах ,
підприємствах, організаціях ,
незалежно від їх підпорядкування та
форм власності, з усіх без винятку
питань, в тому числі одержувати
необхідні документи та довідки,
подавати заяви від імені відповідача,
знімати вказаний автомобіль з обліку в
органах ДАІ, складати та підписувати
усі дозволені діючим законодавством
договори цивільно - правового
характеру, пов'язані з вищевказаною
довіреністю, на умовах та за розсудом
його представника, отримувати у зв'язку
з цим гроші, представляти інші інтереси
довірителя, вказані у довіреності( а.с.
14,15).

Суд виходить з того, що сама
довіреність не є правовим оформленням
переходу права власності на
автомобіль, в тому числі це не може
підтвердити в даному випадку і копія
розписки від 29.10.2008 року( а.с. 11) про
отримання за спірний і вказаний у
позові автомобіль коштів в розмірі 25
тисяч гривень від гр. ОСОБА_3 .
Повноваження, яке виникає у
представника за довіреністю, не
порушує його майнових або особистих
немайнових прав. Відповідно до ст. 249 ЦК
України особа, яка видала довіреність,
може в будь - який час її скасувати. А
питання повноважень представника щодо
розпорядження автомобілем відповідача
відбувається внаслідок
одностороннього волевиявлення і
представлюваного позивачем
відповідача . Тобто в даному випадку
суд може дійти висновку, що сторони
мали на увазі укладення договору
купівлі - продажу автомобіля між
позивачем та відповідачем за копією
розписки від 29.10.2008 року, який не
підлягав оформленню нотаріально в
обов'язковому порядку, тому що такий
договір міг бути укладеним і на
товарній біржі, і ця обставина не
заважала позивачці протягом строку
дії виданої їй довіреності від імені
відповідача оформити письмовий
правочин купівлі - продажу , в тому
числі і представляти їй як позивачу
інтереси відповідача по договору
купівлі - продажу відносно
необмеженого кола інших, (окрім самої
позивачки), та третіх осіб щодо прав
розпорядження автомобілем, належним
все таки відповідачу гр. ОСОБА_3 на
праві власності як на відповідній
правовій підставі, що також не завадило
позивачці ( а . с 15) передати свої
повноваження стосовно автомобіля з
аналогічними в її довіреності правами
третій особі гр. ОСОБА_2.( в тому числі і
гр. ОСОБА_10) до часу закінчення
розгляду справи по суті. Тому, виходячи
зі змісту позову, і без підтвердження
позивачем права власності свідоцтвом
про реєстрацію транспортного засобу в
органах ДАІ за позивачем, тому що це
зараз заважає керувати та
розпорядитися автомобілем залученій у
справі за ініціативою позивачки
третій особі без самостійних вимог гр.
ОСОБА_2, бо автомобіль досі перебуває
під арештом на законних підставах з
причин наявності та постанов про
приєднання до зведеного виконавчого
провадження за іншими боргами
відповідача гр. ОСОБА_3 , адже за цих
обставин в суду не виникає сумнівів у
правомірності володіння позивачем
спірним автомобілем до закінчення
строку дії довіреності ( а. с 14)та до
часу передоручення його третій особі(
а.с. 15). Але цей факт не тягне за собою
автоматичну зміну права власності на
спірний автомобіль без встановленого
законом порядку оформлення купівлі -
продажу та на даний час арештованого
автомобіля на аукціоні та й можливого
оформлення актів ( в т.ч. на час
розгляду справи по суті ) як передачу
майна в натурі одному зі стягувачів
за їх згодою , як це встановлено
«Порядком Державної
реєстрації(перереєстрації), зняття з
обліку автомобілів…( ці зміни внесені
до п.8 вищевказаного Порядку
Постановою Кабінету Міністрів України
від 19.06.2013 року, в редакцію Постанови
від 07.09.1998 року № 1388))» та з його
наступною державною реєстрацією
автомобіля за одним з кредиторів
відповідача гр. ОСОБА_3 .

Суд не заперечує, що за вимогами ст. 638
ЦК України договір вважається
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згорди з усіх істотних
умов договору. Істотними є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом , які є істотні або є
необхідними для договорів даного виду,
а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї зі сторін має
досягнути згоди. Форма договору
передбачена п.3ч.1 ст. 208 ЦК України, яка
була роз'яснена свого часу
нотаріусами громадянам ОСОБА_3,ОСОБА_1
та ОСОБА_2 ( а. с. 14,15). Виходячи з вимог
ст.ст. 10,11 ЦПК України, суду не надано
жодних доказів , за якими суд мав би
визнати право власності за позивачем
на вказаний у позові та нині
арештований автомобіль ВДВС
Біловодського РУЮ , тому що такі угоди
купівлі - продажу автомобіля не можуть
бути посвідченими за рішенням суду, у
зв'язку з їх невідповідністю нормам
закону на час розгляду справи та
виходячи також з того, що правочинам
притаманне правомірне вольове
вчинення особою, що має належний статус
суб'єкта цивільного права , юридичних
дій, спрямованих на свідоме створення
конкретного цивільно - правового
результату для себе або інших осіб.
Правомірність правочину означає, що
він не повинен порушувати відповідних
вимог закону, загальних та спеціальних
законодавчих заборон, оскільки
правочин є дією особи, спрямований на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків, і
попередньо відома на момент виникнення
правочину об'єктивна неможливість
настання правового результату не
породжує відповідно у сторін тих чи
інших прав та обов'язків. Також суд не
має права визнати на майно у вигляді
автомобіля право власності за іншою
особою без виконання необхідних вимог
закону, за яким не сплачено необхідних
податків державі, і на яке накладено
арешт в забезпечення виконання інших
рішень суду, які повинні бути
виконаними для стягнення
заборгованості перед кредиторами
відповідачем гр. ОСОБА_3, навіть, якщо
вини виникли і після погашення боргів
перед відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_7 ,
тобто суду позивачем та його
представником пропонується своїм
рішенням фактично незаконно зняти
арешт з рухомого майна, яке належить
юридично відповідачу на праві
власності - з метою отримання права
власності на вказаний у позові
автомобіль як іншою особою( за
вимогою-позивачем) з метою виведення
його з під арешту, накладеного для
забезпечення викання чотирьох різних
рішень суду, бо арешт накладений
державними виконавцями і не може
бути скасованим без належних
правових підстав , тобто підтримані
позовні вимоги пов'язані з
безпідставними позовними вимогами на
час розгляду справи, та є й заявленими
фактично в інтересах третьої особи гр.
ОСОБА_2, який не заявив самостійних
позовних вимог, тому що відповідно до
ч.3 ст. 2 ЦПК України провадження у
цивільних справах здійснюється
відповідно до законів, чинних на час
вчинення окремих процесуальних дій,
розгляду і вирішення справи.

Окрім того, позовні вимоги в частині
зняття арешту на автомобіль та
виключення його з актів опису , який за
доводами позивача накладений з метою
вже забезпечення інших зобов'язань
відповідача гр. ОСОБА_3, є
безпідставними, адже належних доказів
про наявність будь-якого правочину
щодо права власності у позивача
спірного автомобіля на час завершення
розгляду справи суду не надано, не
підлягає воно захисту і за рішенням
суду шляхом визнання права власності
на автомобіль на підставі
одностороннього правочину, відношення
до якого позивачка фактично вже не має
з часу укладення нею ( а . с 15) нового
правочину з третьою особою у справі,
фактично на думку суду за тими ж
умовами, за якими автомобіль
знаходився в розпорядженні позивачки
до передачі прав третій особі на
розпорядження спірним автомобілем ,
бо вона не є реальним власником
автомобіля, і ніщо їй свого часу не
заважало оформити належний правочин
через його нотаріальну форму або
шляхом продажу його в інших
торговельних установах до збігу строку
повноважень позивачки на
розпорядження автомобілем, належним
відповідачу гр. ОСОБА_3 через установи ,
яким надавалося право проводити таку
торгівлю, та замість - за доводами
позивачки та її представника ,
удаваного як нотаріально завіреного
правочину. Окрім того, ст. 34 закону
України «Про дорожній рух»( в редакції
закону України № 5085-У1 від 05.07.2012 року)
передбачила наступну державну
реєстрацію транспортного засобу , для
автоматичного обліку зареєстрованих
транспортних засобів ведеться Єдиний
державний реєстр ( закон від 30.06.1993 року
№ 3353- зі змінами та доповненнями), цей
законодавчий порядок також мав би бути
своєчасно виконаним позивачкою і не
міг і не може бути порушеним у даному
випадку і за рішенням суду, бо в такому
разі він буде проведений в порушення
порядку , встановленого законом для
передбаченої процедури купівлі -
продажу автомобілів та інших
транспортних засобів,( в тому числі
арештованих за неоскарженими
постановами державного виконавця від
02.07.2013 року, 07.07.2013 року, 22.07.2013, 31.09.2013
р.,навіть винесених без зняття з
автомобіля арешту за закритим
виконавчим провадженням від 26.06.2013
року ) , тому що транспортний засіб в
такому разі буде відчуженим ще й
неналежному позивачу, тому що будь яких
даних, що гр. ОСОБА_3 ухилився від
укладення договору купівлі - продажу
належного йому спірного автомобіля
суду надано не було, а підстав для
визнання недійсним довіреності на
право керування автомобілем навіть за
наявності розписки( в тому числі і в
разі подання не її копії, а в оригіналі)
про отримання від позивачки грошей не
може свідчити про удаваність свого
часу укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3
правочину навіть з тих підстав, що на
сьогоднішній день автомобіль
знаходиться в користування третьої
особи у справі, яка не заявила
самостійних вимог стосовно автомобіля,
фактично належному відповідачу ОСОБА_3
на час розгляду справи( а . с. 12,13, 26),
адже рішення у справі не може
породжувати будь яких прав та
обов'язків перед третьою особою у
справі, якій за законом зараз надано
право, в тому числі і на даний час( а .с.
15) розпоряджатися автомобілем нарівні
з відповідачем у цій справі гр. ОСОБА_3
Також суду не надано будь - яких доказів
про виведення спірного автомобіля з -
під застави банку( а . с. 26), який
виступає третьою особою у справі за
ухвалою суду , який хоч і не має
претензій до відповідача гр. ОСОБА_3 ( а .
с 41), але і не повідомляє суду про факт
виключення автомобіля як заставленого
майна з державного реєстру заборон на
відчуження, також не було заявлено
клопотання про витребування таких
доказів судом і іншими учасниками
процесу у справі.

На основі викладеного, керуючись ст. ст.
3,10,11, 79, 88,213-215, 294 ЦПК України, ст.ст.
13,15,16,249,572ч.2, 593, 614,626,631,638,639,654 ЦК України,
ст.173 ПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог гр.
ОСОБА_1 повністю відмовити як
заявленому неналежним позивачем та за
його безпідставністю .

Копію рішення надіслати до відома всім
учасникам процесу, які не були
присутніми під час оголошення рішення
у справі.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Луганської області
через Біловодський районний суд
протягом 10 днів зі дня його оголошення,
а учасниками процесу, які брали участь
у справі, але не були присутніми під час
його оголошення, в цей же строк з часу
отримання копії цього рішення.

Суддя:
О.Д.Ткаченко.