Єдиний унікальний номер 205/2289/13-ц
№ 2-205/1719/2013
№ 205/2289/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2013 року
м.
Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська у складі:

головуючого судді
Приходченко О.С.

при секретарі
Король Т.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 та Головного управління
Державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області про
визнання особі такою, що втратила право
користування квартирою, виселення,
усунення перешкод в користуванні та
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 19 березня 2013 року звернувся до
суду з позовом до відповідача ОСОБА_2,
третя особа Ленінський РВ м.
Дніпропетровська ГУ ДМС України в
Дніпропетровській області про
виселення, усунення перешкод у
користуванні квартирою та зобов'язання
вчинити певні дії.

Ухвалою судді Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська від 25 березня
2013 року позов було залишено без руху, а
позивачу надано строк для усунення
недоліків, які ним було усунуто 11
квітня 2013 року.

Позивач в своєму позові, а у ході
судового засідання його представник,
посилалися на те, що на підставі
рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 7 червня 2012 року
квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на
праві приватної власності в порядку
спадкування за заповітом після смерті
ОСОБА_3 На даний час в квартирі проживає
та зареєстрований ОСОБА_2, що
підтверджується довідкою КЖЕП № 22 від
18 березня 2013 року. Відповідач не бажає
добровільно звільнити помешкання та
перешкоджає доступу техніка до
належної позивачу квартири для
проведення замірів з метою
виготовлення технічної документації
на квартиру з метою подальшої
реєстрації права власності. Крім того,
ОСОБА_2, живучи у квартирі позивача, має
заборгованість по квартирній платі
станом на 1 березня 2013 року у розмірі 1 300
грн. та подачу тепла і гарячої води
станом на 1 вересня 2013 року у розмірі 4 864
грн. 27 коп. Позивач у своєму позові, а у
ході судового засідання його
представник, просили суд визнати
ОСОБА_2 таким, що втратив право
користуванні квартирою АДРЕСА_1
виселити відповідача з цієї квартири,
усунути позивачу перешкоди в
користуванні спірною квартирою та
зобов'язати Головне управління
Державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області зняти
ОСОБА_2 з реєстраційного обліку за
адресою: АДРЕСА_1

Відповідач та його представник у ході
судового засідання у задоволенні
позову просили суд відмовити,
посилаючись на те, що ОСОБА_2 був
вселений в квартиру та зареєстрований
в ній на постійне проживання з дозволу
колишнього власника квартири - матері
відповідача ОСОБА_3, а тому він має
право на користування спірною
квартирою. На теперішній час постійно в
ній проживає разом зі своєю родиною.

Перевіривши матеріали справи,
оцінивши надані та добуті докази, суд
вважає позовну заяву такою, що підлягає
частковому задоволенню.

Судом встановлено, що відповідно до
рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 7 червня 2012 року,
яке ухвалою Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 18
вересня 2012 року було залишено без змін
(а.с. 6-7), за ОСОБА_1 визнано в порядку
спадкування за заповітом після смерті
ОСОБА_3 право власності на квартиру, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.
8-11).

Відповідно до довідки КЖЕП № 22 р/р 609
від 18 березня 2013 року ОСОБА_2 з 14 квітня
2006 року зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с. 13).

Листом № 16756 від 17 грудня 2012 року ОСОБА_1
було повідомлено про неможливість
виконання замовлення обстеження
квартири для проведення технічної
інвентаризації у зв'язку з тим, що не
було надано доступу для обстеження
квартири (а.с. 15).

Ч. 1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі ч. 3 ст. 61 ЦПК України
встановлено, що обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 7 червня 2012 року
встановлено, що після смерті ОСОБА_3,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, відкрилася
спадщина на квартиру за адресою:
АДРЕСА_1, право власності на яку визнано
за ОСОБА_1 в порядку спадкування за
заповітом (а.с. 8-11).

Крім того, на підставі ст. 150 ЖК УРСР
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд продавати, дарувати, заповідати,
здавати в оренду, обмінювати,
закладати, укладати інші не заборонені
законом угоди.

Згідно з ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР члени сім'ї
власника жилого будинку (квартири), які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

Таким чином, за згодою колишнього
власника квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3 14
квітня 2006 року в квартиру, як члена
сім'ї власника цієї квартири, було
вселено і зареєстровано за її адресою
ОСОБА_2, який станом на 18 березня 2013 року
проживає за спірною адресою, що
підтверджується довідкою КЖЕП № 22 р/р
609 від 18 березня 2013 року (а.с. 13).

Разом з тим, право члена сім'ї на
користування жилим приміщенням є
похідним правом від права власності на
житло певної особи. У зв'язку з тим, що
ОСОБА_3 через свою смерть втратила
право власності на спірну квартиру,
відповідач ОСОБА_2 втратив право
користування квартирою як член сім'ї
померлого власника.

Керуючись тим, що теперішнім власником
квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування
за заповітом є ОСОБА_1, ним, як новим
власником квартири, не було надано
згоди ОСОБА_2 на користування цією
квартирою, тобто після зміни власника
спірної квартири відповідач не набув
право користування нею, позовна вимога
про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив
право користування квартирою,
задоволенню не підлягає.

На підставі ч. 1 ст. 316 ЦК України правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Ч. 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України
держава забезпечує рівний захист прав
усіх суб'єктів права власності.

Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник,
який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Ст. 387 ЦК України передбачено, що
власник має право витребувати своє
майно від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділа ним.

На підставі ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК УРСР осіб, які
самоправно зайняли жиле приміщення,
виселяють без надання їм іншого жилого
приміщення.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_2 проживає у
спірній квартирі без згоди позивача, як
нового власника квартири, правові
підстави проживати в цій квартирі у
ОСОБА_2 відсутні, своїм проживанням він
перешкоджає позивачу у вільному
володінні і розпорядженні належною
йому квартирою, суд вважає, що позовні
вимоги про усунення позивачу перешкод
в користуванні квартирою АДРЕСА_1
шляхом виселення ОСОБА_2 з цієї
квартири без надання іншого житлового
приміщення підлягають задоволенню.

Згідно з п.2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» зняття з
реєстрації місця проживання особи
здійснюється на підставі судового
рішення, яке набрало законної сили, про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, про виселення,
про визнання особи безвісно відсутньою
або оголошення її померлою.

З урахуванням того, що ОСОБА_2 було
виселено зі спірної квартири в силу
положень п. 2 ч. 1 ст. 7 Зокону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні», він
підлягає зняттю з реєстраційного
обліку за адресою: АДРЕСА_1

Частиною 1 статті 88 ЦПК України
встановлено, що стороні, на користь
якої ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати.

На підставі ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові
витрати складаються з судового збору
та витрат, пов'язаних з розглядом
справи.

Позивачем при поданні позову було
сплачено судовий збір у розмірі 107 грн.
30 коп. (а.с. 1), який підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача у
розмірі 107 грн. 30 коп. та судовий збір у
розмірі 7 грн. 40 коп., який підлягає
стягненню з відповідача на користь
держави на підставі п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4
Закону України «Про судовий збір»,
оскільки позивачем при поданні позову
до суду судовий збір було оплачено не в
повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись п.п.
2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про
судовий збір», ст. ст. 150, 155 ЖК УРСР, ч. 1
ст. 316, ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 321, ч. ч. 1, 2 ст. 386,
ст. ст. 387, 391 ЦК України, ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст.
61, ч.1 ст. 79, ч. 1 ст. 88, ст. ст. 209, 212, 214, 215, 218
ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди в
користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом
виселення ОСОБА_2 з цієї квартири без
надання іншого житлового приміщення.

Головному управлінню Державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області зняти
ОСОБА_2 з реєстраційного обліку за
адресою: АДРЕСА_1

У задоволенні інших позовних вимог
ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір у розмірі 107 гривень 30 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір у розмірі 7 гривень 40 коп.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Ленінський районний суд
м. Дніпропетровська протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Суддя