Ухвала

Іменем України

19 грудня 2013 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Ткачука О.С. Умнової О.В.
Фаловської І.М.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за заявою ОСОБА_4,
заінтересовані особи: Київська міська
рада, Головне управління юстиції у м.
Києві, про встановлення факту
постійного проживання разом із
спадкодавцем за касаційною скаргою
представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - на
рішення апеляційного суду м. Києва від
16 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із указаною заявою, посилаючись на
те, що 25 квітня 1967 року її брат - ОСОБА_6 -
одружився із ОСОБА_7, яка після його
смерті приватизувала квартиру АДРЕСА_1.
До дня її смерті, яка сталася
ІНФОРМАЦІЯ_1, вони проживали разом, а,
відтак, вона є спадкоємцем четвертої
черги за законом. Ураховуючи викладене,
заявниця просила встановити факт її
постійного проживання із ОСОБА_7 до дня
її смерті.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 05 червня 2013 року заяву
ОСОБА_4 задоволено. Встановлено факт
фактичного проживання ОСОБА_7 та ОСОБА_4
у квартирі АДРЕСА_2 з 2004 року до дня
смерті ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
16 жовтня 2013 року рішення районного суду
скасовано. У задоволенні заяви ОСОБА_4
відмовлено.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що рішення
апеляційного суду ухвалене з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а доводи скарги
цих висновків не спростовують.

Скасовуючи рішення районного суду та
відмовляючи у задоволенні заяви
ОСОБА_4, апеляційний суд, на підставі
поданих сторонами доказів, які
належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК
України), дійшов до правильного
висновку про те, що заявниця не довела
факту постійного проживання зі
спадкодавцем, хоча це є її
процесуальним обов'язком відповідно до
ст. ст. 10, 60 ЦПК України. Крім того,
позивачка має інше постійне місце
проживання, за адресою якого й
зареєстрована.

Доводи касаційної скарги висновків
суду апеляційної інстанції не
спростовують і стосуються переоцінки
доказів належним чином досліджених
апеляційним судом.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити рішення
апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 -
ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від
16 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ткачук О.С. Умнова О.В.

Фаловська І.М.