Справа № 464/2-486/11
Головуючий у 1 інстанції: Мичка Б.Р.
Провадження № 22-ц/783/4261/13
Доповідач в 2-й інстанції: Федоришин
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2013 року
м. Львів

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Львівської області у складі:

головуючого - Федоришина А.В.,

суддів: Берези В.І., Штефаніци Ю.Г.,

при секретарі: Брикайло М.В.,

за участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 та
ОСОБА_7 на рішення Сихівського
районного суду м. Львова від 22 березня
2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_5, ОСОБА_8, житлово-будівельного
кооперативу №172, обласного
комунального підприємства Львівської
обласної ради «Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки»,
треті особи: ОСОБА_9, ОСОБА_7,
житлово-будівельний кооператив №172,
Львівська міська рада про визнання
права власності, визнання незаконним
рішення; за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7,
ОСОБА_2, треті особи: приватний нотаріус
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_10, обласне комунальне
підприємство Львівської обласної ради
«Бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки»,
житлово-будівельний кооператив №172 про
визнання договору недійсним,
витребування майна; за позовом третьої
особи із самостійними вимогами ОСОБА_7
до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_8, обласного
комунального підприємства Львівської
обласної ради «Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки»,
треті особи: житлово-будівельний
кооператив №172, орган опіки та
піклування Сихівської районної
адміністрації Львівської міської ради
про визнання права, спонукання до дій,
визнання втратившими право
користування житлом, виселення, зняття
з реєстрації -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернуся до суду із вказаним
позовом. Просив зобов'язати ОКП ЛОР
«Бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки» здійснити
реєстрацію права власності на квартиру
АДРЕСА_1 і видати реєстраційне
посвідчення. Посилався на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 відкрилася спадщина після
смерті його батька ОСОБА_11 на
паєнагромадження у ЖБК №172 в сумі 3290
крб. Спадкоємцями були він і мати
спадкодавця - ОСОБА_12 25.03.1986 року, у віці
шість років, йому було видано свідоцтво
про право на спадщину за законом на 1/2
паєнагромадження у ЖБК №172. Так як
протягом 21 року після смерті батька
інший спадкоємець спадщини не прийняв
то просив визнати за ним право
власності на квартиру АДРЕСА_1

Крім цього просив визнати
протиправними та нечинними рішення
загальних зборів ЖБК №172 від 27.12.1985 року
(протокол №6) про прийняття в члени
кооперативу ОСОБА_12 і рішення від 21.02.1992
року (протокол №16) про прийняття в
члени кооперативу ОСОБА_5 Зазначав, що
підстав для цього не було, так як
ОСОБА_12 не проживала у м. Львові, не
стояла на обліку бажаючих вступити до
житлово-будівельного кооперативу,
рішення було прийняте до спливу
шестимісячного строку для прийняття
спадщини після смерті ОСОБА_11 Так як
ОСОБА_12 незаконно була прийнята до
членів кооперативу, то передача нею паю
до ОСОБА_5 також є не законною.

ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом до
ОСОБА_7, ОСОБА_2 Просив визнати
недійсним договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, укладений 02.08.2007 року
між ОСОБА_2 та ОСОБА_7, витребувати цю
квартиру з незаконного володіння
ОСОБА_2 і ОСОБА_7 Зазначав, що з 21.02.1992
року він є членом ЖБК, повністю вніс
пайовий внесок. Квартира вибула із його
володіння незаконно поза його волею.

Третя особа ОСОБА_7 звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОКП
ЛОР «БТІ та ЕО». Просила визнати її
добросовісним набувачем квартири
АДРЕСА_1, зобов'язати ОСОБА_2 виконати
умови договору купівлі - продажу цієї
квартири шляхом зняття з реєстрації
усіх зареєстрованих у ній осіб, визнати
ОСОБА_5, ОСОБА_8 втратившими право
користування цим жилим приміщенням і
виселити їх та ОСОБА_13 і ОСОБА_14 з цього
жилого приміщення, зобов'язати органи
внутрішніх справ зняти з реєстрації
вказаних осіб, стягнути витрати на
правову допомогу.

Зазначала, що 02.08.2007 року уклала з
ОСОБА_2 договір купівлі - продажу
спірної квартири, оплатила її вартість,
однак користуватися житлом не може, так
як там зареєстровані і проживають
відповідачі.

Оскаржуваним рішенням відмовлено в
позові ОСОБА_2 і ОСОБА_7

Позов ОСОБА_5 в частині визнання
недійсним договору купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 задоволено. В решті
вимог відмовлено.

Рішення оскаржили ОСОБА_2 і ОСОБА_7
Просять його скасувати і ухвалити нове
рішення про задоволення їх вимог.
Зазначають про неправильне
встановлення фактичних обставин
справи, невідповідність висновків суду
встановленим обставинам, неправильне
застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
ОСОБА_2 і його представника ОСОБА_3, а
також представника ОСОБА_7 ОСОБА_4 на
підтримання скарг, ОСОБА_5 і його
представника ОСОБА_6 на їх заперечення,
перевіривши матеріали справи, межі і
доводи апеляційних скарг колегія
суддів знаходить підстави для
часткового їх задоволення з огляду на
викладені мотиви.

Встановлено, що член
житлово-будівельного кооперативу №172
ОСОБА_11 та його мати ОСОБА_12 у 1985 році
були заселенні у спірну квартиру цього
житлово-будівельного кооперативу на
підставі ордера №15538 від 13.08.1985 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_11 помер, унаслідок
чого відкрилася спадщина на його
паєнагромадження у ЖБК №172 в сумі 3290
крб. Спадкоємцями першої черги за
законом були: його мати - ОСОБА_12 та
малолітній син - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
кожному із яких було видано свідоцтво
про право на спадщину за законом на ?
частину спадкового майна (01.04.1986 року та
25.03.1986 року відповідно).

27.12.1985 року ОСОБА_12 прийнята в члени ЖБК
№172 як член сім'ї померлого члена ЖБК і
у зв'язку з цим за нею закріплено спірну
квартиру. 06.05.1986 року виконкомом
Львівської міської ради їй видано
ордер на дану квартиру.

ОСОБА_5 05.09.1986 року, а ОСОБА_8 09.02.2007 року
зареєструвалися у спірну квартиру.

На підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом ЖБК №172 платіжним
дорученням №24 від 08.05.1986 року
перерахував на банківський рахунок у
інтересах спадкоємця ОСОБА_2 1645 грн. - ?
частину пайового внеску спадкодавця
ОСОБА_11

Заочним рішенням Сихівського
районного суду м.Львова від 05.07.2007 року
визнано право власності на спірну
квартиру за ОСОБА_2, яке було
переглянуто тим же судом і рішенням від
19.02.2008 року відмовлено у задоволенні
цих його вимог.

Ухвалою апеляційного суду Львівської
області від 22.05.2008 року рішення
Сихівського районного суду м. Львова
від 19.02.2008 року скасовано, а справа
направлена на новий розгляд.

02.08.2007 року ОСОБА_2 відчужено спірну
квартиру ОСОБА_7 на підставі договору
купівлі - продажу, яка 06.08.2007 року
зареєструвала це право власності.

Рішення суду першої інстанції в
частині відмови у позові ОСОБА_2 про
визнання права власності на квартиру
АДРЕСА_1 є вірним і відповідає
матеріалам справи та нормам
матеріального права.

Судом вірно встановлено, що на час
смерті члена ЖБК ОСОБА_11 виділена йому
і матері - ОСОБА_12 спірна квартира
належала ЖБК №172, а спадковим майном
було лише паєнагромадження
спадкодавця у сумі 3290 крб.

Отже, право спадкоємця на частку у
паєнагромадженні спадкодавця не
породжує право власності на квартиру і
тому суд першої інстанції вірно
відмовив ОСОБА_2 у позові. У даному
випадку спір може іти лише з приводу
паєнагромадження.

Безпідставними є доводи апеляційної
скарги про незаконність рішення
загальних зборів членів ЖБК №172 від
25.12.1985 року про прийняття у члени ЖБК
ОСОБА_12

Так, після смерті члена ЖБК ОСОБА_11
ОСОБА_12 вступила до членів цього
кооперативу на підставі рішення
загальних зборів як член сім'ї і як
особа, що була зареєстрована у
квартирі. Дане рішення було
затверджене виконкомом Львівської
міської ради (а.с.67 т. 5) і ОСОБА_12 видано
ордер на квартиру.

Отже, прийняття ОСОБА_12 до членів
житлово - будівельного кооперативу
відповідає вимогам ч. 2 ст. 145 ЖК України,
про що правильно вирішив місцевий суд.

Разом із цим безпідставним є рішення
суду про членство в ЖБК №172 ОСОБА_5

Встановлено, що ОСОБА_5 був
зареєстрований у даному житловому
приміщенні 05.09.1986 року як син ОСОБА_12

Частиною 2 ст.145 ЖК України передбачено,
що в разі якщо член житлово -
будівельного кооперативу виключений з
кооперативу (крім випадків,
передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7 статті
147), помер або вибув з нього з інших
причин чи переселився в іншу квартиру в
будинку того ж кооперативу, члени його
сім'ї, які проживали разом з ним,
зберігають право користування жилим
приміщенням за умови вступу до
кооперативу одного з них. Член сім'ї,
який виявив бажання вступити до
кооперативу замість попереднього
члена кооперативу, має перевагу перед
іншими особами.

Отже, необхідною умовою користування
жилим приміщенням є вступ до житлово -
будівельного кооперативу.

Із матеріалів справи не убачається
жодного належного і допустимого доказу
вступу ОСОБА_5 до даного кооперативу.

Підставою для задоволення позову
ОСОБА_5 про визнання за ним права
власності на квартиру місцевий суд
взяв як доконаний факт наявність
рішення загальних зборів ЖБК №172 від
21.02.1992 року, передачу йому ОСОБА_12
належного їй паю, внесення ним решти
пайових внесків.

Проте ці докази відсутні у матеріалах
справи, не надав таких доказів ОСОБА_5 і
суду апеляційної інстанції.

Так, усе обґрунтування позову ОСОБА_5
базується на виписці із протоколу №16
загальних зборів ЖБК №172 від 21.02.1992
року.

Інша сторона заперечує прийняття
такого рішення.

На підтвердження доводів позову
оригінал зазначеного протоколу
сторона не надала, відсутній він і у ЖБК
№172. Крім цього, представник Львівської
міської ради пояснила, і це випливає із
матеріалів справи (а.с. 39, 65 т. 5), що
рішення загальних зборів кооперативу з
цього питання до виконкому Львівської
міської ради не надавався і ним воно не
затверджувалося, а відтак ОСОБА_5 не
став членом ЖБК №172.

Ця обставина унеможливлює одержання
ним пайових внесків від члена ЖБК (до
того ж, це не підтверджено
документально), продовження сплачувати
такі внески і виключає підстави для
користування житловим приміщенням,
набуття права власності на квартиру.

Таким чином, оскільки загальними
зборами членів ЖБК №172 рішення про
членство в кооперативі ОСОБА_5 не
приймалося, то воно не може визнаватися
незаконним.

З огляду на викладене колегія суддів
приходить до висновку, що у ОСОБА_5
відсутнє суб'єктивне право порушувати
питання про недійсність правочину так
як оспорити його можуть сторони цього
правочину, або особа, права чи інтереси
якої цим правочином порушені.

Із договору купівлі - продажу квартири
(а.с. 121 т. 1) убачається, що 02.08.2007 року
ОСОБА_2 відчужив спірну квартиру ОСОБА_7
Дане майно належить ОСОБА_2 на підставі
рішення Сихівського районного суду м.
Львова від 05.07.2007 року.

Як зазначалося вище дане рішення було
скасоване при його перегляді ухвалою
того ж суду від 13.08.2007 року.

Так як ОСОБА_7 придбала майно за
відплатним договором у ОСОБА_2, який не
мав права його відчужувати, про що вона
не знала і не могла знати, то у
відповідності до ч. 1 ст. 388 ЦК України
ОСОБА_7 є добросовісним набувачем
квартири.

З огляду на це вимоги ОСОБА_7 про
виселення осіб, які не мають права на
дане майно і про її вселення є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Не підлягає задоволенню вимога ОСОБА_7
про зняття з реєстрації ОСОБА_5, ОСОБА_8,
ОСОБА_14 та ОСОБА_14, так як орган, про
зобов'язання до дій якого просить
позивач (підрозділ Департаменту
міграційної служби України), стороною у
справі не був і участі у розгляді
справи не приймав.

Правильним є рішення суду про відмову у
позові ОСОБА_7 в частині відшкодування
витрат на правову допомогу, оскільки
доводи про понесені нею витрати не
підтверджені у порядку, визначеному
постановою Кабінету Міністрів України
від 27.04.2006 року № 590 «Про граничні
розміри компенсації витрат, пов'язаних
з розглядом цивільних та
адміністративних справ, і порядок їх
компенсації за рахунок держави».

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 3, 4 ст. 309, ст.
317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_7
задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м.
Львова від 22 березня 2013 року в частині
задоволення позову ОСОБА_5 про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, укладеного 2 серпня
2007 року ОСОБА_2 з ОСОБА_7, а також в
частині відмови у позові ОСОБА_7 про
визнання добросовісним набувачем
квартири АДРЕСА_1, виселення із цього
житла без надання іншого ОСОБА_5,
ОСОБА_8, про вселення у це житло ОСОБА_7
скасувати.

Ухвалити нове рішення про відмову у цих
вимогах ОСОБА_5 та задоволення цих
вимог ОСОБА_7.

В решті рішення залишити без змін.

Судові витрати у сумі 219 грн. покласти
на ОСОБА_2 та ОСОБА_5 і стягнути з
кожного по 109,5 грн. на користь ОСОБА_7

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене безпосередньо до суду
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили.

Головуючий :

Судді: