Справа №490/1909/13-ц 25.12.2013 25.12.2013 25.12.2013
Провадження №22-ц/784/4179/13
Суддя першої інстанції : Батченко
Доповідач апеляційної інстанції:
У Х В А Л А

Іменем
України

25 грудня 2013 р.
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого: Галущенка О.І.

суддів: Коломієць
В.В.

Довжук Т.С.

із секретарем: Романенко
Ю.О.

з участю:

представників:

позивачки - ОСОБА_3

відповідача -
Васильчикова І.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за

апеляційною
скаргою

ОСОБА_5 на рішення Центрального
районного суду м. Миколаєва від 31. 10. 2013
р., у справі за

позовом

ОСОБА_5 до публічного
акціонерного товариства «Перший
Український Міжнародний банк» ( далі-
ПАТ «ПУМБ» або Фінустанова ) про
визнання кредитного договору
недійсним,

встановила:

19.02.2013 р. ОСОБА_5 звернулася з
позовом до ПАТ «ПУМБ» про визнання
кредитного договору недійсним.

Позивачка зазначала, що 04.04.2008 р.
вона уклала з відповідачем кредитний
договір № 6291490 за умовами якого їй було
надано кредит у розмірі 534.350 грн. з
терміном повернення отриманих коштів
до 04.04.2023 р.

Як на підстави недійсності
кредитного договору позивачка
посилалася на невиконання вимог Закону
України «Про захист прав споживачів»,
щодо ненадання Фінустановою
інформації про наявні умови та форми
кредитування, їх відмінності, всі
варіанти повернення кредиту, вартість
послуг з оформлення кредиту,
орієнтовну сукупну вартість кредиту,
переваги та недоліки пропонованих схем
кредитування та інші порушення, які
свідчать про невідповідність договору
вимогам закону та тягнуть його
недійсність.

Рішенням Центрального районного
суду м. Миколаєва від 31. 10. 2013 р.
постановлено про відмову у задоволенні
позовних вимог.

В апеляційній скарзі
позичальниця ставить питання про
скасування рішення з призначенням
судової почеркознавчої еспертизи та
ухвалення нового про задоволення
позовних вимог у повному обсязі,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин справи, неналежну оцінку
доказів та неправильне застосування
норм матеріального права.

Перевіряючи законність та
обгрунтованість рішення в межах
оскарження, визначених ст. 303 ЦПК
України, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню виходячи з таких підстав.

Згідно з приписами ст. ст. 203-204 ЦК
України, зміст правочину не може
суперечити положенням цього Кодексу,
іншим актам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК, дійсним є
договір, який відповідає вимогам ст. 203
ЦК України, а сторони при його
укладенні в належній формі досягли
згоди з усіх істотних його умов.

Істотними умовами кредитного
договору відповідно до приписів ст. 1054
ЦК України є умови про предмет, ціну,
строк його дії, права та обов'язки
сторін договору, а також інші умови
щодо яких за заявою хоча б однієї з
сторін договору має бути досягнуто
згоди.

При цьому, згідно з положеннями
ст. 627 ЦК, сторони є вільними у
визначенні умов договору з урахуванням
вимог зазначеного Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається,
що 04.04.2008 р. позивачка уклала з
відповідачем кредитний договір за
умовами якого їй було надано кредит у
розмірі 534.350 грн. з терміном повернення
отриманих коштів до 04.04.2023 р.

Будучи вільною у виборі
фінансової установи та умов отримання
кредиту, позичальниця зобов'язалася
щомісячними платежами у розмірі 7292,93
грн., відповідно до графіку, погашати
заборгованість перед Банком, у тому
числі, частину кредиту та проценти за
його користування у розмірі 14,49,00%
річних.

При цьому сторони домовились, що
до отримання кредитних коштів
позичальниця має забезпечити
виконання кредитного договору шляхом
укладання інших забезпечувальних угод
( п.п. 2.1.1- 2.1.4 договору)

На цих умовах позивачка отримала
кредитні кошти та використала їх на
власні потреби.

В матеріалах справи відсутні
докази того, що наведені умови
зазначеного договору, його форма та
порядок укладення суперечать
положенням цього Кодексу, або іншим
актам цивільного законодавства, що
волевиявлення позичальника було
обмеженим та не відповідало його
внутрішній волі

Зазначене свідчить про
відповідність кредитного договору
вимогам ст. 203 ЦК України та відсутність
правових підстав для визнання цього
правочину недійсним.

Посилання відповідачки на
порушення кредитором положень Закону
України «Про захист прав споживачів»,
якими обумовлено порядок та умови
укладання договорів про споживчий
кредит, є безпідставними, оскільки
позичальницею не надано доказів того,
що вона в рамках процедур, передбачених
цим законом, оспорювала умови договору
до його підписання, чи до отримання
кредитних коштів заперечувала проти
укладення забезпечувальних угод та
мала намір використати, передбачену ч.6
ст. 11 Закону України «Про захист прав
споживачів» ( В редакції Закону N 3161-IV (
3161-15 ) від 01.12.2005 р., можливість
відкликання згоди на укладення
кредитного договору.

В той же час, з долучених до
матеріалів справи анкети позичальника,
графіку погашення кредиту, додатків
про умови та сукупну вартість кредиту
вбачається, що до укладення угоди
позичальниця надала банку усю
достовірну інформацію про себе, яка є
необхідною для отримання кредитних
коштів, а кредитор, в свою чергу,
виконав приписи ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів та вимоги
Правил надання інформації споживачу
(затв.постанови правління НБУ № 168 від
10.05.2007 р.). Після укладення
договору, у спорах що виникли з
кредитних правовідносин, підлягають
застосуванню норми Цивільного кодексу,
Закону України «Про захист прав
споживачів» та спеціальне
законодавство в системі кредитування.

Вирішуючи спір, суд належним
чином врахував ці обставини та вимоги і
прийшов обґрунтованого наданими
доказами висновку про відсутність
підстав для визнання оскаржуваного
правочину недійсним.

При цьому, суд враховував
наявність доказів того, що позивачка
перед укладенням договору та
отриманням кредитних коштів отримала
усю необхідну інформацію, яка була
достатньою для формування свідомого
вибору та вільного волевиявлення при
укладенні оскаржуваної угоди.

Доводи апеляційної скарги про те,
що ненадання необхідної інформації при
укладенні договору є підставою для
визнання договору недійсним не
заслуговують на увагу, оскільки
ненадання інформації, передбаченої
Законом України «Про захист прав
споживачів» не позбавляє укладений
договір легітимності, а є лише
підставою для застосування наслідків,
передбачених ст. ст. 15, 23 цього Закону.

Доводи щодо необхідності
призначення почеркознавчої експертизи
також не підлягають врахуванню,
оскільки при зверненні з позовом
позивачка не посилалася на те, що не
підписувала ні кредитний договір, ні
будь-яких додатків до нього.

В той же час, в кредитному
договорі містяться посилання, як на
додатки так і на графік погашення
кредиту, які підписані позивачкою.

Погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, колегія суддів
приймає до уваги також і ту обставину,
що на розгляді у суді першої інстанції
перебуває також інший спір, який
випливає з порушення позичальницею
кредитних зобов'язань перед
Кредитором.

Встановлене не дає підстав для
зміни чи скасування оскаржуваного
рішення

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314-315
ЦПК України, судова колегія

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 -
відхилити, а рішення Центрального
районного суду м. Миколаєва від 31. 10. 2013
р. - залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але з цього часу на протязі двадцяти
днів може бути оскаржена у касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:
О.І. Галущенко

Судді:
В.В.. Коломієць

Т.С. Довжук