Справа 237/3484/13-ц
Провадження 2/237/161113
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

22 листопада 2013 року

Мар'їнський районний суд
Донецької області у складі суду:

Головуючого - судді Ліпчанського С.М.

при секретарі Бахтіяровій Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м.Мар'їнка
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Красногорівський вогнетривковий
завод» про відшкодування моральної
шкоди, спричиненої пошкодженням
здоров'я на виробництві,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із
позовом про відшкодування моральної
шкоди, спричиненої пошкодженням
здоров'я на виробництві.

Свої позовні вимоги обґрунтовує
наступним.

29 серпня 1983 року позивач була прийнята
на роботу до Красногорівського
вогнетривкого заводу ім. Леніна (нині -
Приватне акціонерне товариство
«Красногорівський вогнетривкий
завод», далі - ВАТ «КрВЗ»). На даному
підприємстві вона пропрацювала до
19.06.1996 року, була звільнена за власним
бажанням, але 01.08.2000 року вона знову
була прийнята до ВАТ «КрВЗ», де
пропрацювала до 24.06.2009 року, була
звільнена за станом здоров'я.

Праця на ВАТ «Красногорівський
вогнетривкий завод» супроводжується
постійним контактом із пилом та
контрастними температурами.

Саме в таких умовах позивач і отримала
професійне захворювання
«коніотуберкульоз: силікатоз,
вузелкова форма, I/I, р/р, ОІТБ у вигляді
туберкуломи та інтенсивних очагів в С2
правої легені. Емфізема легенів.
Легенева недостатність
першого-другого ступеню».

З 3 по 24 червня 2009 року позивач
проходила лікування в обласній
клінічній лікарні професійних
захворювань. Їй був встановлений
діагноз: коніотуберкульоз: силікатоз,
вузелкова форма, I/I, р/р, ОІТБ у вигляді
туберкуломи та інтенсивних очагів в С2
правої легені. Емфізема легенів.
Легенева недостатність
першого-другого ступеню. Захворювання
професійне, вперше.

Відповідно до висновку
лікарсько-експертної комісії Обласної
клінічної лікарні професійних
захворювань від 23.06.2009 року їй був
встановлений діагноз:
коніотуберкульоз: силікатоз, вузелкова
форма, I/I, р/р, ОІТБ у вигляді
туберкуломи та інтенсивних очагів в С2
правої легені. Емфізема легенів.
Легенева недостатність
першого-другого ступеню. Захворювання
професійне, вперше.

Відповідно акту №10, складеного за
формою П-4, розслідування хронічного
професійного захворювання від 08.07.2009
року професійне захворювання виникло
за таких обставин: неефективна робота
вентиляційних систем та аспіраційного
устаткування, порушення герметичності
технологічного облаштування,
недосконалість технології
виробництва, непостійне використання
засобів індивідуального захисту
органів дихання.

У 2009 році висновком МСЕК позивачу було
встановлено 40 відсотків втрати
працездатності у зв'язку із
професійним захворюванням,
встановлена 3 група інвалідності.
Встановлена потреба у
медикаментозному та
санаторно-курортному лікуванні.

Отже, після тривалої роботи на ВАТ
«КрВЗ», у теперішній час, не дивлячись
на її вік, вона достатньо хвора людина.
Позивачу протипоказана праця в пилових
умовах, в контакті з токсичними газами,
в неблагоприємних метеоумовах, тяжка
фізична праця.

Наявне у позивача професійне
захворювання та його наслідки, а також
наслідки отриманого професійного
захворювання приводять її до тяжких
фізичних і моральних страждань,
порушили нормальні життєві зв'язки. Її
життєдіяльність обмежена. В теперішній
час вона має достатньо серйозні
порушення здоров'я у зв'язку із
отриманим професійним захворюванням.
Змінився її звичайний образ життя,
оскільки її постійно переслідує одишка
при ходьбі, біль при диханні за
грудиною, постійний надсадний кашель,
хрипи в легенях, які вона навіть сама
відчуває. Все частіше бувають приступи
удушення. Все це приводить до фізичних
та моральних страждань та дискомфорту.

Внаслідок вказаних погіршень здоров'я
позивач вимушена значний час витрачати
на відвідування лікувальних закладів,
проходження лікування, неодноразові
обстеження та консультації
спеціалістів, будучі позбавлена
можливості спілкування зі своєю
родиною, що в свою чергу, завдає їй
неподобства, обмеження спілкування з
сім'єю, та порушення нормальних
життєвих зв'язків. Крім того, із-за
хвороб вона вимушена обмежувати коло
спілкування зі знайомими та друзями,
так як приступи надсадного кашлю та
удушення можуть застати її де завгодно,
і це досить незручно і соромно при
людях.

Все це свідчить про те, що
внаслідок отриманого професійного
захворювання їй спричинена моральна
шкода, яку вона цілком обґрунтовано
оцінює у 15.000 гривень.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала у
повному обсязі, наполягала на їх
задоволенні.

Представник відповідач в судове
засідання не з'явився, про день, час та
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином, про причини неявки суд
не повідомив, заяву про розгляд справи
у його відсутність не подавав, тому
відповідно до п. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК
України, суд вважає за можливе провести
заочний розгляд справи на підставі
наявних доказів за відсутності осіб,
які беруть участь у справі та без
здійснення фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК
України.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Відповідно до ст.173 КЗпП України шкода
заподіяна працівникові каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням трудових обов'язків,
відшкодовується у встановленому
законодавством порядку.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про
охорону праці» відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я здійснюється
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

У відповідності до ч.3 ст.34 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» ( в
редакції до 2007 року), моральна
(немайнова) шкода, заподіяна умовами
виробництва, відшкодовується Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві. Відшкодування
здійснюється у вигляді одноразової
страхової виплати незалежно від
будь-яких інших страхових виплат. Сума
страхової виплати за моральну шкоду
визначається в судовому порядку. При
цьому сума страхової виплати не може
перевищувати двохсот розмірів
заробітної плати, встановленої на день
виплати.

Однак, Законом України «Про внесення
змін до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» № 717 від 23.02.2007 року дія
положень закону, які передбачали
обов'язок Фонду ССНВНВ відшкодовувати
моральну шкоду потерпілім на
виробництві - скасовано.

Рішенням Конституційного Суду України
від 08.10.2008 року встановлено, що
скасоване право застрахованих
громадян, що потерпіли на виробництві
від нещасного випадку або професійного
захворювання, на відшкодування
моральної шкоди не порушено, оскільки
ст.1167 Цивільного кодексу України та
статтею 237-1 КЗпП України їм надано
право відшкодовувати моральну шкоду
за рахунок власника або уповноваженого
ним органу (роботодавця).

Статтею 237-1 КЗпП України
передбачається відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом працівникові моральної шкоди.
Відшкодування такої шкоди провадиться
тоді, коли порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується
працівникові безпосередньо
роботодавцем за таких умов: наявності
факту порушення роботодавцем законних
прав працівника; у разі виникнення у
працівника моральних страждань, або
втрати нормальних життєвих зв'язків,
або виникнення необхідності для
працівника додаткових зусиль для
організації свого життя; за наявності
причинного зв'язку між попередніми
умовами.

Згідно з роз'ясненнями, даними в п. 13
постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику у справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» (зі змінами,
внесеними постановою Пленуму
Верховного Суду України від 25 травня 2001
року), відповідно до ст. 237-1 КЗпП України
за наявності порушення прав працівника
у сфері трудових відносин, зокрема
виконання робіт у небезпечних для
життя і здоров'я умовах, яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди покладається на власника або
уповноважений ним орган незалежно від
форми власності, виду діяльності чи
галузевої належності.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній особі
або юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовуються особою, яка її
завдала, за наявності її вини, крім
випадків, встановлених частиною другою
цієї статті.

На підставі викладеного,
відповідно до ст. 1167 ЦК України, ст.ст.
153, 273-1 КЗпП України, п.13 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику у справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» (зі змінами, внесеними
постановою Пленуму Верховного Суду
України від 25 травня 2001 року), керуючись
ст.ст.213-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства
«Красногорівський вогнетривковий
завод» про відшкодування моральної
шкоди, спричиненої пошкодженням
здоров'я на виробництві задовольнити.

Стягнути з Публічного
акціонерного товариства
«Красногорівський вогнетривкий завод»
на користь ОСОБА_1 в рахунок
відшкодування заподіяної мені
моральної шкоди одноразово суму у
розмірі 15.000 (п'ятнадцять тисяч) гривень.

Заочне рішення може бути
переглянуте судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного
рішення може бути подано протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити
рішення суду в загальному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя Мар»їнського районного суду

Донецької області
С.М.
Ліпчанський

22.11.2013