Справа № 0538/8184/2012
Провадження № 2/265/129/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2013 року
місто
Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Козлова Д. О.,

при секретарях Яшкові М. М., Корольовій
Н. А., Ковальовій М. В., Скоробогатько Г.
О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права
власності, треті особи: Публічне
акціонерне товариство «Комерційний
банк «Приватбанк», Публічне акціонерне
товариство «Металургійний комбінат
«Азовсталь»; за зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спадкового
майна та визнання права власності в
порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовом до
відповідачів про визнання права
власності, посилаючись в обґрунтування
заявлених вимог на те, що у 1994 році він
познайомився із ОСОБА_7, з якою склались
теплі, дружні стосунки. Згодом у 1995 році
вони удвох стали мешкати разом однією
родиною, як чоловік та дружина без
реєстрації шлюбу, в АДРЕСА_1. На
підставі цього ОСОБА_7 зареєструвала
позивача у спірній квартирі. За час
спільного проживання у вказаній
квартирі він та ОСОБА_7 придбавали
техніку, робили ремонт у квартирі,
сплачували комунальні платежі, вели
спільне господарство. Вони жили вдвох у
вказаній квартирі як єдина сім'я. У 2007
році на спільні кошти вони удвох
придбали гараж АДРЕСА_2, право
власності на який було оформлено на
ОСОБА_7 У подальшому ОСОБА_7 відкрила
депозитні рахунки в КБ «Приватбанк» на
своє ім'я. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 померла,
внаслідок чого після смерті останньої
залишилось спадкове майно, яке
складається з АДРЕСА_1, гаражу АДРЕСА_2,
акцій ПАТ «МК «Азовсталь», отриманих
ОСОБА_7, а також грошових коштів, які
перебувають на депозитних рахунках в
КБ «Приватбанк». Відповідачами по
справі є спадкоємці померлої ОСОБА_7,
однак ним було сплачено поховання
померлої ОСОБА_7 На підставі того, що
він мешкав однією родиною з ОСОБА_7 як
чоловік та дружина, то набув право
власності на 1/2 частку придбаного на
час спільного проживання майна. Таким
чином просив в суду визнати за ним
право власності на 1/2 частку АДРЕСА_1, на
1/2 частку гаражу АДРЕСА_2, на 1/2 частку
акцій МК «Азовсталь», на 1/2 частку
грошових коштів, що зберігаються в КБ
«Приватбанк».

За поданим зустрічним позовом
відповідач ОСОБА_2 просив суд провести
поділ спадкового майна, що залишилось
після смерті ОСОБА_7 між спадкоємцями в
рівних частках, визнавши за
спадкоємцями право власності на
АДРЕСА_1 у рівних частках, поділивши
також машину, придбану ОСОБА_7 за час
життя. Обґрунтовуючи свій зустрічний
позов ОСОБА_2 посилався на те, що він є
двоюрідним братом померлої ОСОБА_7,
одним із спадкоємців останньої.
Посилався також на те, що ОСОБА_1 мешкав
разом із ОСОБА_7, як квартирант, за яким
остання лише доглядала. При цьому
посилається, що під час спільного
проживання у ОСОБА_7 та ОСОБА_1 часто
бували сварки, бо ОСОБА_1 зловживав
спиртними напоями. Натомість ОСОБА_7,
яка не збиралась одружуватись із
позивачем, планувала свій спадок
залишити ОСОБА_2 та племіннику, сину
відповідача. Вказував також, що пай за
трикімнатну АДРЕСА_1 був сплачений
ОСОБА_8, бабусею ОСОБА_7 Додавав, що
ОСОБА_7 продала будинок, що успадкувала
від батьків за 40 000 доларів США, за які
придбала нову машину, гараж та
відремонтувала спірну квартиру. На
підставі переліченого вважає, що за час
спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_7
не набули спільного майна, не жили, як
подружжя, бо витрачались лише кошти
померлої ОСОБА_7, яка придбала позивачу
машину. Також посилався на відсутність
у теперішній час низки золотих прикрас,
які були в ОСОБА_7 за час її життя. На
підставі переліченого вважав, що
ОСОБА_1 не має права претендувати на
спадкове майно, що залишилось після
смерті ОСОБА_7, тому вважав необхідним
провести поділ усього майна, що
залишилось після смерті ОСОБА_7 у
рівних частках між спадкоємцями
останньої.

Позивач, ОСОБА_1, наполягаючи на
задоволенні позову, в судовому
засіданні посилався на обґрунтування
своїх вимог, викладених у позовній
заяві. Додавав, що він мешкав однією
родиною із ОСОБА_7 з 1994 року по момент
смерті останньої. Вказував, що ними
удвох замінювалась у АДРЕСА_1
каналізація, проводився ремонт в
квартирі для чого вони наймали
робітників. Вони спільно сплачували
пайові внески за вказану кооперативну
квартиру, бо вони удвох працювали
протягом спільного проживання. Додавав
також, що останнім часом перед смертю
ОСОБА_7 часто хворіла, тому позивач
піклувався про неї, декілька разів
возив її на лікування до міста
Донецька, де ОСОБА_7 робили операцію.
Просив задовольнити позов повністю,
відмовивши у задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_2

Представник позивача, яка діє на
підставі довіреності, ОСОБА_9, у
судовому засіданні на задоволенні
позову ОСОБА_1 наполягала, підтримавши
доводи останнього щодо проживання
ОСОБА_1 із ОСОБА_7 на протязі 17 років
однією родиною, як подружжя, внаслідок
чого позивач набув право власності на
1/2 частку майна, придбаного за час його
спільного проживання із ОСОБА_7 Просила
задовольнити позов ОСОБА_1 та відмовити
у позовних вимогах ОСОБА_2

Відповідач, ОСОБА_3, заперечуючи проти
задоволення заявлених позовних вимог
ОСОБА_1, вказував у суді, що позивачем не
було доведено факт перебування ОСОБА_1
із ОСОБА_7 у фактичним шлюбних
відносинах. Зауважував, що не було
доведено й ОСОБА_2, що він є двоюрідним
братом померлої ОСОБА_7 Вважає, що
оскільки позивач не мав свого доходу
під час спільного проживання із
померлою, тому ОСОБА_1 не має права на
майно ОСОБА_7 Вказував також, що він
приймав участь у благоустрої будинку
та домоволодіння, яке належало батькам
ОСОБА_7, що згодом нею було продано.
ОСОБА_1 натомість не приймав участь при
проведенні цих робіт, хоча мешкав у
будинку. На підставі переліченого
просив суд відмовити у задоволенні
позову ОСОБА_1 повністю.

За письмовими запереченнями
відповідач ОСОБА_3 вказував, що він є
двоюрідним братом померлої ОСОБА_7, яка
дійсно спільно мешкала із ОСОБА_1, однак
у них не було родинних відносин. ОСОБА_7
за час свого життя купила машину, гараж,
зробила ремонт у спірній квартирі.
Померла не збиралась залишати у спадок
майно ОСОБА_1 Вказував, що АДРЕСА_1
ОСОБА_7 дісталась у спадок від ОСОБА_8,
бабусі померлої.

Відповідач, ОСОБА_2, в судовому
засіданні, заперечуючи проти
задоволення заявлених вимог ОСОБА_1,
просив задовольнити свій зустрічний
позов. В обґрунтування своїх доводів
посилався на те, що ОСОБА_1 не набув
жодного майна за час спільного
проживання із ОСОБА_7, окрім автомобіля
«Нива», та позивачем не було доведено,
що спірне майно було придбано ним та
ОСОБА_7 спільно. Вказував, що все майно,
що мала ОСОБА_7 належало останній за
рахунок коштів, що їй дістались від
померлих батьків. Додавав, що ОСОБА_7
було багато золотих прикрас, котрі він
бачив, коли приїжджав з Росії в гості.
Де тепер ділось вказане золото, він не
знає. Додавав, що на підставі цього в
ОСОБА_1 немає підстав для спадкування
майна, що залишилось після смерті
ОСОБА_7 Також посилався на те, що
АДРЕСА_1 належала ОСОБА_5, яка саме
придбавала вказану квартиру. На
підставі переліченого просив
відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1,
поділивши усе спадкове майно порівну
між спадкоємцями ОСОБА_7

За письмовими запереченнями на позов
ОСОБА_1 ОСОБА_2 вказував, що у ОСОБА_1 не
було доходів, на підставі яких той міг
би набути будь-яке майно під час
спільного проживання із ОСОБА_7,
оскільки він не завжди працював та мав
маленьку заробітну плату. Вказував, що
АДРЕСА_1 була успадкована ОСОБА_7 від
ОСОБА_8 Частину виручених від продажу
будинку, що залишився ОСОБА_7 від
батьків у спадок, остання поклала у
банк на депозитний рахунок. Тому
вважає, що ОСОБА_1 не набув прав на
спірну квартиру, гараж, акції та вклад у
КБ «Приватбанк».

Відповідач, ОСОБА_5, заперечувала в
судовому засіданні проти задоволення
позовних вимог ОСОБА_1, вважаючи, що
саме вона є власником АДРЕСА_1, бо їй
вказана квартира надавалась за
ордером, як працівнику комбінату
«Азовсталь», за яку вона виплачувала
пайові внески, які повністю сплатила
наприкінці 70-х років. Згодом вона
поїхала з міста Маріуполь до міста
Іваново, Росія, а тому документи на
вказану квартиру вона оформила на свою
мати, ОСОБА_8 Вказувала також, що ОСОБА_7
переїхала жити до міста Маріуполь у 70-х
роках, де мешкала у ОСОБА_8 в спірній
квартирі. З часом ОСОБА_7 стала опікуном
ОСОБА_8, яка померла у 80-х роках. Не
заперечувала, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7
мешкали разом, починаючи з 90-х років,
однак не як дружина та чоловік, бо
ОСОБА_1 жив як квартирант, оскільки
ОСОБА_7 була забезпечена, тому не
потребувала чоловіка. Наполягала, що
ОСОБА_1 не мешкав у фактичних шлюбних
відносинах із ОСОБА_7, бо остання
говорила відповідачці, що вона
придбала ОСОБА_1 гараж, тому він не буде
претендувати на АДРЕСА_1. ОСОБА_7 також
казала, що внаслідок продажу
батьківського будинку вона придбала
машину ОСОБА_1 Натомість у позивача не
було коштів, щоб він щось придбавав,
тому він перебував на утриманні ОСОБА_7
Просила відмовити у задоволенні позову
ОСОБА_1, поділивши спадкове майно
померлої між спадкоємцями.

За письмовими запереченнями на позов
ОСОБА_5 вказувала, що вона є тіткою
померлої ОСОБА_7, що сестра
відповідачки, мати ОСОБА_7, обманним
шляхом оформила спірну квартиру на
ОСОБА_7, хоча сплачувала внески за
квартиру саме ОСОБА_5 та ОСОБА_8
Додавала, що у ОСОБА_7 не було
самостійного достатку, бо їй у всьому
допомагала мати. Також вказувала, що
ОСОБА_1 та ОСОБА_7 не вели спільне
господарство. При цьому погоджувалась
із зустрічним позовом ОСОБА_2 частково,
бо вважала себе такою спадкоємицею,
якій повинно дістатись спадщина після
смерті ОСОБА_7

Аналогічні пояснення ОСОБА_5 надавала
при її допиті компетентним судом
Російської Федерації за зверненням
суду про надання правової допомоги
згідно ухвали від 4 квітня 2013 року (т. 2,
а. с. 20-21).

Будучи належним чином повідомленим про
час та місце розгляду справи, що
підтверджується врученням останньому
документів про його сповіщення, ОСОБА_4
до суду не з'явився за невідомих суду
причин повторно (т. 2, а. с. 26).

Допитаний на підставі доручення про
надання правової допомоги Іванівським
районним судом Іванівської області,
Росія, відповідач, ОСОБА_4, не визнавав
позовні вимоги ОСОБА_1, в задоволені
яких просив суд відмовити. При цьому не
заперечував, що ОСОБА_1 дійсно мешкав
разом із ОСОБА_7, однак вказані стосунки
не були шлюбними. Додавав, що ОСОБА_1 не
працював та мешкав за рахунок ОСОБА_7
Вказані обставини ОСОБА_4 були відомі,
бо він приїздив влітку до м. Маріуполь.
Додавав, що померла була його
двоюрідною сестрою, бо мати
відповідача та мати ОСОБА_7 були
рідними сестрами. На підставі
переліченого вважав, що спадкувати
майно ОСОБА_7 повинні рідні померлої (т.
2, а. с. 25-30).

Відповідач ОСОБА_6, будучи належним
чином повідомлений про час та місце
розгляду справи, до суду не з'явився за
невідомих суду причин. Також за
невідомих суду причин не було виконано
судове доручення про надання правової
допомоги відносно ОСОБА_6

Представник ПАТ «МК «Азовсталь», яка
діє на підставі довіреності, до суду не
з'явилась, надавши заяву з проханням
вирішити вказану справу за відсутності
представників ПАТ «МК «Азовсталь».

Представник ПАТ «КБ «Приватбанк», яка
діє на підставі довіреності, до суду не
з'явилась, клопотавши перед судом про
вирішення позову ОСОБА_1 за відсутності
представника КБ «Приватбанк».

Вислухавши учасників процесу, що
з'явились, заслухавши пояснення
свідків та вивчивши письмові докази,
суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1
підлягає задоволенню у повному обсязі,
а у задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 слід відмовити повністю,
виходячи з наступного обґрунтування.

Згідно до свідоцтва про розірвання
шлюбу від 13 березня 1979 року вбачається,
що після розірвання шлюбу між ОСОБА_11
та ОСОБА_7, останній було присвоєно
прізвище - ОСОБА_7, відомості про що були
внесені Орджонікідзевським відділом
РАЦС міста Жданова 13 березня 1979 року до
актового запису № 131 (т. 1, а. с. 87).

На підставі свідоцтва про смерть,
виданого Орджонікідзевським відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану Маріупольського міського
управління юстиції у Донецькій області
3 травня 2012 року, ОСОБА_7 померла
ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 59 років, актовий
запис № 603 від 3 травня 2012 року (т. 1, а. с.
14).

Згідно до положень ст. 21 Сімейного
кодексу України (далі за текстом - СК)
шлюбом є сімейний союз жінки та
чоловіка, зареєстрований у державному
органі реєстрації актів цивільного
стану. Проживання однією сім'єю жінки
та чоловіка без шлюбу не є підставою
для виникнення у них прав та обов'язків
подружжя.

Однак статтею 74 СК передбачено, що якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім'єю, але не перебувають у шлюбі між
собою або в будь-якому іншому шлюбі,
майно, набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними. На майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності жінки та
чоловіка, які не перебувають у шлюбі
між собою або в будь-якому іншому шлюбі,
поширюються положення Глави 8 СК, які
регулюють право спільної сумісної
власності подружжя (ст. ст. 60-74 СК).

За положеннями ч. 2 ст. 3 СК сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.

Таким чином, аналізуючи вказані норми,
при застосуванні ст. 74 СК слід виходити
з того, що вказана норма поширюється на
випадки, коли чоловік та жінка не
перебувають у будь-якому іншому шлюбі
та між ними склалися усталені
відносини, що притаманні подружжю.

Для визначення осіб як таких, що
перебувають у фактичних шлюбних
відносинах, для вирішення майнового
спору на підставі ст. 74 СК, необхідно
встановити факт проживання однією
сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в
період, протягом якого було придбано
спірне майно.

Аналогічний правовий висновок
викладений Верховним Судом України у
постанові від 20 лютого 2012 року по
справі № 6-97цс11.

Свідок, ОСОБА_13, допитана в судовому
засіданні вказувала, що ОСОБА_5 є її
матір'ю, якою була отримала у 1966 році
АДРЕСА_1. Далі вона із ОСОБА_5 поїхали
жити до Іванівської області. У спірній
квартирі залишилась мешкати ОСОБА_8,
бабуся свідка, на яку було вказану
квартиру переоформлено. З часом у
АДРЕСА_1 вселилась ОСОБА_7, яка була
прописана у цій квартирі. В ІНФОРМАЦІЯ_3
померла ОСОБА_8, після чого у АДРЕСА_1
ніхто не мешкав, бо ОСОБА_7 переїхала
жити у будинок своїх батьків. Коли
батьки ОСОБА_7 померли, то остання
переїхала мешкати у спірну квартиру, а
батьківський будинок продала. На
підставі отриманих коштів від продажу
будинку ОСОБА_7 провела ремонт в
спірній квартирі, придбала гараж,
машину та акції. Вказані кошти належали
ОСОБА_7, однак вона їх не заробила, а
отримала у спадок від батьків. Вважає,
що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 не могли спільно
набути за час свого життя заявлене у
позовній заяві майно. Вказувала також,
що ОСОБА_7 не витрачала гроші на ОСОБА_1,
бо він заробляв кошти на себе
самостійно, тому вони не мешкали як
подружжя. При цьому свідок не могла
пояснити, ким виплачувались пайові
внески за АДРЕСА_1.

Свідок, ОСОБА_14, в судовому засіданні
вказувала, що вона є двоюрідною сестрою
ОСОБА_7, що свого часу кооперативну
АДРЕСА_1 придбала ОСОБА_5 та ОСОБА_8
ОСОБА_7 ж, коли переїхала до м. Маріуполя
доглядала ОСОБА_8, мешкала разом із нею
в цій квартирі, а згодом переоформила
її на себе. При цьому, коли свідок
спілкувалась із ОСОБА_7, яка
навідувалась до неї в Росію, то остання
не казала про ОСОБА_1, як про свого
чоловіка, бо таким його не вважала. При
цьому ОСОБА_7 говорила, що ОСОБА_1 не
буде претендувати на її спадкове майно.
Додавала, що у ОСОБА_1 та ОСОБА_7 не було
спільно набутого майна, хоча не
заперечувала, що гроші вони витрачали
разом. При цьому додавала, що ОСОБА_7
вважала ОСОБА_2 своїм рідним братом,
якому саме бажала заповісти усе
належне їй майно. ОСОБА_7 казала також,
що складе заповіт, за яким АДРЕСА_1
ОСОБА_5

Натомість свідок, ОСОБА_15, вказувала в
суді, що ОСОБА_1 працює на ПП
«Житлофонд-279», де саме працює свідок.
При цьому вона мешкала неподалік він
позивача, тому інколи ОСОБА_1 на своїй
машині підвозив її до роботи, тому вона
бачилась із ОСОБА_7, з якою мешкав разом
ОСОБА_1 При цьому описувала відносини
між ними, як доброзичливі, бо ОСОБА_1
ставився до ОСОБА_7 як чоловік до
дружини, а остання ставилась до нього
як до свого чоловіка. Охарактеризувала
позивача як гарну та порядну людину.
Вказала, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 мешкали
разом в АДРЕСА_1. ОСОБА_1 працював, а
ОСОБА_7 була вже на пенсії. Свідок
додавала, що відвідувала вказану
квартиру, де її зустрічали разом ОСОБА_7
та ОСОБА_1 удвох, вони разом сиділи за
столом, розмовляли, та відчувалось, що
ОСОБА_1 та ОСОБА_7 перебувають у
подружніх відносинах. Додала, що коли
останні роки ОСОБА_7 хворіла, то ОСОБА_1
піклувався про ОСОБА_7, возив її на
лікування кілька разів в м. Донецьк.
Пояснювала, що ОСОБА_1 разом з ОСОБА_7
робив ремонт у спірній квартирі, для
чого наймались робітники. Свідок
підтвердила, що до ОСОБА_7 з Росії
влітку приїздили двоюрідні брати, бо
інколи їх бачила у ОСОБА_7 та ОСОБА_1 в
спірній квартирі.

Свідок, ОСОБА_16, вказувала у судовому
засіданні, що вона знає ОСОБА_7 зі школи,
з якою стосунки підтримувала тривалий
час, тому стверджує, що ОСОБА_1 був для
померлої останні 15 років як чоловік, з
яким вона мешкала у спірній квартирі.
Знає, що у померлої є двоюрідні брати,
серед яких вона пам'ятає ОСОБА_2

Свідок, ОСОБА_17, вказувала, що знала
ОСОБА_7 останні 20 років, з якою разом
працювала на заводі «Коксохім». Інколи
свідок відвідувала ОСОБА_7 у квартирі
по АДРЕСА_1, де мешкала померла. При
цьому вказувала, що кожного разу в
квартирі разом із ОСОБА_7 вона також
зустрічала ОСОБА_1, який тривалий час
мешкав разом із ОСОБА_7 При цьому ОСОБА_7
казала свідку, що ОСОБА_1 заробляє гроші
для родини. Додавала, що ОСОБА_1
доглядав ОСОБА_7, коли та захворіла, бо
возив в м. Донецьк на операцію.
Запевнювала, що у ОСОБА_7 та ОСОБА_1 були
доброзичливі стосунки.

Свідок, ОСОБА_18, в суді вказував, що знає
ОСОБА_1 близька 6 років, з яким деякий
час працював разом, якого може
охарактеризувати з позитивного боку.
Інколи він навідувався до ОСОБА_1, у
квартиру, розташовану в АДРЕСА_1. Із ним
свідок також їздив разом на природу, де
ОСОБА_1 був увесь час із ОСОБА_7, тому
вважав, що ОСОБА_7 є дружиною позивача.
Стосунки у родині між ОСОБА_1 та ОСОБА_7
може охарактеризувати, як
доброзичливі.

Свідок, ОСОБА_19, вказував, що знає
ОСОБА_1 близька 6 останніх років по
роботі, тому знав також ОСОБА_7 Свідок
декілька разів був у квартирі, де
мешкав ОСОБА_1 разом із ОСОБА_7, стосунки
між якими може охарактеризувати як
гарні. Додавав, що вони обидва
приходили також до свідка в гості.
Вважає, що ОСОБА_1 перебував із ОСОБА_7 у
фактичних шлюбних відносинах.

Свідок, ОСОБА_20, вказував, що з 1993 року
знає позивача, бо одружився із
племінницею ОСОБА_1 При цьому
підтвердив у судовому засіданні, що
ОСОБА_1 мешкав із ОСОБА_7 разом в спірній
квартирі, бо бував там.

Факт спільного проживання ОСОБА_1 та
ОСОБА_7 у АДРЕСА_1 підтверджується
копією довідки, виданої 19 вересня 2012
року ТОВ «Житло-Гарант», з якої
вбачається, що ОСОБА_7 мешкала разом із
своїм цивільним чоловіком ОСОБА_1, з
яким вони вели спільне господарство,
починаючи з 1993 року по момент її смерті
(т. 1, а. с. 15).

Факт спільного проживання ОСОБА_1 та
ОСОБА_7 також підтверджується актом від
20 вересня 2012 року, складеним
представниками ТОВ «Житло-Гарант», за
яким вбачається, що в АДРЕСА_1 ОСОБА_7 та
ОСОБА_1 спільно мешкали та вели спільне
господарство, починаючи з 1993 року по
момент смерті ОСОБА_7, що також було
підтверджено свідченнями сусідів по
вказаному будинку (т. 1, а. с. 17).

Відповідно до копії паспорту ОСОБА_1
вбачається, що останній зареєстрований
по теперішній час АДРЕСА_1, починаючи з
18 липня 1995 року, що також
підтверджується копією особового
рахунку НОМЕР_3 на АДРЕСА_1 та довідкою
від 23 січня 2013 року, виданою ТОВ
«Житло-Гарант» (т. 1, а. с. 5, 16, 57).

Згідно до інформації ТОВ
«Житло-Гарант» від 23 січня 2013 року
вбачається, що в АДРЕСА_1 ОСОБА_7 була
зареєстрована з 7 червня 1975 року по 25
травня 2004 року, а також з 2 березня 2007
року по момент смерті, що також
підтверджується копією особового
рахунку НОМЕР_3 на АДРЕСА_1, з якого
вбачається, що наймачем вказаної
квартири була ОСОБА_7 (т. 1, а. с. 16, 57).

При цьому за даними житлової
організації від 15 травня 2013 року
вбачається відсутність заборгованості
по сплаті квартирної плати за АДРЕСА_1
(т. 1, а. с. 214).

Згідно до копії трудової книжки ОСОБА_1
вбачається, що останній працював,
починаючи з 1993 року по теперішній час, в
«Азовстальбуд», в «Маркохім», в
«Діловий будинок» та з 18 лютого 2010 року
в ПП «Жилфонд-279», який за місцем
останньої роботи характеризується з
позитивного боку, що підтверджується
характеристикою ПП «Жилфонд-279» (т. 1, а.
с. 98, 217-221).

На підставі досліджених у судовому
засіданні доказах суд дійшов висновку,
що ОСОБА_7 та ОСОБА_1, не перебуваючи у
шлюбі між собою та у будь-якому іншому
шлюбі, мешкали удвох однією сім'єю з 1995
року по момент смерті ОСОБА_7, тобто
перебували між собою цей період часу в
фактичних шлюбних відносинах, вели
спільне господарство, оскільки між
ними склались усталені відносини, що
притаманні подружжю.

При цьому суд відхиляє показання
свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14, які не
вважали спільне проживання ОСОБА_1 та
ОСОБА_7, як таке, що притаманне подружжю,
бо вказані свідчення не стикуються із
іншими показаннями свідків, очевидців
безпосереднього проживання померлої
ОСОБА_7 та ОСОБА_1 разом, а також із
зібраними письмовими доказами по
справі.

Відповідно до ст. 60 СК майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
При цьому вважається, що кожна річ,
набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

На підставі ст. 61 СК об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя
може бути будь-яке майно, за винятком
виключеного з цивільного обороту. Так
об'єктом права спільної сумісної
власності є заробітна плата, пенсія,
стипендія та інші доходи, одержані
одним із подружжя. При цьому якщо одним
із подружжя укладено договір в
інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в
тому числі гонорар, виграш, які були
одержані за цим договором, є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя.

За ст. 65 СК при укладенні договорів
одним із подружжя вважається, що він
діє за згодою другого з подружжя.

Згідно до ст. 63 СК дружина та чоловік
мають рівні права на володіння,
користування і розпоряджання майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Згідно копії ордеру на житлове
приміщення від 8 серпня 1990 року,
виданому виконавчим комітетом
Маріупольської міської ради, на
підставі рішення виконкому
Маріупольської міської ради від 24
липня 1990 року № 205/1 та списку
Житлово-будівельного кооперативу
«Дружний» ОСОБА_7 була надана
трикімнатна АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 81).

Відповідно до витягу про реєстрацію
права власності на нерухоме майно
Маріупольського БТІ вбачається, що
ОСОБА_7 є власником АДРЕСА_1 на підставі
свідоцтва про право власності,
виданого Маріупольською міською радою
24 жовтня 2003 року, що також
підтверджується копією свідоцтва про
право на нерухоме майно, виданого
Маріупольською міської радою на
підставі довідки Житлово-будівельного
кооперативу «Дружний» від 10 жовтня 2003
року (т. 1, а. с. 12, 18).

На підставі витягу про реєстрацію
права власності на нерухоме майно
Маріупольського БТІ вбачається, що
ОСОБА_7 є власником гаражу АДРЕСА_2 на
підставі свідоцтва про право
власності, виданого Маріупольською
міською радою 14 травня 2007 року, що також
підтверджується копією свідоцтва про
право на нерухоме майно, виданого
Маріупольською міської радою на
підставі довідки спілки
автомотолюбителів «Автоград» від 10
травня 2007 року (т. 1, а. с. 13, 19).

Згідно до виписки з реєстру власників
іменних цінних паперів ТОВ «Об'єднана
реєстраційна компанія» від 5 травня 2006
року вбачається, що ОСОБА_7 є власником
цінних паперів ВАТ «МК «Азовсталь», що
складаються з 9000 акцій номінальною
вартістю 0,25 грн. на загальну суму 2250
грн., що також підтверджується
сертифікатом іменних акцій та випискою
№ 180918 від 10 квітня 2013 року про стан
рахунку у цінних паперах ОСОБА_7, надану
ТОВ «Об'єднана реєстраційна компанія»
(т. 1, а. с. 31, 32, 164-165).

Згідно до інформації ПАТ «КБ
«Приватбанк», що надійшла до суду 9
квітня 2013 року на підставі ухвали суду,
вбачається, що ОСОБА_7 (ІПН НОМЕР_1) були
відкриті вклади 10 травня 2011 року: за
договором SAMDN6829 (рахунок НОМЕР_4)
та за договором SAMDN7053 (рахунок
НОМЕР_5). При цьому поточна сума
зберігань за вказаними договорами
становить: за договором SAMDN6829 -
11892,48 доларів США, за договором
SAMDN7053 - 338,27 доларів США, а всього на
загальну суму 12230,75 доларів США, що
також підтверджується копією договору
від 10 травня 2011 року № SAMDN6829,
укладеного ПАТ «КБ «Приватбанк» із
ОСОБА_7 на суму депозитного вкладу в
розмірі 11000 доларів США з відсотковою
ставкою 8,5 % річних (т. 1, а. с. 20, 161).

За відомостями з ВРЕР ДАІ № 1 з
обслуговування міста Маріуполя та
Новоазовського району при УДАІ ГУ МВС
України в Донецькій області від 10
квітня 2013 року та з ВРЕР ДАІ № 2 з
обслуговування міста Маріуполя при
УДАІ ГУ МВС України в Донецькій області
від 4 квітня 2013 року вбачається, що за
ОСОБА_7 транспортні засоби не
зареєстрований (т. 1, а. с. 167, 168).

Згідно до інформації ВРЕР ДАІ № 1 з
обслуговування міста Маріуполя та
Новоазовського району при УДАІ ГУ МВС
України в Донецькій області від 11
грудня 2013 року вбачається, що за ОСОБА_1
зареєстрований транспортний засіб ЗАЗ
110307 (2006 року випуску) номерний знак
НОМЕР_2 на підставі свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу від 5
грудня 2007 року, що також
підтверджується довіреністю від 4
липня 2012 року строком дії до 4 липня 2017
року, за якою ОСОБА_1 оформив право
розпорядження цим автомобілем на
ОСОБА_21, що було посвідчено приватним
нотаріусом, реєстр № 1222, та
підтверджується відповідною довідкою
(т. 1, а. с. 99, 100; т. 2, а. с. 54-55).

Відповідно до ч. 3 ст. 384 ЦК України в
разі викупу квартири член
житлово-будівельного (житлового)
кооперативу стає її власником.

Положеннями ст. 15 Закону України «Про
власність», який діяв до вступу в
законну силу Цивільного кодексу
України, передбачалось, що член
житлового, житлово-будівельного,
дачного, гаражного чи іншого
кооперативу або товариства, який
повністю вніс свій пайовий внесок за
квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або
приміщення, надані йому в користування,
набуває права власності на це майно.

На підставі п. 69 Листа від 26 травня 2001
року Верховного Суду України «Правові
позиції щодо розгляду судами окремих
категорій судових справ (Житлове
право)» було зазначено, що згідно ст. 15
Закону України «Про власність» право
власності на квартиру в будинку
Житлово-будівельного кооперативу
виникає внаслідок повного внесення
пайового внеску. Тому якщо право
власності на пай мали й інші особи, крім
члена ЖБК, (його подружжя, члени сім'ї),
право власності на квартиру виникає в
усіх учасників спільної власності на
пай відповідно до розміру їхніх часток
у загальній сумі пайового внеску.

Відповідно до ст. 64 Житлового кодексу
України (далі за текстом - ЖК) члени
сім'ї наймача, які проживають разом з
ним, користуються нарівні з наймачем
усіма правами і несуть усі обов'язки, що
випливають з договору найму жилого
приміщення. До членів сім'ї наймача
належать дружина наймача, їх діти і
батьки. Членами сім'ї наймача може бути
визнано й інших осіб, якщо вони
постійно проживають разом з наймачем і
ведуть з ним спільне господарство.

На підставі п. 54 Постанови Ради
Міністрів УРСР від 30 квітня 1985 року № 186
«Про затвердження Примірного статуту
житлово-будівельного кооперативу» до
членів сім'ї члена
житлово-будівельного кооперативу
належать ті, що проживають разом з ним.
Членами сім'ї члена кооперативу може
бути визнано й інших осіб, якщо вони
постійно проживають разом з членом
кооперативу і ведуть з ним спільне
господарство.

Згідно до ст. 17 Закону України «Про
власність» майно, придбане внаслідок
спільної праці членів сім'ї, є їх
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено письмовою угодою між
ними.

Згідно до п. 6-1 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18 вересня
1987 року № 9 «Про практику застосування
судами законодавства про
житлово-будівельні кооперативи»
зазначено, що у відповідності до ст. 17
Закону України «Про власність» при
внесенні паю в Житлово-будівельний
кооператив за рахунок коштів,
одержаних внаслідок сумісної праці
сім'ї члена кооперативу,
паєнагромадження, а після повного
внесення паю вже квартира - є спільною
сумісною власністю членів сім'ї, якщо
інше не було установлено письмовою
угодою між ними.

Враховуючи перелічене, на підставі
наявних письмових доказів суд
встановив розглядом справи, що під час
спільного проживання у період з 1995 року
по 2012 рік ОСОБА_1 та ОСОБА_7 набули майно,
яке складається з АДРЕСА_1, гаражу
АДРЕСА_2, акцій ПАТ «МК «Азовсталь» на
загальну суму 2250 грн., банківських
вкладів загальної вартості 12230,75
доларів США та транспортного засобу
ЗАЗ 110307 номерний знак НОМЕР_2.

Керуючись положеннями ст. 74 СК згадане
майно, набуте ОСОБА_7 та ОСОБА_1 під час
спільного проживання, належить
останнім на праві спільної сумісної
власності, оскільки доказів наявності
між ними письмового договору, що
визначав би інший правовий режим цього
майна, судом добуто не було.

На підставі того, що за ст. 74 СК на майно,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності жінки та чоловіка, які не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, поширюються
положення Глави 8 СК, які регулюють
право спільної сумісної власності
подружжя, слідує, що на вказане майно
розповсюджується презумпція спільної
сумісної власності набутого майна за
час такого спільного проживання.

Згідно інформації з реєстраційної
служби Маріупольського міського
управління юстиції Донецької області
від 22 квітня 2013 року за Інформаційними
довідками з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно, а також з
Реєстру прав власності на нерухоме
майно відомостей щодо нерухомого майна
по АДРЕСА_3 немає (т. 1, а. с. 186, 187).

Відповідно до інформації
Маріупольського БТІ від 15 травня 2013
року відомості по домоволодінню
АДРЕСА_3 також відсутні (т. 1, а. с. 215).

Таким чином суд відхиляє доводи
відповідачів, які вказували, що спільно
ОСОБА_1 та ОСОБА_7 не набули жодного
майна, що вказане майно дісталось у
спадок ОСОБА_7, що кошти, за які було
придбано спірне майно, не належало
ОСОБА_7, та що пайові внески за АДРЕСА_1
було сплачено ОСОБА_5 та ОСОБА_8,
оскільки ці обставини не були
підтверджені жодними доказами при
вирішенні наявного спору.

Так посилання відповідачів були
спростовані копією ордеру, виданого
ОСОБА_7 у 1990 році на АДРЕСА_1, свідоцтвом
Маріупольської міської ради про право
власності ОСОБА_7 на АДРЕСА_1, виданому
на підставі довідки
Житлово-будівельного кооперативу
«Дружний», довідками ТОВ
«Житло-Гарант», копією трудової книжки
ОСОБА_1, відповідями реєстраційної
служби та БТІ міста Маріуполя.

Відповідно до положень ст. 70 СК в разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Враховуючи перелічене суд приходить до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо
визнання за ним права власності на 1/2
частку АДРЕСА_1, на 1/2 частку гаражу
АДРЕСА_2, на 1/2 частку 9000 акцій ПАТ «МК
«Азовсталь» та на 1/2 частку грошових
коштів у банківських вкладах в ПАТ «КБ
«Приватбанк» на суму 12230,75 доларів США,
підлягають задоволенню в повному
обсязі шляхом визнання за позивачем
права власності на 1/2 частину вказаного
майна, набутого ним та ОСОБА_7 за час
спільного проживання однією родиною.

Вирішуючи питання за заявленим ОСОБА_2
зустрічним позовом, суд виходить з
наступного.

Згідно до ст. 1258 Цивільного кодексу
України (далі за текстом - ЦК)
спадкоємці за законом одержують право
на спадкування почергово. Кожна
наступна черга спадкоємців за законом
одержує право на спадкування у разі
відсутності спадкоємців попередньої
черги, усунення їх від права на
спадкування, неприйняття ними спадщини
або відмови від її прийняття.

На підставі ст. 1263 ЦК в третю чергу
право на спадкування за законом мають
рідні дядько та тітка спадкодавця.

Відповідно до ст. 1264 ЦК в четверту чергу
право на спадкування за законом мають
особи, які проживали зі спадкодавцем
однією сім'єю не менш як п'ять років до
часу відкриття спадщини.

За положеннями ч. ч. 4, 5 ст. 1266 ЦК України
двоюрідні брати та сестри спадкодавця
спадкують ту частку спадщини, яка
належала б за законом їхнім матері,
батькові (тітці, дядькові спадкодавця),
якби вони були живими на час відкриття
спадщини, а якщо спадкування за правом
представлення здійснюється кількома
особами, частка їхнього померлого
родича ділиться між ними порівну.

Згідно до ст. 3 СК сім'я створюється на
підставі шлюбу, кровного споріднення,
усиновлення, а також на інших
підставах, не заборонених законом і
таких, що не суперечать моральним
засадам суспільства.

При цьому відповідно до п. 21 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 30
травня 2008 року № 7 «Про судову практику
у справах про спадкування» проживання
однією сім'єю жінки та чоловіка без
шлюбу не є підставою для виникнення в
них права на спадкування за законом у
першу чергу на підставі ст. 1261 ЦК.

За інформаційною довідкою зі
Спадкового реєстру від 24 жовтня 2012
року, виданою 4-ю державною
нотаріальною конторою міста Маріуполя,
вбачається наявність спадкової справи
щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7
(т. 1, а. с. 34).

Відповідно до інформації 4-ї державної
нотаріальної контори міста Маріуполя
від 9 листопада 2012 року вбачається, що
після смерті ОСОБА_7 дійсно відкрита
спадкова справа. З заявами про
прийняття спадщини звернувся ОСОБА_1,
як спадкоємець 4-ї черги, а також
звернулись двоюрідні брати померлої
ОСОБА_7: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6.
При цьому зазначено також, що факт
родинного зв'язку вказаними особами не
було підтверджено (т. 1, а. с. 55).

На підставі відповіді 4-ї державної
нотаріальної контори міста Маріуполя
від 22 квітня 2013 року вбачається, що від
ОСОБА_5 до нотаріальної контори
надійшла заява від 31 жовтня 2012 року про
прийняття спадщини після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7, що також
підтверджується копією нотаріально
посвідченої заяви ОСОБА_5 від 31 жовтня
2012 року (т. 1, а. с. 171, 174).

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу
від 4 січня 1961 року, виданого Міським
РАЦС міста Кохма Іванівської області,
актовий запис № 2, вбачається, що
ОСОБА_23 одружився із ОСОБА_5, після чого
дружині було присвоєно прізвище -
ОСОБА_5 (т. 2, а. с. 8).

Відповідно до свідоцтва про
народження, виданого бюро РАЦС міста
Кохма Іванівської області 13 листопада
2012 року, вбачається, що ОСОБА_5
народилась ІНФОРМАЦІЯ_4, актовий запис
№ 653 від 16 листопада 1938 року, матір'ю
якої вказана ОСОБА_8 (т. 2, а. с. 9).

На підставі вивчених судом доказів
вбачається, що ані ОСОБА_2 за поданим
ним зустрічним позовом, ані інші
відповідачі у справі, не надали суду
доказів, якими було б підтверджено їх
спорідненість із померлою ОСОБА_7, що
свідчить про недоведеність обставин,
на які посилались відповідачі по
справі.

Згідно до ст. 67 Закону України «Про
нотаріат» свідоцтво про право на
спадщину видається за письмовою заявою
всіх спадкоємців, які прийняли
спадщину в порядку, встановленому
цивільним законодавством.

У Листі від 16 травня 2013 року Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 24-753/0/4-13 зазначено про
необхідність наявності у матеріалах
справи щодо спору про спадкове майно
постанови про відмову нотаріуса у
вчиненні нотаріальної дії, зокрема,
відмови у видачі свідоцтва про право на
спадщину, бо вирішуючи питання про те,
чи підлягають розгляду судом справи
про право на спадкування без
попереднього звернення особи до
нотаріальної контори для оформлення
права на спадщину та відмови нотаріуса
в оформленні права на спадщину, судам
потрібно враховувати те, що Главою 86 ЦК,
Законом України «Про нотаріат» та
іншими підзаконними нормативними
актами визначено нотаріальний порядок
оформлення права на спадщину, що
відповідає встановленій
законодавством сукупності функцій
притаманній юрисдикційній діяльності
судів та нотаріусів. Таким чином ВССУ
наголошено, що в разі якщо відсутність
умов для одержання в нотаріальній
конторі свідоцтва про право на
спадщину не підтверджена належними
доказами, як то відмовою нотаріуса у
видачі свідоцтва про право на спадщину,
то це може бути підставою для відмови у
задоволені позову.

Враховуючи викладене суд приходить до
висновку, що підстав для задоволення
вимог ОСОБА_2 щодо поділу спадкового
майна після смерті ОСОБА_7 між
спадкоємцями, щодо визнання права
власності на АДРЕСА_1 та щодо поділу
придбаного ОСОБА_7 автомобіля, - немає,
оскільки останнім не будо доведено, що
спадкове майно ОСОБА_7 належало на
праві приватної власності, не було
доведено родинний зв'язок спадкоємців
із померлою, не надано відомостей суду,
що у нотаріальній конторі ОСОБА_2 або
іншим спадкоємцям було відмовлено у
видачі свідоцтва про право на спадщину,
що у сукупності свідчить про
необхідність відмови у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_2

Згідно ст. 88 Цивільного процесуального
кодексу України (далі за текстом - ЦПК)
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Відповідно до наявних у матеріалах
справи квитанцій при поданні ОСОБА_1
вказаного позову ним було сплачено
судовий збір у розмірі 214,60 грн., а також
сплачено судовий збір при поданні
заяви про забезпечення позову в сумі
107,30 грн., тому ОСОБА_1 було сплачено
загалом - 321,90 грн., які підлягають
стягненню в рівних частках з
відповідачів на користь позивача,
тобто по 64,38 грн. з кожного.

Згідно до технічного паспорту,
виданого Маріупольським БТІ 1 березня
2007 року, на гараж АДРЕСА_2 вбачається, що
інвентарна вартість останнього
складає 11273 грн., тобто вартість 1/2
частки вказаного гаражу становитиме
5636,50 грн. (т. 1, а. с. 6-8).

Згідно до технічного паспорту,
виданого Маріупольським БТІ 12 вересня
2003 року, на трикімнатну АДРЕСА_1
вбачається, що її інвентарна вартість
складає 3770 грн., тобто вартість 1/2
частки вказаної квартири становитиме
1885 грн. (т. 1, а. с. 9-11).

На підставі загальної поточної суми
вкладів у ПАТ «КБ «Приватбанк» в
розмірі 12230,75 доларів США вбачається, що
за офіційним курсом Національного
Банку України гривні до долару США, 1/2
частка вказаного грошового вкладу
дорівнює - 48880,23 грн.

З урахуванням переліченого, а також
враховуючи, що 1/2 частка акцій ПАТ «МК
«Азовсталь» ОСОБА_7 складає 1225 грн., то
загальна сума судового збору, яка
повинна була бути сплаченою ОСОБА_1 при
поданні вказаного позову, становить -
575,27 грн., тобто 1% від ціни заявленого
позову.

Таким чином відповідно до положень ст.
88 ЦПК з відповідачів підлягають
стягненню судові витрати по сплаті
судового збору також на користь
держави, що складається з недоплачених
сум судового збору при поданні позову
ОСОБА_1, що дорівнює 360,27 грн. (575,27 - 214,60 =
360,67), які повинні бути стягнуті в рівних
частках з відповідачів, тобто по 72,13
грн. з кожного.

При цьому внаслідок відмови у
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2
з останнього, керуючись нормами ст. 88
ЦПК, підлягає стягненню з дохід держави
сума судового збору в розмірі 229,40 грн.
(мінімальний розмір судового збору при
поданні позову майнового характеру), бо
при поданні до суду зустрічної
позовної заяви ОСОБА_2 не було сплачено
судового збору.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 213-215 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права
власності, треті особи: Публічне
акціонерне товариство «Комерційний
банк «Приватбанк», Публічне акціонерне
товариство «Металургійний комбінат
«Азовсталь», - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право
власності на 1/2 частку квартири
АДРЕСА_1, право власності на 1/2 частку
гаражу АДРЕСА_2, право власності на 4500
акцій ПАТ «Металургійний комбінат
«Азовсталь» загальною вартістю 1125
гривень, право власності на грошові
кошти за вкладами в ПАТ «Комерційний
банк «Приватбанк» за договорами
SAMDN6829 (рахунок НОМЕР_4) та
SAMDN7053 (рахунок НОМЕР_5) у
загальному розмірі 6115,38 доларів США.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_2,
який мешкає в АДРЕСА_4, ОСОБА_3, який
мешкає в АДРЕСА_5, ОСОБА_4, який мешкає в
АДРЕСА_3, ОСОБА_5, яка мешкає в АДРЕСА_6,
ОСОБА_6, який мешкає в АДРЕСА_7, на
користь ОСОБА_1, який мешкає в АДРЕСА_1,
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 321,90 гривень, тобто по 64,38
гривень з кожного.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на
користь держави судовий збір в розмірі
360,67 гривень, тобто по 72,13 гривень з
кожного.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спадкового
майна та визнання права власності в
порядку спадкування - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави
судовий збір у розмірі 229,40 грн.

Рішення суду може бути оскаржено у
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через
Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя шляхом подачі апеляційної
скарги протягом 10 днів з дня його
проголошення, а учасниками процесу, що
не були присутні при проголошенні, -
протягом 10 днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя