Справа №467/1582/13-ц 26.12.2013 26.12.2013 26.12.2013
Провадження № 22ц/784/4201/13
Суддя першої інстанції
Суддя-доповідач апеляційного
суду Царюк Л.М.
У Х В А Л А

Іменем України

26 грудня 2013 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Козаченка В.І.,

суддів: Царюк Л.М.,
Мурлигіної О.Я.,

при секретарі Орельській Н.М.,

за участю: позивача - ОСОБА_2,

його представника - ОСОБА_3,

представника відповідача - Коритного
В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Арбузинського районного суду
Миколаївської області від 2 грудня 2013
року по справі за позовом ОСОБА_2 до
приватного підприємства «Аграрне
підприємство» «Благодатненський
птахопром», третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог - відділу
Держземагентства в Арбузинському
районі Миколаївської області про
визнання недійсним додатку до договору
оренди землі ,-

В С Т А Н О В И Л А:

14 жовтня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до приватного
підприємства «Аграрне підприємство»
«Благодатненський птахопром» (надалі -
Аграрне підприємство) про визнання
недійсним додатку до договору оренди
землі.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим,
що його батьку ОСОБА_5, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, належала на праві
власності земельна ділянка площею
5.2957га, яку останній за договором
оренди від 1 лютого 2004 року передав в
оренду відповідачу строком на 10
років. Після смерті батька він
успадкував зазначену вище земельну
ділянку та 4 жовтня 2013 року
отримав свідоцтво про право на
спадщину за законом.

Звернувшись до Держземагенства з
приводу договору оренди, він отримав
копію додатку до вказаного договору
оренди землі, за яким змінено строк
оренди до 49 років, при цьому від імені
його батька цей додаток підписав за
довіреністю ОСОБА_6

Ознайомившись з додатком до договору
оренди, позивач вважає його недійсним,
оскільки в ньому відсутній підпис
орендодавця, не зазначена дата його
укладення та державна реєстрація
додатку відбулась вже після смерті
його батька 9 січня 2008 року, а тому на
момент укладення додатку до договору
ні довіритель, ні його представник не
мали необхідного обсягу цивільної
дієздатності.

Посилаючись на вищевикладене, ОСОБА_2
просив суд на підставі ч. 2 ст. 203 ЦК
України визнати недійсним додаток до
договору оренди земельної ділянки від
1 лютого 2004 року.

Рішенням Арбузинського районного суду
Миколаївської області від 2
грудня 2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив
скасувати рішення суду, та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити позов в
повному обсязі, посилаючись на
необґрунтованість ухваленого рішення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які брали участь у розгляді
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у місцевому суді,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом ОСОБА_5, який
є батьком позивача, належала на
підставі державного акту про право
приватної власності земельна ділянка
площею 5.2957 га., що розташована в межах
території Благодатненської сільської
ради Арбузинського району
Миколаївської області та призначена
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.

1 лютого 2004 року між ОСОБА_5 та Аграрним
підприємством було укладено договір
оренди землі, який 1 вересня 2004 року
зареєстрований у Миколаївській
регіональній філії № 5 державного
підприємства «Центр державного
земельного кадастру» за
№ 79 (а.с.12).

22 червня 2005 року ОСОБА_5 надав ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 довіреність, якою
уповноважив останніх представляти
його інтереси з питань, пов'язаних з
управлінням та розпорядженням
належною йому на праві власності
земельною ділянкою, зокрема, й
укладати цивільно-правові договори
щодо розпорядження та користування
земельною ділянкою (продаж, міна, рента,
оренда, позичка тощо). Ця довіреність
посвідчена приватним нотаріусом
Первомайського міського нотаріального
округу Миколаївської області та
зареєстрована в реєстрі за № 2243. У
довіреності її строк не встановлено
(а.с.3).

17 травня 2006 року ОСОБА_6, діючи від імені
ОСОБА_5 на підставі довіреності від 22
червня 2005 року, уклав з відповідачем
додаток до договору оренди землі від 1
вересня 2004 року, за умовами якого строк
договору оренди був визначений на 49
років та визнано переважне право
відповідача на покупку цієї земельної
ділянки при її продажі. 9 січня 2008
року вказаний додаток був
зареєстрований в Арбузинському
секторі № 5 державного підприємства
«Центр державного земельного
кадастру» за № 5 (а.с.13).

8 вересня 2007 року ОСОБА_5 помер (а.с.4).

4 жовтня 2013 року позивач отримав
свідоцтво про право власності на
спадщину за законом на земельну
ділянку, яка належала його батьку
ОСОБА_5 (.а.с. 6).

Відповідно до частини 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203
цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 203 ЦК України передбачено,
що особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

Цивільною дієздатністю фізичної особи
є її здатність своїми діями набувати
для себе цивільних прав і самостійно їх
здійснювати, а також здатність своїми
діями створювати для себе цивільні
обов'язки, самостійно їх виконувати та
нести відповідальність у разі їх
невиконання ( ч. 1 ст. 30 ЦК України).

Обсяг цивільної дієздатності
фізичної особи встановлюється
цивільним Кодексом і може бути
обмежений виключно у випадках і в
порядку, встановлених законом ( ч. 2 ст. 30
ЦК України).

Отже, з аналізу наведених правових норм
та встановлених судом на підставі
наданих сторонами доказів обставин
справи, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що на момент
укладення спірного додатку до
договору оренди земельної ділянки і
орендодавець ОСОБА_5 і його
представник ОСОБА_6 мали повний обсяг
цивільної дієздатності, волевиявлення
сторін зазначеного додатку до договору
визначено його змістом на час
підписання правочину 17 травня 2006 року,
а тому районний суд підставно відмовив
в задоволенні позовних вимог щодо
недійсності вказаного додатку до
договору оренди земельної ділянки.

Посилання позивача на те, що додаток не
містить дати підписання договору та
підпису орендаря є неспроможними і
були спростовані в ході розгляду
справи наданим відповідачем
оригіналом спірного додатку з підписом
останнього і датою підписання - 17
травня 2006 року.

Твердження позивача про те, що дата
підписання додатку до договору та
підпис орендаря були внесені
відповідачем самостійно пізніше, не
підтверджено будь-якими доказами.

Колегія суддів погоджується також
з висновком суду, що державна
реєстрація спірного додатку до
договору оренди, яка відбулася 9 січня
2008 року, тобто після смерті
орендодавця, не є підставою для
визнання вказаного додатку недійсним з
огляду на таке.

Процедура державної реєстрації
договору оренди передбачає, що будь-які
зміни і доповнення до договору, які
узгоджені сторонами, підлягають
державній реєстрації у порядку,
встановленому для реєстрації
договорів оренди.

На час виникнення спірних
правовідносин (підписання договору та
його державної реєстрації) був чинним
Порядок державної реєстрації
договорів оренди землі, затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 25 грудня 1998 року № 2073, яким
передбачено, що державна реєстрація
договорів оренди земельної ділянки є
певною процедурою, яка займає
визначений проміж часу. Тобто
підписання договору оренди та його
державна реєстрація можуть не
збігатися в часі.

Оскільки на час укладення додатку
до договору, а саме 17 травня 2006 року
сторони за договором мали необхідний
обсяг цивільної дієздатності, своїм
підписом сторони узгодили істотні
зміни до умов договору оренди
земельної ділянки від 1 лютого 2004 року
відповідно до закону, чинного на час
його підписання, то твердження
позивача про недійсність вказаного
додатку до договору оренди землі, так
як на час його державної реєстрації
орендодавець помер, є помилковими.

Державна реєстрація договору
оренди або додатку до нього є
підтвердженням того, що державою
визнається факт волевиявлення сторін,
який мав місце на час підписання
договору оренди, та у зв'язку з яким
виникає або припиняється право оренди
земельної ділянки.

Доводи, викладені в апеляційній
скарзі, висновків районного суду не
спростовують, були предметом розгляду
в суді першої інстанції та суд дав їм
належну оцінку.

З огляду на викладене, колегія суддів
не вбачає підстав, визначених ст. 309
ЦПК України, для скасування рішення
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а
рішення Арбузинського районного суду
Миколаївської області від 2 грудня
2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий

Судді: