АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/2569/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2013 року
м.
Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючого - судді
Харчука В.М.,

суддів - Спірідонової Т.В., Кізюн
О.Ю.

при секретарі - Чебан О.М.

за участю: представника позивача -
ОСОБА_1

представника відповідача -
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Хмельницького міськрайонного суду
Хмельницької області від 15 серпня 2013
року у справі за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
яка діє у своїх інтересах та інтересах
малолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа
без самостійних вимог: служба у справах
дітей Хмельницької міської ради про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, виселення,

встановила:

В липні 2012 року позивач звернувся до
суду з позовом про визнання договору
іпотеки дійсним, звернення стягнення
на предмет іпотеки та виселення. В
обґрунтування позовних вимог
представник позивача посилається на
те, що 13 серпня 2008 року між ЗАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_7 було укладено
кредитний договір №HMIBGA, за
умовами якого позичальник отримав
кредитні кошти в сумі 72885,23 доларів США
на споживчі цілі строком до 13 серпня 2018
року. В цей же день між ЗАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_4 в забезпечення
належного виконання зобов'язань за
кредитними договором ОСОБА_7 було
укладено договір іпотеки, предметом
якого є трикімнатна квартира АДРЕСА_1.
Оскільки зобов'язання за кредитним
договором виконувалися неналежним
чином, станом на 16 липня 2012 року
заборгованість ОСОБА_7 по кредитному
договору становить 77214,98 доларів США,
яку він в добровільному порядку
сплатити відмовляється. На вимогу
повернути кошти та виселитися із
займаного приміщення відповідачі не
відреагували.

В судовому засіданні представник
позивача уточнив позовні вимоги та
просив

________________________________________________________________________
________Головуючий у першій інстанції -
Бондарчук В.В.

Доповідач - Спірідонова Т.В.

Категорія 41,42

рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № HMIBGA від
13.08.2008 року, в розмірі 71479,56 доларів США
та 45826 грн. звернути стягнення на
квартиру загальною площею 71,50 кв.м.,
житловою площею 42,20 кв.м, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом
продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ
КБ «ПРИВАТБАНК» з укладанням від імені
відповідача договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою особою -
покупцем, з отриманням витягу з
Державного реєстру прав власності, з
отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування, з можливістю
здійснення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх
передбачених нормативно-правовими
актами держави дій, необхідних для
продажу предмету іпотеки, виселити
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, які
проживають у квартирі АДРЕСА_1, в
частині позовних вимог про визнання
договору іпотеки дійсним просив
залишити позов без розгляду.

Суд залучив орган опіки та піклування -
службу у справах дітей Хмельницької
міської ради до участі у справі як
третю особу, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного
суду від 15.08.2013 року позов в частині
позовних вимог про визнання договору
іпотеки дійсним залишено без розгляду.

Рішенням Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 15 серпня
листопада 2013 року позов задоволено
частково та в рахунок погашення
заборгованості ОСОБА_3 передпублічним
акціонерним товариством Комерційним
банком «ПриватБанк» за кредитним
договором №HMIBGA від 13 серпня 2008
року в сумі 71479,56 доларів США, пені в
сумі 16215грн.56коп., штрафу в сумі
29627грн.55коп., звернуто стягнення на
предмет іпотеки - трикімнатну квартиру
АДРЕСА_1, загальною площею 71,5кв.м.,
житловою площею 42,2кв.м шляхом її
продажу Публічним акціонерним
товариством комерційним
банком«ПРИВАТБАНК» із застосуванням
процедури продажу передбаченої ст.38
Закону України «Про іпотеку», з
укладенням від імені ОСОБА_4 договору
купівлі- продажу будь-яким способом з
іншою особою-покупцем за початковою
ціною, визначеною на підставі оцінки
майна суб'єктом оціночної діяльності,
на рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна; виселено ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3,
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_5 з квартири АДРЕСА_1.
Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4 судових
витрат у сумі по 1663грн.15коп. з кожного
на користь Публічного акціонерного
товариства комерційного
банку«ПРИВАТБАНК».

Задовольняючи частково позові вимоги
ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про звернення
стягнення на предмет іпотеки та
виселення відповідачів з будинку, суд
першої інстанції виходив з того, що
внаслідок неналежного виконання
ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань за
умовами укладеного між ним та Банком
кредитного договору, по поверненню
кредиту та сплаті відсотків
утворилась заборгованість. З
урахуванням того, що боржник не виконав
у встановлений законом строк письмової
вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо
усунення порушень, Банк відповідно до
положень Закону України «Про іпотеку»
має право на звернення стягнення на
предмет іпотеки. Крім того, оскільки
звернення стягнення на передане в
іпотеку жиле приміщення є підставою
для виселення всіх громадян, що
проживають в ньому, відповідачі ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та малолітні діти ОСОБА_5, ОСОБА_6
відповідно до ст. 40 Закону України «Про
іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК України
підлягають виселенню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення суду та закрити
провадження у справі, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права. Апелянт вважає,
що на час ухвалення рішення про
звернення стягнення на предмет іпотеки
позивачем не виконано приписи ч.2 ст.40
Закону України «Про іпотеку» та ч.3 ст.109
ЖК України щодо примусового виселення
із житлового приміщення, а саме в
матеріалах справи відсутнє
підтвердження отримання ОСОБА_3
повідомлення про добровільне
звільнення жилого будинку, апелянт не
був повідомлений належним чином про
розгляд справи. Крім того суд першої
інстанції не врахував положення ст.12
Закону України „Про основи
соціального захисту бездомних осіб і
безпритульних дітей" та без дозволу
органів опіки та піклування виселив з
квартири двоє неповнолітніх дітей.

Апелянт ОСОБА_3 повідомлений належним
чином про час і місце слухання справи у
судове засідання не з'явився, причини
неявки не повідомив.

Представник позивача - ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК», заперечуючи проти
апеляційної скарги зазначила, що
підстави для скасування рішення
відсутні.

Представник відповідача ОСОБА_4 -
ОСОБА_2 вважає, що апеляційну скаргу
слід задовольнити.

Третя особа без самостійних вимог -
представник служби у справах дітей
Хмельницької міської ради
повідомлений належним чином про час і
місце слухання справи у судове
засідання не з'явився, причини неявки
не повідомив.

Заслухавши учасників процесу та
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Разом з тим, зазначеним вимогам закону
оскаржуване рішення не відповідає.

Частиною 1 статті 309 цього Кодексу
визначено, що підставами для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
або зміни рішення є: неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи; недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, а також розгляд і
вирішення справи неповноважним судом;
участь в ухваленні рішення судді, якому
було заявлено відвід на підставі
обставин, що викликали сумнів у
неупередженості судді, і заяву про його
відвід визнано судом апеляційної
інстанції обґрунтованою; ухвалення чи
підписання постанови не тим суддею,
який розглядав справу.

У зв'язку з невідповідністю висновків
суду обставинам справи та порушенням
судом норм матеріального права
оскаржуване рішення в частині
виселення підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення.

Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України має
бути змінений розподіл судових витрат.

Судом встановлено, що 13 серпня 2008 року
між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_7
укладено кредитний договір №HMIBGA,
відповідно до якого позичальнику
надано кредитні кошти у вигляді не
поновлювальної кредитної лінії в
розмірі 80737,53 доларів США, на наступні
цілі: 72885,23 доларів США на споживчі цілі:
з них 70000 доларів США на споживчі цілі,
шляхом видачі готівки через касу банку,
2100 доларів США на сплату винагороди за
надання фінансового інструменту у
момент надання кредиту, 419,01 доларів США
для сплати страхового платежу
страхування майна, 366,22 доларів США для
сплати особистого страхування. Кошти
надавалися відповідачу ОСОБА_7 строком
до 13 серпня 2018 року, зі сплатою
відсотків за користування кредитними
коштами у розмірі 1,25% на місяць на суму
залишку заборгованості за кредитом.

На забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_7 за вказаним кредитним договором
13 серпня 2008 року між ЗАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено
договір іпотеки, предметом якого є
трикімнатна квартира АДРЕСА_1, яка
належить на праві власності
іпотекодавцю ОСОБА_4

Правонаступником ЗАТ КБ «ПриватБанк» є
Публічне акціонерне товариство
Комерційний банк «ПРИВАТБАНК».

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» взяті на себе
зобов'язання за договором виконав,
надавши ОСОБА_3, кредитні кошти в сумі
70000 доларів США, що підтверджується
ордером розпорядженням про видачу
кредиту.

Відповідач ОСОБА_7 свої зобов'язання за
кредитним договором належним чином не
виконував, внаслідок чого станом на 16
липня 2012 року заборгованість по
кредиту становить 71479,56 доларів США та
45843грн.11коп., а саме 62532,56 доларів США -
заборгованість за кредитом, 7049,98
доларів США - заборгованість за
відсотками, 1897,02 - доларів США
заборгованість за комісіями, пені в
сумі 16215грн.56коп., штрафу в сумі
29627грн.55коп.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк, або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язуються надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірові та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України визначено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Частиною 1 статті 546 ЦК України
встановлено, що виконання зобов'язання
може забезпечуватися неустойкою,
порукою, гарантією, заставою,
притриманням, завдатком.

Згідно до ст.572, ч.1 ст.575 ЦК України в
силу застави кредитор
(заставодержатель) має право у разі
невиконання боржником (заставодавцем)
зобов'язання, забезпеченого заставою,
одержати задоволення за рахунок
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами цього боржника,
якщо інше не встановлено законом (право
застави). Іпотекою є застава нерухомого
майна, що залишається у володінні
заставодавця або третьої особи.

Частинами 1 і 3 статті 33 Закону України
«Про іпотеку» передбачено, що у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Задовольняючи позовні вимоги про
звернення стягнення на предмет іпотеки
трикімнатну квартиру АДРЕСА_1
загальною площею 71,50кв.м., суд першої
інстанції обґрунтовано виходив із
того, що ОСОБА_3 свої зобов'язання за
кредитним договором не виконав, в
результаті чого виникла
заборгованість по кредитному договору
перед позивачем, тому іпотекодержатель
ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» вправі
задовольнити свої вимоги шляхом
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Разом із тим не можна погодитись з
висновками суду в частині виселення з
квартири відповідачів з малолітніми
дітьми.

У квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8,
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_9, що
підтверджується довідкою ЖЕК №1
м.Хмельницького від 28.08.2012 року.

Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто
не може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і порядку,
передбачених законом.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку»
передбачено, що одночасно з рішенням
про звернення стягнення на предмет
іпотеки суд за заявою іпотекодержателя
вправі винести рішення про виселення
мешканців.

Частиною 1 ст.40 Закону України «Про
іпотеку» визначено, що звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
є підставою для виселення всіх
мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей. Виселення проводиться
у порядку, встановленому законом.

У частинах 2 і 3 ст. 40 Закону України «Про
іпотеку» законодавець установлює
певний порядок дій банку: після
прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
всі мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці не
звільняють житловий будинок або
житлове приміщення у встановлений або
інший погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Аналогічний порядок щодо виселення
всіх громадян, що мешкають у житловому
будинку або житловому приміщенні, на
які звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, передбачено в ч.3 ст.109 ЖК.
Вимога про добровільне звільнення
житлового приміщення може бути
направлена разом з вимогою,
передбаченою ч.1 ст.35 Закону України
«Про іпотеку».

Виходячи із аналізу наведених правових
норм закону, примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за певних умов: якщо добровільно
мешканці не звільнять житловий будинок
або житлове приміщення, на яке звернуто
стягнення як на предмет іпотеки,
протягом одного місяця з дня отримання
письмової вимоги іпотекодержателя або
власника, або в інший погоджений
сторонами строк.

У матеріалах справи міститься вимога
про добровільне звільнення
відповідачами квартири (а.с.9). Як
свідчить долучена до матеріалів справи
копія листа №08-МРС-202 від 16.05.2013 року,
ПАТ КБ «Приватбанк» через засоби
поштового зв'язку направляв ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 вимоги про добровільне
звільнення переданого в іпотеку
жилого приміщення (а.с.132). Проте, у
справі відсутні докази вручення
вказаного поштового відправлення
відповідачам, оскільки лист на ім'я
ОСОБА_3 повернуто по зворотній адресі у
зв'язку з відсутністю будинку,
зазначеного у листі. Матеріали справи
не містять також доказів отримання
вказаного листа і ОСОБА_4, оскільки
відсутнє зворотнє повідомлення про
вручення їй поштового відправлення, а у
листі УДППЗ «Укрпошта» не зазначено
прізвище особи, кому вручено лист ПАТ
КБ «ПРИВАТБАНК». Заперечував факт
отримання письмової вимоги про
звільнення житла і представник
відповідача ОСОБА_4

Враховуючи вищевикладене, а також те,
що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» належних
доказів отримання відповідачами
вимоги про добровільне виселення з
квартири не надав, тобто не дотримався
обов'язкової процедури письмового
попередження про звільнення житлового
приміщення, встановленої положеннями
Закону України «Про іпотеку», позовні
вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про
примусове виселення із квартири
АДРЕСА_1, яка є предметом іпотеки,
ОСОБА_4, ОСОБА_3, малолітніх ОСОБА_5,
ОСОБА_6, задоволенню не підлягають, а
рішення суду першої інстанції в цій
частині необхідно скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення про
відмову у позові.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з ОСОБА_4
слід стягнути на користь ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» судовий збір у сумі 3219грн.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 319, 324 ЦПК
України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 15 серпня
2013 року в частині виселення ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє у своїх
інтересах та інтересах малолітніх
ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа без
самостійних вимог: служба у справах
дітей Хмельницької міської ради про
виселення.

Стягнути з ОСОБА_4 судовий збір у сумі
3219грн. на користь публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк».

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржене шляхом подачі
касаційної скарги протягом двадцяти
днів після набрання ним законної сили
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий:/підпис/
Судді:/підписи/

Згідно з оригіналом:

суддя апеляційного суду
Т.В.Спірідонова