Номер провадження № 22-ц/785/8984/13
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Вадовська Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2013 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого -
Вадовської Л.М.,

суддів -
Ващенко Л.Г.,

Плавич
Н.Д.,

при секретарі -
Орловій С.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання
правочину дійсним, визнання права
власності на рухоме майно за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Біляївського районного суду Одеської
області від 20 вересня 2013 року, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_3, звернувшись 1 серпня 2013
року до суду з вищеназваним позовом,
вказав, що 7 листопада 2010 року з
відповідачем ОСОБА_5, діючим від імені
ОСОБА_4 на підставі нотаріально
посвідченої довіреності, уклав в усній
формі договір купівлі-продажу
автомобілю марки «ВАЗ»-2107, 2004 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1,
та на виконання договору
купівлі-продажу передав ОСОБА_5 грошові
кошти в сумі 10 000,00 грн. Посилаючись на
ухилення відповідача від
нотаріального посвідчення договору
купівлі-продажу рухомого майна,
позивач на підставі статті 220 ЦК
України просив договір купівлі-продажу
рухомого майна визнати дійсним,
визнати за ним право власності на
автомобіль марки «ВАЗ»-2107, 2004 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1
(а.с.5-6).

Відповідач ОСОБА_5 позов визнав
частково.

Відповідач ОСОБА_4 пояснень, заперечень
не надала.

Рішенням Біляївського районного суду
Одеської області від 20 вересня 2013 року
в позові відмовлено (а.с.29-30).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати, ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, заслухавши пояснення,
дослідивши докази, колегія суддів
дійшла висновку про відхилення
апеляційної скарги з наступних
підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позові, суд першої
інстанції виходив належності
транспортного засобу на праві
власності ОСОБА_4 та відсутності
доказів укладення між ОСОБА_3 та ОСОБА_5
договору купівлі-продажу автомобіля, а,

відтак, і підстав для визнання за
позивачем права власності на
транспортний засіб.

Висновки суду відповідають обставинам
справи, вказують на правильне
застосування норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Встановлено, що автомобіль «Ваз»-2107, 2004
року випуску, номер кузова НОМЕР_3,
реєстраційний номер НОМЕР_1, належить
на праві власності ОСОБА_4, що
підтверджено свідоцтвом про
реєстрацію транспортного засобу, серія
НОМЕР_4, виданим РЕВ-8 при УДАІ УМВС
України в Одеській області 20 жовтня 2010
року (а.с.7).

20 жовтня 2010 року ОСОБА_4 уповноважила
ОСОБА_5, ОСОБА_6 розпоряджатися
(керувати, продавати тощо) автомобілем
«Ваз»-2107, реєстраційний номер НОМЕР_1,
строком на п'ять років до 20 жовтня 2015
року з правом передоручення.
Довіреність посвідчено приватним
нотаріусом Біляївського районного
нотаріального округу Одеської області
ОСОБА_7, зареєстровано в реєстрі за №
1706 (а.с.10).

7 листопада 2010 року ОСОБА_5, діючий від
імені ОСОБА_4 на підставі нотаріально
посвідченої 20 жовтня 2010 року за № 1706
довіреності, уповноважив ОСОБА_3
розпоряджатися (керувати, продавати
тощо) автомобілем «Ваз»-2107,
реєстраційний номер НОМЕР_1, строком до
20 жовтня 2015 року. Довіреність
посвідчено приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_8, зареєстровано в реєстрі
за № 2378 (а.с.11).

1 серпня 2013 року ОСОБА_3 пред'явлено до
суду позов про визнання договору від 7
листопада 2010 року купівлі-продажу
транспортного засобу «Ваз»-2107,
реєстраційний номер НОМЕР_1, між ним та
ОСОБА_5, діючим від імені ОСОБА_4,
дійсним, визнання права власності на
транспортний засіб (а.с.5-6).

Право власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб (ч.1 ст.316 ЦК України).

Власникові належать права володіння,
користування, розпорядження своїм
майном (ч.1 ст.317 ЦК України).

Власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд (ч1 ст.319 ЦК України).

Право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема, із правочинів (ч.1 ст.328 ЦК
України).

Транспортний засіб є рухомою річчю
(майном), право власності на таке майно
набувається на підставі правочинів.
Договір купівлі-продажу транспортного
засобу як правочин опосередковує
перехід транспортного засобу як майна
у власність.

За договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти (товар) і сплатити за нього
певну грошову суму (ст.655 ЦК України).

Договір купівлі-продажу є правочином,
тобто дією особи, спрямованою на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно загальних вимог, додержання
яких є необхідним для чинності
правочину, правочин, зокрема, має
вчинятися у формі, встановленій
законом та має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним (ч.ч.4,5 ст.203 ЦК
України).

Правочини фізичних осіб між собою на
суму, що перевищує у двадцять і більше
разів розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, належить
вчиняти у письмовій формі (п.3 ч.1 ст.208 ЦК
України).

Таким чином, для договору
купівлі-продажу транспортного засобу
обов'язковою є письмова форма.

Купівля-продаж є двостороннім
правочином.

Представництво є правовідношення, в
якому одна сторона (представник)
зобов'язана або має право вчиняти
правочин від імені другої сторони, яку
вона представляє.

Представництво виникає, зокрема, на
підставі договору (ст.237 ЦК України).

Представництво, яке ґрунтується на
договорі, може здійснюватися за
довіреністю (ст.244 ЦК України).

Довіреність є документом, що
підтверджує особу і повноваження
представника на право вчиняти правочин
з третіми особами від імені та в
інтересах довірителя. Довіреність -
односторонній правочин, в якому
висловлено волю однієї особи
(довірителя). Згода представника на
видачу довіреності не потрібна, однак
він має право відмовитись від
виконання дій, на які його уповноважує
доручення.

Представництво за довіреністю
припиняється у разі, зокрема,
закінчення строку довіреності (п.1 ч.1
ст.248 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджено, що
спірний транспортний засіб належить на
праві власності ОСОБА_4, отже тільки
ОСОБА_4 належать права володіння,
користування, розпорядження належним
їй транспортним засобом як майном.
Реалізуючи права власника на власний
розсуд, ОСОБА_4 20 жовтня 2010 року вчинила
односторонній правочин, а саме на
підставі усного договору доручення з
повіреними ОСОБА_5, ОСОБА_6
уповноважила останніх від її імені
розпоряджатися (керувати, продавати
тощо) належним їй транспортним засобом.
Довіреність (односторонній правочин)
посвідчено нотаріально. Дійсність
довіреності не оскаржено, таку не
скасовано.

Таким чином, 20 жовтня 2010 року ОСОБА_4
висловила свою волю щодо визначення
осіб, як то ОСОБА_5, ОСОБА_6, і наділення
їх правом розпорядження від її імені
належним їй майном з правом
передоручення, ОСОБА_5 ж, діючи від
імені ОСОБА_4, 7 листопада 2010 року
наділив таким правом ОСОБА_3. Дані
правочини не створили переходу права
власності на транспортний засіб від
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 та після
передоручення до ОСОБА_3, останній не
набув права володіння, користування,
розпорядження на спірний транспортний
засіб. Купівля-продаж як двосторонній
правочин є погоджена дія двох осіб. 20
жовтня 2010 року, 7 листопада 2010
року мала місце дія однієї особи, а саме
ОСОБА_4 (видача довіреності), і не було
погодженої дії двох осіб, а саме ОСОБА_4
і ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 в особі
уповноваженої особи ОСОБА_5 і ОСОБА_3 на
припинення та, відповідно, набуття
цивільного права власності на
транспортний засіб та цивільного
обов'язку, обумовленого цим правом.

За таких обставин, відсутні підстави
вважати, що 7 листопада 2010 року
ОСОБА_5, діючи від імені ОСОБА_4, і ОСОБА_3
вчинили правочин купівлі-продажу
транспортного засобу з реальним
настанням правових наслідків, що
обумовлені ним.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не можу ґрунтуватися на
припущеннях ( ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК
України).

Позивач не довів належними і
допустимими доказами обставини, на які
посилався як на підставу своїх вимог і
заперечень. Правові підстави для
скасування рішення суду і ухвалення
нового рішення про задоволення позову
відсутні.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313,
п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Біляївського районного суду
Одеської області від 20 вересня 2013 року
в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про визнання правочину дійсним,
визнання права власності на

рухоме майно - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий
Л.М.Вадовська

Судді
Л.Г.Ващенко

Н.Д.Плавич