Справа № 466/905/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04 грудня 2013 р.
Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого - судді
О.І.Ковальчука

при секретарі
І.Я.Харечка

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи
ОСОБА_5, орган опіки та піклування
Шевченківської районної адміністрації
про визнання осіб такими, що втратили
право користування житлом, суд -

установив:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до
суду з позовом, який в подальшому
уточнили до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третіх осіб
ОСОБА_5, органу опіки та піклування
Шевченківської районної адміністрації
про визнання осіб такими, що втратили
право користування житлом.

Позовні вимоги мотивують тим, що
квартира АДРЕСА_1 була отримана
позивачкою ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1
відповідно до рішення виконкому
Залізничної районної ради народних
депутатів м.Львова № 11 від 10.01.1984р. В
даній квартирі зареєстровані та
постійно проживають позивачі ОСОБА_2,
ОСОБА_1, дочка позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_6,
третя особа ОСОБА_5, проживає також
постійно з 1984 р., але не зареєстрована у
квартирі ОСОБА_7 Крім них у даній
квартирі зареєстрований, але з 2007 року
фактично не проживає відповідач ОСОБА_3
та його син ОСОБА_4 Відповідач ОСОБА_3
квартирою не цікавиться, не оплачує
комунальні послуги, тому просять
визнати його таким, що втратив право на
користування житлом. В уточнених
позовних вимогах позивачі також
просять визнати сина відповідача
ОСОБА_4 таким, що втратив право на
користування житлом.

Позивач ОСОБА_2 та її представник
ОСОБА_8 в судовому засіданні уточнені
позовні вимоги підтримали, надали суду
аналогічні пояснення тим, які
викладені в позовній заяві.

Позивач ОСОБА_1 уточнені позовні вимоги
підтримала, надала суду аналогічні
пояснення тим, які викладені в позовній
заяві. Просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник
ОСОБА_9 у судовому засіданні проти
задоволення позову заперечили,
підтримавши письмові заперечення
долучені до матеріалів справи.

Третя особа ОСОБА_5 у судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечив.

Представник третьої особи органу опіки
та піклування Шевченківської районної
адміністрації у судове засідання не
прибув, про причини неявки суду не
повідомив.

Оглянувши матеріали справи, заслухавши
пояснення сторін, третьої особи,
показання свідків, суд приходить до
висновку, що позов підлягає до
часткового задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини,
які мають значення для ухвалення
рішення у справі.

За загальними положеннями ЦПК України
обов'язок суду під час ухвалення
рішення вирішити, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги позивача та якими доказами вони
підтверджуються; перевірити наявність
чи відсутність певних обставин за
допомогою доказів шляхом їх оцінки;
оцінити подані сторонами докази та
дійти висновку про наявність або
відсутність певних юридичних фактів.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1
у м.Львові належить ОСОБА_2 та
складається з чотирьох житлових кімнат
загальною площею 51,10 кв.м. В квартирі
зареєстровано 6 осіб, позивачі по
справі - ОСОБА_2, 1940р.н. - наймач, ОСОБА_1,
1971 р.н. - дочка, відповідачі ОСОБА_3 1979р.н.
- син, третя особа ОСОБА_5, 1968 р.н. - син, а
також неповнолітня онучка ОСОБА_6, 1998
р.н. та малолітній онук - ОСОБА_4, 2007 р.н.

Пред'являючи даний позов про визнання
відповідачів такими, що втратили право
на користування жилим приміщенням
квартири АДРЕСА_1 у м.Львові внаслідок
не проживання у ній без поважних причин
понад шість місяців, позивачі
стверджують, що після одруження
відповідач ОСОБА_3 добровільно залишив
спірне житло та перейшов проживати до
своєї дружини у м.Винники, де живе і на
даний час, а малолітній ОСОБА_4 був
зареєстрований за даною адресою без
відома основного квартиронаймача
ОСОБА_2

З пояснень сторін встановлено, що
відповідач ОСОБА_3 1979р.н., одружився в
2006р. та проживає разом із своїм сином
ОСОБА_4, 2007 р.н. без реєстрації по місцю
реєстрації та проживання дружини
ОСОБА_10 у квартирі АДРЕСА_2.

Відповідач у судовому засіданні
пояснив, що проживає за місцем
реєстрації за адресою: АДРЕСА_1, однак
враховуючи те, що його сім'я проживає за
адресою: АДРЕСА_2, тому він періодично
проживає за вказаною адресою.
Постійним місцем проживання вважає
квартиру АДРЕСА_1 у м.Львові. Відповідач
також стверджував, що періодично
надавав позивачам кошти на оплату
комунальних послуг, проте жодних
доказів, які б підтверджували його
участь в оплаті житлово-комунальних
послуг суду не надав.

Позивачі на підтвердження своїх
позовних вимог покликаються на
належним чином оформлені акти ЛКП
«Тополя-406» від 24.10.2012р., 04.02.2013р., 31.07.2013р.,
якими зафіксовано відсутність
відповідачів у квартирі АДРЕСА_1 у
м.Львові та не проживання відповідачів
за місцем реєстрації.

В судовому засіданні були допитані в
якості свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12, які є
сусідами позивачів та повністю
підтвердили вказані в актах обстеження
обставини. Свідки надали показання про
те, що відповідачі за спірною адресою
не проживають. Відповідач ОСОБА_3
залишив квартиру після одруження, він
рідко приходить, а його сина ОСОБА_4 у
вказаній квартирі вони не бачили.

Свідок ОСОБА_13, яка працює майстром по
експлуатації ЛКП «Тополя-406» у судовому
засіданні показала, що саме вона
складала акти, якими зафіксовано
відсутність відповідачів у квартирі
АДРЕСА_1 у м.Львові. Для того, щоб
скласти дані акти вона спочатку
запитувала у сусідів чи проживають
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за вказаною адресою,
окрім цього неодноразово приходила за
даною адресою, проте жодного разу не
бачила ні відповідача ОСОБА_3 ні його
сина ОСОБА_4

Свідки ОСОБА_14, ОСОБА_15 в судовому
засіданні також підтвердили факт не
проживання відповідачів без поважних
причин за місцем реєстрації,
відсутність у квартирі їх речей.

З урахуванням наведеного, у суду не має
підстав ставити під сумнів
достовірність і правдивість фактів,
повідомлених свідками. Їх показання
об'єктивно підтверджуються і не
суперечать інших зібраним у справі
доказам.

Відповідно до ст.72 Житлового кодексу
України особа визнається такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням внаслідок відсутності
цієї особи понад встановлені строки,
встановлені ст.71 цього ж Кодексу.

Відповідно до ст.71 Житлового кодексу
України при тимчасовій відсутності
наймача або членів його сім'ї за ними
зберігається жиле приміщення протягом
шести місяців. Якщо наймач або члени
його сім'ї були відсутні з поважних
причин понад шість місяців, цей строк
за заявою відсутнього може бути
продовжено наймодавцем, а в разі спору -
судом. Поважні причини відсутності
визначені ч.3 ст.71 Житлового кодексу,
перелік таких є вичерпним.

Згідно ст.7 Закону України «Про вільний
вибір місця проживання та свободу
пересування» однією з підстав зняття
особи з реєстрації є рішення суду про
втрату права на користування житловим
приміщенням.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 12.04.1985 № 2 «Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» передбачено, що відповідно до
ст. 107 Житлового кодексу України наймач
або член його сім'ї, який вибув на інше
постійне місце проживання, втрачає
право користування жилим приміщенням з
дня вибуття, незалежно від пред'явлення
позову про це. На ствердження вибуття
суд може брати до уваги будь-які
фактичні дані, які свідчать про обрання
стороною іншого постійного місця
проживання (повідомлення про це в
листах, розписка, переадресовка
кореспонденції, утворення сім'ї в
іншому місці, перевезення майна в інше
жиле приміщення, виїзд в інший
населений пункт, укладення трудового
договору на невизначений строк тощо).

Вимогами ч. ч. 2, 3 ст. 212 ЦПК України
передбачено, що жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Як вбачається з тверджень відповідача
та його представника, а також свідків
зі сторони відповідача ОСОБА_16,
ОСОБА_10, ОСОБА_17, ними не обґрунтовано
та не надано жодних доказів, які б
вказували на достатність правових
підстав для відмови в задоволенні
позовних вимог, не доведені обставини,
на які вони посилаються як на підставу
своїх заперечень, не надано достатніх
доказів в обґрунтування цих вимог, що є
обов'язком сторін відповідно до засад
змагальності процесу за ст. 10 ЦПК
України.

Таким чином, суд вважає встановленим
факт не проживання відповідача ОСОБА_3
за місцем реєстрації понад шість
місяців без поважних причин, оскільки у
2007 році відповідач переїхав до своєї
дружини ОСОБА_10, яка проживає у АДРЕСА_2.

В судовому засіданні ОСОБА_10, яка є
дружиною ОСОБА_3 та була допитана в
якості свідка даний факт не заперечила.

Вивчивши та оцінивши в сукупності
зібрані по справі докази, суд приходить
до висновку, що з поданих позивачами
документів, а саме актів, яким суд надає
віри та показаннями свідків
встановлено факт відсутності
відповідача ОСОБА_3 у квартирі №
АДРЕСА_1 у м.Львові більше, ніж 6 місяців.

Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем
проживання фізичної особи, яка не
досягла десяти років є місце
проживання її батьків (усиновлювачів)
або одного з них, з ким вона проживає.

Визнання малолітнього сина
відповідача ОСОБА_4 таким, що втратив
право користування житловим
приміщенням, на думку суду,
порушуватиме права малолітньої дитини,
оскільки після його народження
батьками було визначено місце
реєстрації малолітнього, яке було
зареєстроване у встановленому законом
порядку. Фактичне проживання
малолітнього з матір'ю, відсутність між
батьками спору щодо визначення місця
проживання дитини не є підставами для
визнання дитини такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням.

Пред'являючи позов позивачі сплачували
судовий збір, відтак судовий збір при
задоволенні позову підлягає стягненню
з відповідача в користь позивачів.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 169, 209, 212, 214, 215,
218 ЦПК України, ст. ст. 71,72 ЖК України, ст.
7 Закону України «Про вільний вибір
місця проживання та свободу
пересування», суд-

в и р і
ш и в:

Позов задоволити частково.

Визнати ОСОБА_3, 1979 р.н. таким, що втратив
право на користування квартирою
АДРЕСА_1

У решті у задоволенні позовних вимог
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь позивачів
ОСОБА_1, ОСОБА_2 - 114 грн.70 коп. судового
збору.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Шевченківський районний суд м.Львова
шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя: О. І. Ковальчук