Справа № 459/4561/13
Головуючий у 1 інстанції: Кріль
Провадження № 22-ц/783/7898/13
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2013 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого судді Савуляка
Р.В.,

суддів: Бермеса І.В.,
Мусіної Т.Г.,

за участі секретаря:
Проворної Н.І.

з участю: представника відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в м. Червонограді - Дац Н.У,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційними скаргами відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в м. Червонограді та ОСОБА_3
на рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 31 жовтня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань в м. Червонограді про
стягнення моральної шкоди, заданої
професійним захворюванням,-

ВСТАНОВИЛА:

оскаржуваним рішенням
Червоноградського міського суду
Львівської області від 31 жовтня 2013 року
позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області на користь ОСОБА_3 - 9
000 (дев'ять тисяч) грн. у відшкодування
моральної шкоди завданої професійним
захворюванням.

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржили дирекція Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань в м. Червонограді та ОСОБА_3

В апеляційній скарзі Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в м. Червонограді
посилається на те, що рішення районного
суду є незаконним та необґрунтованим,
винесене з порушенням норм
матеріального права. Судом не взято до
уваги вимоги ст.1167 ЦК України, зокрема
не врахована відсутність вини ДП
«Львіввугілля» у спричинені позивачу
моральної шкоди, яку той зазнав
внаслідок нещасного випадку на
виробництві, а відтак і вимоги ст.237-1
КзПП України, яка передбачає, що
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику проводиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань.

Також судом не виконано вимоги п.5
Постанови Пленуму Верховного Суду
України №4 від 31.03.1995 року «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди».

Апелянт зокрема, зазначає, що
обов»язковому з»ясуванню при
вирішенні спору про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди
підлягають, серед іншого і
протиправність діяння її заподіювача,
наявність причинного зв»язку між
шкодою і протиправними діями
заподіювача та вини останнього в її
заподіянні.

Просить рішення Червоноградського
міського суду Львівської області від 31
жовтня 2013 року скасувати та ухвалити
нове рішення, яким в позовних вимогах
ОСОБА_3 відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3.
посилається на те, що отримане
професійне захворювання унеможливлює
його працевлаштування на даних роботах
за моєю спеціальністю, адже
інвалідність встановлена пожиттєво.
Професійне захворювання призвело до
того, що він вже не зможе повністю
соціально реабілітуватись після
захворювання.

Тому таке захворювання призвело до
вимушених змін у моєму житті та втрати
нормальних життєвих зв'язків, що
спричиняє йому моральні та душевні
страждання.

Також вказує, що розмір моральної шкоди
визначений судом без урахування
роз'яснень п.9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995р., з
подальшими змінами. "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди
відповідно до якого, розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визнана: в межах заявлених
вимог залежно від характеру та обсягу
заподіяних позивачеві моральних і
фізичних страждань, з урахуванням в
кожному конкретному випадку ступеня
виен відповідача та інших обставин.
Зокрема, враховується характер і
тривалість страждань, стан здоров'я
потерпілого, істотність вимушених змін
у його життєвих стосунках, конкретних
обставин по справі і наслідків, що
наступили. Суд не врахував ступінь
фізичних і моральних страждань
позивача, їх тривалість і тяжкість,
істотність вимушених змін у його
життєвих і виробничих стосунках, а
також конкретних обставин по справі, і
наслідків, що наступили.

Вважає, що розмір моральної шкоди в
розмірі 30 000 грн. повністю
обґрунтований та є розумним і
справедливим.

Просить рішення Червоноградського
міського суду Львівської області від 31
жовтня 2013 року змінити в частині
стягнення в її користь 9 000 грн. на
відшкодування моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров'я при
виконанні трудових обов'язків
внаслідок професійного захворювання,
стягнувши в його користь 30 000 грн.
відшкодування моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров'я при
виконанні трудових обов'язків
внаслідок професійного захворювання.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника відповідача відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді -
Кошевого А.Л. на підтримання
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом та матеріалами справи
встановлено, що протягом 1984 - 2004 років
позивач працював на шахті
«Великомостівська», що в даний час є
структурними підрозділами ДП
«Львіввугілля» в шкідливих умовах
праці (а.с 8-9).

За час виконання своїх посадових
обов'язків ОСОБА_3, внаслідок
погіршення стану здоров'я,
неодноразово звертався за отриманням
медичної допомоги до медичних
закладів.

Згідно акту розслідування
професійного захворювання форми від 13
жовтня 2005 року професійне захворювання
ОСОБА_3 виникло внаслідок виконання
робіт на протязі стажу роботи у
шкідливих умовах на шахті
«Великомостівська», з 1984 по 2004 років по
професії підземного гірника очисного
забою умовах запиленості повітря (а.с
18-19).

Згідно довідки обласної МСЕК №3 серії
ЛВА-2 №009424 від 28.10.2005 року встановлено,
що позивачу ОСОБА_3 безтерміново
призначено ІІІ групу інвалідності та 45
% втрати професійної працездатності у
зв'язку з професійним захворюванням
(а.с. 20).

У зв'язку з погіршенням стану здоров'я,
позивач звертався неодноразово
звертався за медичною допомогою,
перебував на стаціонарному та
амбулаторному лікуванні, що убачається
із наданих позивачем виписок з історії
хвороби.

Доводи апеляційної скарги не
підлягають задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до статей 1, 3, 21, 43, 46
Конституції України - Україна, як
соціальна держава, зміст і
спрямованість якої визначають права і
свободи людини та їх гарантії,
проголосили право громадян на належні,
безпечні і здорові умови праці,
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника
тощо. Право на соціальний захист
гарантується, зокрема,
загальнобов"язком державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення.

Окремим видом загальнообов"язкового
державного соціального страхування,
згідно з абзацом 5 ст. 4 Основ
законодавства України "По
загальнообов"язкове державне
соціальне страхування" - є
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності .

Відповідно до 2 ст. 4 ЗУ "Про охорону
праці", державна політика в галузі
охорони праці базується, зокрема, на
принципах пріоритету життя і здоров"я
працівників, повної відповідальності
роботодавця за створення належних,
безпечних і здорових умов праці,
соціального захисту працівників,
повного відшкодування шкоди особам,
які потерпіли від нещасних випадків
на виробництві та професійних
захворювань.

Ч. 3 ст.34 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань в Україні", діючої на час
встановлення позивачу групи
інвалідності та втрати професійної
працездатності, на яку посилається
відповідач, дійсно було передбачено, що
потерпілий вправі звернутися до фонду
з заявою про відшкодування моральної
шкоди з викладом характеру шкоди та
поданням відповідного висновку
медичних органів, але у випадку, якщо
така не спричинила втрати професійної
працездатності, а в даному випадку таку
втрату працездатності спричинено. Крім
того, зазначеною нормою права
передбачено, що суму шкоди визначає
суд. Таким чином, суд підставно прийняв
даний позов до розгляду та з
врахуванням заперечення позову
відповідачем його доводи в цій частині
є необґрунтованими.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, місцевий суд
обґрунтовано виходив з того, що з
моменту встановлення позивачу МСЕК
втрати професійної працездатності в
останнього виникло право відповідно до
чинних на цей момент положень закону на
відшкодування моральної шкоди за
рахунок Фонду.

При цьому, апеляційним судом
враховується той факт, що відповідач у
справі не заявляв клопотання про
призначення по справі відповідної
експертизи на предмет визначення
підстав та/або розміру заподіяної
позивачу моральної шкоди. Відсутність
у матеріалах справи висновку МСЕК з
цього питання не спростовує правильних
висновків суду.

Рішенням Конституційного Суду
України від 27 січня 2004 року
регламентовано, що громадяни, яким
встановлена стійка втрата професійної
працездатності, мають право на
стягнення на їх користь моральної
шкоди. Відповідно до п.4.1 цього
ж рішення ушкодження здоров'я,
заподіяне потерпілому під час
виконання трудових обов'язків,
незалежно від ступеня втрати
професійної працездатності,
заподіюють йому моральні та фізичні
страждання. У випадку каліцтва
потерпілий втрачає працездатність і
переносить значно більшу моральну
шкоду, чим працівник, що не втрачає
професійної працездатності.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
у п. 9 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 31 березня 1995 року № 4
"Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" (із відповідними змінами),
розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає в межах
заявлених вимог залежно від характеру
та обсягу заподіяних позивачеві
моральних і фізичних страждань, з
урахуванням у кожному конкретному
випадку ступеня вини відповідача та
інших обставин. Зокрема, враховуються
характер і тривалість страждань, стан
здоров'я потерпілого, тяжкість
завданої травми, наслідки тілесних
ушкоджень, істотність вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках.

Визначаючи розмір суми, що підлягає
стягненню на відшкодування моральної
шкоди, суд навів у рішенні відповідні
мотиви: час роботи позивача у шкідливих
умовах праці, характер отриманого
позивачем професійного захворювання,
час лікування та інші докази, надані
позивачем на підтвердження
перенесених ним страждань, а відтак,
визначив розмір моральної шкоди
частково, виходячи з принципів
виваженості, розумності та
справедливості і колегія суддів
погоджується з даним висновком.

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
те, що шкоду здоров'ю позивача було
завдано в результаті його роботи в
шкідливих умовах праці на підприємстві
ДП "Львіввугілля" на протязі 22 років,
він втратив 45 % професійної
працездатності, є інвалідом третьої
групи, що призвело до втрати ним
нормальних життєвих зв'язків та
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, чим йому
заподіяно моральну шкоду у визначеній
судом сумі.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують.

Судом правильно встановлено фактичні
обставини справи, вірно застосовано
матеріальний закон та дотримано
процедуру розгляду справи, встановлену
ЦПК України, ухвалено справедливе
рішення, тому підстав для його зміни чи
скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313,
п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315,317,319 ЦПК України,
колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в м. Червонограді та ОСОБА_3
- відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 31 жовтня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подачі касаційної скарги.

Головуючий :
Савуляк Р.В.

Судді:
Бермес І.В.

Мусіна Т.Г.