Справа 206/6208/13-ц
Провадження 2/206/1345/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" листопада 2013 р. Самарський районний
суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді
Сухоруков А.О.,

при секретарі Сядро
Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Дніпропетровськ цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
Восьма дніпропетровська державна
нотаріальна контора, про визначення
часток у праві спільної сумісної
власності, визнання права власності в
порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в:

05 вересня 2013 року позивач звернувся до
Самарського районного суду м.
Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2,
про визначення часток у праві спільної
сумісної власності, визнання права
власності в порядку спадкування за
законом.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року
померла його дружина ОСОБА_3. Від шлюбу
вони мають доньку ОСОБА_2. ІНФОРМАЦІЯ_4
року позивач та його померла дружина
отримали у спільну сумісну власність в
порядку Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» квартиру АДРЕСА_1. Дана квартира
була приватизована на праві спільної
сумісної власності без розподілу
часток між співвласниками. Позивач
постійно проживав зі спадкодавцем і
тому прийняв спадщину. Відповідач у
спадщину не вступала, на час смерті
матері мешкала за іншою адресою. Між
подружжям домовленостей не було, вони
вважали, що їх частки рівні. Коли
позивач звернувся до Восьмої державної
нотаріальної контори, то отримав
відмову у вчиненні нотаріальних дій,
оскільки квартира перебуває у спільній
сумісній власності і не визначено
частки кожного у даному майні.

На підставі викладеного відповідно до
уточнених позовних вимог позивач
просить суд ухвалити рішення, яким
визначити, що частки співвласників в
праві власності на квартиру АДРЕСА_1 є
рівними і кожному належить по ?
частині; визнати за ним право власності
на ? частину даної квартири в порядку
спадкування за законом (а.с. 26-29).

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги просив
задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не
з'явилася, про час та місце розгляду
справи повідомлялася належним чином,
до суду надала письмову заяву, в якій
позовні вимоги визнала у повному
обсязі, просила розглядати справу за її
відсутності.(а.с.62)

Представник третьої особи, державний
нотаріус Восьмої дніпропетровської
державної нотаріальної контори, подав
до суду письмові пояснення, за змістом
яких просить справу розглядати за
їхньої відсутності, прийняти рішення
відповідно до вимог чинного
законодавства.(а.с.49)

Вислухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи,
суд вважає, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав,
встановлених в судовому засіданні.

Судом встановлено, що відповідно до
свідоцтва про право власності на житло,
виданим Дніпропетровським державним
підприємством по перевезенням
вантажів та пасажирів Придніпровської
залізниці ІНФОРМАЦІЯ_4 року за
розпорядженням №3386, ОСОБА_1 та ОСОБА_3
на праві спільної сумісної власності
належить квартира АДРЕСА_1 (а.с.10).

Зі свідоцтва про одруження серії
НОМЕР_2 від 24.02.1952 року, актовий запис 209
Амур-Нижньодніпровського райЗАГС
м.Дніпропетовська, вбачається що
ОСОБА_1 є чоловіком ОСОБА_3. (а.с.9).

Згідно свідоцтва про народження НОМЕР_3
від 12 травня 1956 року, актовий запис 902
Амур-Нижньодніпровського райЗАГС
м.Дніпропетовська, ОСОБА_1 та ОСОБА_3
мають доньку ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с.12)

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії
НОМЕР_4 від 05 серпня 1978 року, актовий
запис 689, ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_5
(а.с.13), який було розірвано 10 листопада
1992 року, актовий запис 391, свідоцтво
серії НОМЕР_5 (а.с.14).

ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла ОСОБА_3,
відповідно до свідоцтва про смерть
серії НОМЕР_6, виданого відділом
реєстрації актів громадянського стану
Самарського районного управління
юстиції м. Дніпропетровська
ІНФОРМАЦІЯ_3 року, актовий запис за № 9610
(а.с.8).

Постановою 8 ДДНК від 09 липня 2013 року
ОСОБА_1 було відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом на право спільної сумісної
власності на квартиру АДРЕСА_1 по
причині того, що за життя між
власниками квартири 32, будинок 1 не було
досягнуто домовленості щодо належної
кожному частки, а тому не може бути
проведена державна реєстрація права
власності позивача на квартиру так як
програмне забезпечення державного
реєстру речових прав не передбачає
технічної можливості реєстрації права
спільної сумісної власності без
визначення часток кожного з
співвласників (а.с.15).

Згідно спадкової справи №198/02 Восьмої
ДДНК, відкритої після смерті ОСОБА_3
померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року, крім
позивача спадщину ніхто не приймав і за
видачею свідоцтва про право на
спадщину не звертався (а.с. 51-61).

Відповідно до технічного паспорту на
квартиру від 11.09.2013 року квартира
АДРЕСА_1, складається з: 1-коридору,
площею 4,7 кв.м.; 2-вбиральні, площею 0,9
кв.м.; 3-ванної, площею 2,0 кв.м.; 4-кухні,
площею 5,0 кв.м.; 5 - кімнати, площею 16,6
кв.м.; 6 - кімнати, площею 10,5 кв.м.; 7 -
вбудованої шафи, площею 1,0 кв.м.; 8-
коридору, площею 1,2 кв.м.; 9 - кімнати,
площею 12,5 кв.м.; І - балкону, площею 1,54
кв.м.; загальна площа квартири
становить 55,94 кв.м., в тому числі
житлової площі - 39,6 кв.м. (а.с. 30-33)

Аналізуючи спірні правовідносини,
співвідношуючи їх із встановленими в
судовому засіданні фактичними
обставинами справи, суд виходить із
наступного.

У відповідності до ст. 355 ЦК України,
майно, що є у власності двох або більше
осіб (співвласників), належить їм на
праві спільної власності (спільне
майно). Майно може належати особам на
праві спільної часткової або на праві
спільної сумісної власності. Право
спільної власності виникає з підстав,
не заборонених законом. Спільна
власність вважається частковою, якщо
договором або законом не встановлена
спільна сумісна власність на майно.

В свідоцтві про право власності на
житло було чітко визначено, що
співвласники володіють спірною
квартирою на праві спільної сумісної
власності, тобто без визначення частки
кожного із них.

Положеннями ст. 357 ЦК України
встановлено, що частки у праві спільної
часткової власності вважаються
рівними, якщо інше не встановлено за
домовленістю співвласників або
законом. Якщо розмір часток у праві
спільної часткової власності не
встановлений за домовленістю
співвласників або законом, він
визначається з урахуванням вкладу
кожного з співвласників у придбання
(виготовлення, спорудження) майна.
Співвласник має право на відповідне
збільшення своєї частки у праві
спільної часткової власності, якщо
поліпшення спільного майна, які не
можна відокремити, зроблені ним
своїм коштом за згодою всіх
співвласників, з додержанням
встановленого порядку використання
спільного майна.

Змістом ст. 370 ЦК України визначено, що
співвласники мають право на виділ у
натурі частки із майна, що є у спільній
сумісній власності. У разі виділу
частки із майна, що є у спільній
сумісній власності, вважається, що
частки кожного із співвласників у
праві спільної сумісної власності є
рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними, законом або
рішенням суду. Виділ частки із майна, що
є у спільній сумісній власності,
здійснюється у порядку, встановленому
статтею 364 цього Кодексу.

Оскільки за життя між ОСОБА_3 та
позивачем жодних суперечностей про
частки кожного у праві власності на
квартиру не існувало, жодних
домовленостей про ці частки також не
встановлено, а позивач просить суд
визнати, що частки між співвласниками
були рівними, що ґрунтується на законі
та відповідає фактичним обставинам
справи, враховуючи що спірна квартира
належить позивачу та його дружині, суд
вважає обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню вимоги
позивача про визначення часток
співвласників квартири у праві
спільної сумісної власності, як таких,
що є рівними.

Після смерті ОСОБА_3 спадщину прийняв
її чоловік - позивач ОСОБА_1, постійно з
1968 року мешкаючи за адресою спірної
квартири та подавши 12 квітня 2002 року
заяву про прийняття спадщини, що
підтверджується даними його паспорта
та копією заяви у матеріалах спадкової
справи (а.с. 5, а.с. 52). Інші спадкоємці, а
саме ОСОБА_6, яка відмовилася від
прийняття спадщини згідно письмової
заяви нотаріусу (а.с. 53), спадщину не
приймали.

У зв'язку з такими обставинами суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги позивача є повністю
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню в заявлений
позивачем спосіб.

В силу ст. 1216 Цивільного кодексу
України, спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

За змістом ст. 1217 Цивільного кодексу
України, спадкування здійснюється за
заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу
України, до складу спадщини входять усі
права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті.

Положенням ст. 1222 Цивільного кодексу
України визначено, що спадкоємцями за
заповітом і за законом можуть бути
фізичні особи, які є живими на час
відкриття спадщини, а також особи, які
були зачаті за життя спадкодавця і
народжені живими після відкриття
спадщини. Спадкоємцями за заповітом
можуть бути юридичні особи та інші
учасники цивільних відносин (стаття 2
цього Кодексу).

Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу
України, право на спадкування мають
особи, визначені у заповіті. У разі
відсутності заповіту, визнання його
недійсним, неприйняття спадщини або
відмови від її прийняття спадкоємцями
за заповітом, а також у разі
неохоплення заповітом усієї спадщини
право на спадкування за законом
одержують особи, визначені у статтях
1261-1265 цього Кодексу. Право на
спадкування виникає у день відкриття
спадщини.

Змістом ст. 1261 Цивільного кодексу
України визначено, що у першу чергу
право на спадкування за законом мають
діти спадкодавця, у тому числі зачаті
за життя спадкодавця та народжені
після його смерті, той з подружжя, який
його пережив, та батьки.

У відповідності до ст. 182 Цивільного
кодексу України, право власності та
інші речові права на нерухомі речі,
обмеження цих прав, їх виникнення,
перехід і припинення підлягають
державній реєстрації. Державна
реєстрація прав на нерухомість і
правочинів щодо нерухомості є
публічною, здійснюється відповідним
органом, який зобов'язаний надавати
інформацію про реєстрацію та
зареєстровані права в порядку,
встановленому законом. Відмова у
державній реєстрації права на
нерухомість або правочинів щодо
нерухомості, ухилення від реєстрації,
відмова від надання інформації про
реєстрацію можуть бути оскаржені до
суду. Порядок проведення державної
реєстрації прав на нерухомість та
підстави відмови в ній встановлюються
законом.

Враховуючи, що позивач є спадкоємцем
усіх прав та обов'язків померлої
дружини, у тому числі майнових прав на
квартиру АДРЕСА_1, його позовні вимоги
про визнання за ним права власності на
частку спірної квартири є повністю
обґрунтованими та підлягають
задоволенню, оскільки зазначена
квартира є спадковим майном і має бути
включена до складу спадщини.

Керуючись ст.ст. 182, 355, 357, 370, 1216, 1217, 1218,
1222, 1223, 1261 Цивільного кодексу України,
ст.ст. 4 - 8, 10, 11, 18, 57 - 60, 130, 208, 209, 212 - 215, 218,
224, 225 Цивільного процесуального
кодексу України, суд,

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визначити, що ОСОБА_3, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_3 року, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2,
на підставі свідоцтва про право
власності на житло від 02 квітня 1996 року,
виданого Дніпропетровським державним
підприємством по перевезенням
вантажів та пасажирів Придніпровської
залізниці згідно з розпорядженням від
02 квітня 1996 року №3386, належить по ?
(одній другій) частці квартири АДРЕСА_1,
яка в цілому складається з: 1-коридору,
площею 4,7 кв.м.; 2-вбиральні, площею 0,9
кв.м.; 3-ванної, площею 2,0 кв.м.; 4-кухні,
площею 5,0 кв.м.; 5 - кімнати, площею 16,6
кв.м.; 6 - кімнати, площею 10,5 кв.м.; 7 -
вбудованої шафи, площею 1,0 кв.м.; 8-
коридору, площею 1,2 кв.м.; 9 - кімнати,
площею 12,5 кв.м.; І - балкону, площею 1,54
кв.м.; загальна площа квартири
становить 55,94 кв.м., в тому числі
житлової площі - 39,6 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, (і.н.
НОМЕР_1) в порядку спадкування за
законом після смерті дружини, ОСОБА_3,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, право
власності на ? (одну другу) частину
квартири АДРЕСА_1, яка в цілому
складається з: 1-коридору, площею 4,7
кв.м.; 2-вбиральні, площею 0,9 кв.м.;
3-ванної, площею 2,0 кв.м.; 4-кухні, площею
5,0 кв.м.; 5 - кімнати, площею 16,6 кв.м.; 6 -
кімнати, площею 10,5 кв.м.; 7 - вбудованої
шафи, площею 1,0 кв.м.; 8- коридору, площею
1,2 кв.м.; 9 - кімнати, площею 12,5 кв.м.; І -
балкону, площею 1,54 кв.м.; загальна площа
квартири становить 55,94 кв.м., в тому
числі житлова площа - 39,6 кв.м.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Самарський районний суд м.
Дніпропетровська протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
оголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
А.О. Сухоруков