Єдиний унікальний номер 0904/1276/12
Номер провадження 2/341/29/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2013 року
м. Галич

Галицький районний суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючого cудді -
Мельника І.І.

секретаря -
Матейко О.С.

представника позивача -
ОСОБА_1

представника відповідача -
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Галичі справу
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 про виселення з приватного
будинку та зняття з реєстрації, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся до Галицького
районного суду з позовом і просить
виселити відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5
та ОСОБА_6 з належного йому приватного
житлового будинку, який знаходиться по
АДРЕСА_1 та зобов'язати ВГІРФО
Галицького РВ УМВС України в
Івано-Франківської області зняти їх з
реєстрації у вказаному будинку.

Під час розгляду справи ОСОБА_3 подав
письмову заяву про доповнення та
уточнення позовних вимог і просив
визнати відповідачів такими, що
втратили право користування житловим
будинком по АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач та його
представник позовні вимоги в зміненому
вигляді підтримали. При цьому, ОСОБА_3
суду пояснив, що він є власником
житлового будинку по АДРЕСА_1, який йому
подарувала мати - ОСОБА_7 згідно
договору дарування, посвідченого
приватним нотаріусом Галицького
районного нотаріального округу ОСОБА_8
14 грудня 2001 року.

У вказаному будинку проживали також
його бувша дружина - ОСОБА_4, 1956 року
народження та повнолітні діти - ОСОБА_5,
1985 року народження та ОСОБА_6., 1992 року
народження.

Сімейне життя не склалося і 24
листопада 2011 року рішенням Галицького
районного суду шлюб між ним та ОСОБА_4
було розірвано. Ще до розлучення, через
постійні сварки та скандали, дружина
забрала свої речі та перейшла
проживати на квартиру в м.
Івано-Франківськ, де проживає до
теперішнього часу.

Син, ОСОБА_5, одружився і перейшов
проживати в житловий будинок своєї
дружини по АДРЕСА_2, а дочка ОСОБА_6
після одруження постійно проживає в
житловому будинку свого чоловіка по
АДРЕСА_3. Не проживаючи в належному йому
на праві приватної власності житловому
будинку, відповідачі залишаються бути
зареєстрованими в цьому будинку і на
його (позивача) неодноразові прохання
виписатися з будинку відповідачі не
реагують, через що в нього виникають
певні незручності щодо здійснення ним
своїх прав користуванням та
розпорядженням житлом, зокрема
оформлення субсидій на оплату вартості
опалення та електропостачання.

Вважає, що вибувши на постійне місце
проживання до іншого населеного пункту
або в інше жиле приміщення, відповідачі
втратили право користування житлом в
його будинку. Просив позов
задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_4 в судовому
засіданні позову не визнала і суду
пояснила, що з позивачем одружилася в
січні 1985 року і після одруження стала
проживати в житловому будинку по
АДРЕСА_1, який на той час належав бабці
чоловіка - ОСОБА_10. Після смерті
останньої в 2011 році, житловий будинок
згідно заповіту став власністю матері
позивача - ОСОБА_7 В цьому будинку
народилися їхні діти, син ОСОБА_5, 1985
року народження та дочка ОСОБА_6, 1992
року народження.

Проживаючи з чоловіком та його
матір'ю тривалий час однією сім'єю в
спірному житловому будинку, вони вели
спільне господарство, виховували
дітей. Вона працювала та нарівні з
чоловіком вкладала кошти та свою працю
в ремонт будинку, підтримання його в
належному стані, разом добудовували
літню кухню. Проте, в останні роки
спільного проживання, в них з чоловіком
сталися неприязні стосунки. Останній
постійно вчиняв безпідставні сварки та
скандали, застосовував до неї фізичну
силу, виганяв з дому. Коли діти були ще
неповнолітніми, вона терпіла знущання
чоловіка заради дітей. В даний час обоє
дітей вже одружені і мають свої сім'ї. В
зв'язку з негативною поведінкою
позивача, вони змушені були після
одруження йти проживати відповідно до
батьків невістки та зятя. Сама вона, не
стерпівши знущань чоловіка, в кінці 2011
року змушена була звернутися до суду з
позовом про розірвання шлюбу і
рішенням Галицького районного суду від
24 листопада 2011 року шлюб їхній було
розірвано. Ще до розлучення, вона
деякий час виїжджала за межі України на
сезонні роботи, а після розлучення,
бувший чоловік та його мати перестали
допускати її в житловий будинок, через
що вона приблизно ще з травня 2011 року
змушена винаймати житло в м.
Івано-Франківську.

Позову не визнає з тих підстав, що
спірне будинковолодіння є єдиним
місцем її проживання, іншого житла в
неї не має, а проживши в цьому житловому
будинку близько 28 років вважає, що вона
вправі нарівні з бувшим чоловіком та
його матір'ю користуватись цим
будинком та нести такі ж права і
обов'язки, як наймач і члени його сім'ї,
оскільки припинення сімейних відносин
з власником будинку не позбавляє її
права користування займаним
приміщенням.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому
засіданні теж позову не визнав, суду
пояснив, що в спірному будинку він
народився і проживав фактично до свого
одруження. Так як, батьки його постійно
сварилися, батько застосовував до
матері фізичну силу та виганяв її з
дому, після одруження він (відповідач)
перейшов проживати в господарство
батьків своєї дружини в с. Дубівцях, де
проживає до теперішнього часу. Проте,
вважає що право на проживання в
житловому будинку батька він не
втратив, оскільки теж вкладав свою
працю при проведенні ремонту будинку
та будівництві літньої кухні, у всьому
допомогав батькам та бабці по
господарству. Просив в задоволенні
позову відмовити.

Відповідачка ОСОБА_6 в судовому
засіданні позову не визнала з тих же
підстав, що й відповідач ОСОБА_5 При
цьому доповнила, що більше року тому
вона одружилася і стала проживати в
житловому будинку батьків чоловіка по
АДРЕСА_2, де з чоловіком та малолітньою
дочкою проживають до теперішнього
часу. В задоволенні позову просила
відмовити.

Заслухавши пояснення сторін та їх
представників, свідків та перевіривши
матеріали справи суд вважає, що позов
слід задовольнити.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3
є власником житлового будинку, який
знаходиться по АДРЕСА_1, який йому
подарувала мати - ОСОБА_7 згідно
договору дарування, посвідченого
приватним нотаріусом Галицького
районного нотаріального округу ОСОБА_8
14 грудня 2001 року, що стверджується
копією договору дарування та витягу
про державну реєстрацію прав від 16.12. 2011
року (а.с. 4 - 6).

З довідок Дубовецької сільської
ради за № № 436, 437, 438 від 21.05.2012 року (а.с. 7
- 9) вбачається, що відповідачка ОСОБА_4,
будучи зареєстрованою АДРЕСА_1, за
вказаною адресою не проживає, ОСОБА_6
зареєстрована АДРЕСА_1, фактично
проживає АДРЕСА_2, ОСОБА_5 теж будучи
зареєстрованим в спірному житловому
будинку, фактично проживає АДРЕСА_3.
Вказаний факт стверджується також
актами обстеження умов проживання
відповідно від 27 червня, 02 серпня, 01
жовтня та 09 жовтня 2013 року.

Підтвердили це в судовому
засіданні допитані в якості свідків
ОСОБА_12 та ОСОБА_13, які показали суду, що
вже більше одного року відповідачі в
житловому будинку по АДРЕСА_1 не
проживають, а проживає там ОСОБА_3 разом
із своєю матір'ю - ОСОБА_7

З копії виписки рішення Галицького
районного суду від 24 листопада 2011 року
(а.с. 10) вбачається, що цим рішенням за
позовом ОСОБА_4 шлюб, зареєстрований 19
січня 1985 року у Дубовецькій сільській
раді між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - розірвано.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України
член сім'ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом, а
відповідно до ч. 2 ст. 167 Житлового
кодексу України у разі вибуття наймача
та членів його сім'ї на постійне місце
проживання до іншого населеного пункту
або в інше жиле приміщення в тому ж
населеному пункті договір найму жилого
приміщення вважається розірваним з дня
вибуття

Посилання представника
відповідачів на ст. 64 Житлового кодексу
України, а саме на те, що члени сім'ї
наймача, хоч і перестали бути такими,
але продовжують проживати у займаному
житловому приміщенні, вони мають такі ж
права і обов'язки, як і наймач і члени
його сім'ї суд вважає безпідставним,
оскільки в судовому засіданні самі
відповідачі не заперечили того, що всі
вони в спірному будинковолодінні
перестали проживати більше року тому, з
вимогою про вселення чи усунення
перешкод в користуванні житловими
приміщеннями в цьому будинковолодінні
жоден з них не звертався. Сама стаття 64
Житлового кодексу регулює порядок
користування жилими приміщеннями в
будинках державного і громадського
житлового фонду, а не в будинках
(квартирах) приватного житлового фонду.

На підставі вищенаведеного, ст. 405 ЦК
України, ст. 167 Житлового кодексу
України, керуючись ст.ст. 213, 214, 215 ЦПК
України суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6
такими, що втратили право
користування житловими приміщеннями в
будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1,
який належить на праві особистої
власності ОСОБА_3 та зняти їх з
реєстрації у вказаному будинку.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Івано-Франківської
області протягом десяти днів з дня
його проголошення через Галицький
районний суд. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:І. І. Мельник