АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/3911/2013р.
Головуючий в І інстанції Черниш
Доповідач - Радченко С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2013 року грудня місяця 20 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого: Радченка С.В.

Суддів: Вербицької Л.І.,
Слюсаренко О.В.

при секретарі: Сікорі О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Херсоні цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє
в інтересах ОСОБА_2, на рішення
Комсомольського районного суду
м.Херсона від 06 листопада 2013 року в
справі за позовом публічного
акціонерного товариства «Фідокомбанк»
до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод
у користуванні власністю шляхом
виселення,

В С Т А Н О В И Л А:

В травні 2013 року ВАТ «ЕРСТЕ БАНК»,
правонаступником якого є ПАТ
«Фідокомбанк» звернулося до суду з
позовом вказуючи на те, що 25.03.2008 року
між ПАТ «ЕРСТЕ БАНК» та ОСОБА_4 було
укладено кредитний договір відповідно
до умов якого остання отримала кошти в
сумі 34 400,00 доларів США. В забезпечення
виконання зобов'язань ОСОБА_4 25.03.2008
року між ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ВАТ «ЕРСТЕ
БАНК» було укладено договір іпотеки
відповідно до якого в іпотеку банку
було передано трикімнатну квартиру за
адресою АДРЕСА_1. 24.12.2010 року
Комсомольським районним судом
м.Херсона ухвалено рішення про
солідарне стягнення кредитної
заборгованості з ОСОБА_4 та її
поручителя ОСОБА_2 у сумі 38 054,82 доларів
США. Примусове виконання рішення суду
здійснювалося ВДВС Комсомольського
РУЮ у м.Херсоні. Стягнення відбувалося
за рахунок належної боржникам
квартири. 30.09.2011 року та 05.12.2011 року
філією ПП «Нива-В.Ш.» проводились
прилюдні торги з реалізації
арештованого майна, а саме:
трьохкімнатної квартири розташованої
за адресою: АДРЕСА_1, проте торги не
відбулись через відсутність покупців.
На підставі ч.6 ст.62 ЗУ «Про виконавче
провадження» ВДВС Комсомольського РУЮ
у м.Херсоні було запропоновано
стягувачу АТ «ЕРСТЕ БАНК» прийняти
вказану квартиру за ціною експертної
оцінки 190 032,00 грн. в рахунок часткового
погашення боргу ОСОБА_4 і зазначена
пропозиція була прийнята банком. 25.01.2012
року ВДВС Комсомольського РУЮ у
м.Херсоні було видано акт про передачу
ПАТ «ЕРСТЕ БАНК» вказаної квартири в
рахунок часткового погашення боргу за
виконавчим написом. На підставі
вказаного акту приватним нотаріусом
ОСОБА_5 були видані АТ «ЕРСТЕ БАНК»
свідоцтва про право власності на
квартиру АДРЕСА_1, зареєстровані в
реєстрі за №46 та №48. Посилаючись на те,
що на даний час ПАТ «ЕРСТЕ БАНК»
позбавлено можливості розпоряджатися
належною банку квартирою у зв'язку з
тим, що в квартирі проживає попередня
власниця ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3, які
здійснюють перешкоди у користуванні та
розпорядженні банком зазначеною
квартирою, на письмову вимогу банку про
звільнення квартири, яка була
надіслана на адресу відповідачки 26.04.2013
року, ніякої відповіді не надійшло,
просили суд виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3 з
квартири АДРЕСА_1, вирішити питання про
стягнення з відповідачки на користь
позивача судового збору.

Рішенням Комсомольського районного
суду м.Херсона від 06 листопада 2013 року
позовні вимоги ПАТ «Фідокомбанк»
задоволено. Вирішено виселити ОСОБА_2,
ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1. Вирішено
питання щодо судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, який діє в
інтересах ОСОБА_2, просить рішення суду
скасувати і ухвалити нове рішення, яким
відмовити позивачу в задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Письмові заперечення на апеляційну
скаргу до суду не надходили.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
що з'явились в судове засідання,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
25.03.2008 року між ПАТ «ЕРСТЕ БАНК» та
ОСОБА_4 було укладено кредитний
договір відповідно до умов якого
остання отримала кошти в сумі 34 400,00
доларів США (а.с.6-7). В забезпечення
виконання зобов'язань ОСОБА_4 25.03.2008
року між ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ВАТ «ЕРСТЕ
БАНК» було укладено договір іпотеки
відповідно до якого в іпотеку банку
було передано трикімнатну квартиру за
адресою АДРЕСА_1 (а.с.8-10). 24.12.2010 року
Комсомольським районним судом
м.Херсона ухвалено рішення про
солідарне стягнення кредитної
заборгованості з ОСОБА_4 та її
поручителя ОСОБА_2 у сумі 38 054,82 доларів
СШ (а.с.13-14). Через неможливість
реалізації на прилюдних торгах вказана
квартира була передана у власність
банку в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
(а.с.20,21). 30.01.2012 року приватним
нотаріусом ОСОБА_5 були видані АТ
«ЕРСТЕ БАНК» свідоцтва про право
власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.22,23).
Згідно довідки про склад сім'ї №089 від
28.03.2013 року виданої ЖКП «ЖЕК-11» в
спірній квартирі проживає ОСОБА_2 та її
син ОСОБА_3 (а.с.25).

У відповідності до вимог ч.3 ст.109 ЖК
України, ст.40 ЗУ «Про іпотеку»
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення є підставою для виселення
всіх мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей. Виселення проводиться
у порядку, встановленому законом. Після
прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
всі мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці не
звільняють житловий будинок або
житлове приміщення у встановлений або
інший погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до роз'яснень, викладених у
п.43 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» від 30 березня
2012 року № 5, при розгляді позову
іпотекодержателя про виселення
мешканців із житлового будинку чи
житлового приміщення в разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
враховувати таке. Згідно з частиною
четвертою статті 9, статті 109 Житлового
кодексу України , статей 39 - 40 Закону
України «Про іпотеку» виселення
мешканців із житлового будинку чи
житлового приміщення, яке є предметом
іпотеки, проводиться в порядку,
встановленому законом. При цьому суд за
заявою іпотекодержателя одночасно з
рішенням про звернення стягнення на
предмет іпотеки за наявності підстав,
передбачених законом, ухвалює рішення
про виселення мешканців цього
житлового будинку чи житлового
приміщення.

При цьому примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за певних умов: якщо мешканці
добровільно не звільнили житловий
будинок чи житлове приміщення, на яке
звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, протягом одного місяця з дня
отримання письмової вимоги
іпотекодержателя або нового власника
або в інший погоджений сторонами строк.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ
«ЕРСТЕ БАНК» 26.04.2013 року на адресу
відповідачки направив письмовий
лист-вимогу (а.с.26), в якому просив
добровільно звільнити житлове
приміщення. Згідно поштових
повідомлень вказаний лист
відповідачка отримала 27.04.2013 власноруч
(а.с.27), однак, в передбачений законом
місячний термін, квартиру не звільнила.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що на
квартиру відповідачів звернуто
стягнення на підставі рішення суду,
досудову письмову вимогу
іпотекодержателя про добровільне
звільнення житла вони не виконали, а
тому на підставі ст.40 Закону України
«Про іпотеку» і ст.109 ЖК України вони
підлягають виселенню в судовому
порядку.

Такий висновок суду відповідає
обставинам справи, підтверджується
дослідженими судом доказами, яким дана
належна юридична оцінка, ґрунтується
на вимогах закону.

Колегією суддів не приймаються до
уваги доводи апеляційної скарги
відносно того, що до участі у справі не
було залучено орган опіки та
піклування, оскільки відповідно до п.
2.1.5 Договору іпотеки іпотекодавець, на
час укладення договору, засвідчує, що
на предмет іпотеки не мають права
власності (часткової власності) або
права користування діти (особи до 18
років) (а.с.8 зв). Враховуючи, що на момент
укладання договору іпотеки,
неповнолітня дитина не була
зареєстрована за спірною адресою,
право користування квартирою шляхом
реєстрації за місцем проживання не
набула, а тому в даному випадку, для
вирішення позовних вимог про виселення
іпотекодавця з усіма мешканцями дозвіл
органу опіки та піклування за
приписами 17 Закону України «Про
охорону дитинства» не вимагається.

Також безпідставними є доводи
апеляційної скарги в частині того, що
суд першої інстанції повинен був
зупинити провадження в справі,
оскільки це питання вирішувалося судом
в порядку встановленому ст.209 ЦПК
України про що було постановлена
ухвала, якою відмовлено в задоволенні
клопотання про зупинення провадження у
справі (а.с.72).

Інші доводи
апеляційної скарги не ґрунтуються на
належних доказах, і як такі, що висновки
суду не спростовують, підлягають
відхиленню.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
рішення суду постановлено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права є законним та
обґрунтованим і скасуванню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в
інтересах ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Комсомольського районного
суду м.Херсона від 06 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності після
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ у
касаційному порядку.

Головуючий:

Судді: