Справа № 433/1445/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2013 року, Троїцький районний суд
Луганської області у складі:

головуючого - судді Бондаренко Л.І.,

при секретарі - Соломіній В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт.Троїцьке цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Троїцької
районної державної адміністрації
Луганської області та відділу
Держземагенства Троїцького району
Луганської області про успадкування
права на земельну ділянку (пай), -

В С Т А Н ОВ И В :

До суду звернулася ОСОБА_1 з позовними
вимогами до Троїцької районної
державної адміністрації Луганської
області та відділу Держземагенства
Троїцького району Луганської області
про успадкування права на земельну
ділянку (пай), в обґрунтування яких
посилається на те, що її мати, ОСОБА_2,
померла ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_2 було
зараховано до штату колгоспу «Шлях
Леніна» Троїцького району Луганської
області і вона працювала там до 01 січня
1968 року до виходу на пенсію,
залишаючись членом вказаного колгоспу,
як пенсіонер, до самої смерті. За життя
ОСОБА_2, а саме 05 травня 1996 року,
колективне сільськогосподарське
підприємство «Шлях Леніна» с.
Лантратівка Троїцького району
Луганської області отримало
відповідний державний акт на право
колективної власності на землю НОМЕР_3,
у наслідок чого було проведено
паювання земель
сільськогосподарського призначення
відповідно до Указу Президента України
№ 720 від 08 серпня 1995 року "Про порядок
паювання земель, переданих в
колективну власність
сільськогосподарським підприємствам і
організаціям ". Позивачка вважає, що так
як її мати при житті була членом
колгоспу, і на момент отримання
підприємством державного акту на право
колективної власності на землю та
розпаювання земель між його членами
була жива, то мала право на земельну
частку (пай) як пенсіонер зазначеного
підприємства, проте помилково не була
включена в список, який додається до
державного акту на право колективної
власності. Про те, що мати позивачки
мала право та не отримала земельної
частки (паю), остання дізналася тільки
на теперішній час, у зв'язку з чим
дізнавшись, що право її покійної матері
на земельну частку (пай) дійсно було
порушено, звернулася до суду. Позивачка
просить суд визнати за нею право
власності на земельну частку (пай) із
резервного фонду Троїцької районної
державної адміністрації Луганської
області, право на яку мала ОСОБА_2 та
виділити позивачці земельну частку
(пай) із земель резерву чи запасу
Троїцького району Луганської області у
розмірі та вартісному виразі, не
більше, чим повинна мати ОСОБА_2 при
розпаюванні земель колективного
сільськогосподарського підприємства
«Шлях Леніна» с. Лантратівка
Троїцького району Луганської області.

Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не
з'явилася, надала до суду заяву, згідно
якої на задоволенні позовних вимог
наполягає у повному обсязі, просить
розглянути вказану справу без її
участі.

Троїцька районна державна
адміністрація Луганської області
свого представника у судове засідання
не направила. Згідно ст. 122 ЗК України (в
редакції Закону України № 5245-VІ від 06
вересня 2012 року) з 01 січня 2013 року право
розпорядження землями державної
власності надане органам Державного
земельного агентства.

Представник відділу Держземагенства
Троїцького району Луганської області
Чабан А.О. у судове засідання не
з'явилася, надала до суду заяву про
визнання позовних вимог та розгляд
справи без її участі.

Суд, вивчивши та проаналізувавши
надані докази, встановив наступні
факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму
Верховного суду України № 5 від 12.06.2009
року «Про застосування норм цивільного
процесуального законодавства, що
регулюють провадження у справі до
судового розгляду» у разі визнання
відповідачем (або його представником
за відсутності у дорученні відповідних
обмежень) позову можливе лише
ухвалення рішення про задоволення
позову, а не про задоволення позову
частково чи про відмову в його
задоволенні.

Ухвалюючи рішення по суті спору чи
постановляючи ухвали в попередньому
судовому засіданні, суд у
мотивувальній частині судового
рішення зазначає лише про дії сторін
щодо розпорядження своїми
процесуальними і матеріальними
правами та здійснені судом заходи з
перевірки таких дій.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 2008
року № 7 «Про судову практику у справах
про спадкування» спадкові відносини
регулюються Цивільним кодексом
України, Законами України від 02 вересня
1993 року № 3425-XII «Про нотаріат», від 23
червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне
приватне право», іншими законами, а
також прийнятими відповідно до них
підзаконними нормативно-правовими
актами.

Відносини спадкування регулюються
правилами Цивільного кодексу України,
якщо спадщина відкрилася не раніше 01
січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до
зазначеної дати застосовується чинне
на той час законодавство, зокрема,
відповідні правила Цивільного кодексу
Української PCP, у тому числі щодо
прийняття спадщини, кола спадкоємців
за законом. У разі коли спадщина, яка
відкрилася до набрання чинності
Цивільного кодексу України і строк на
її прийняття не закінчився до 01 січня
2004 року, спадкові відносини
регулюються цим Кодексом».

Враховуючи спірні правовідносини, суд
приходить до висновку, що у даному
випадку відповідні юридичні факти
виникли під час дії Цивільного кодексу
Української PCP, оскільки спадщина після
смерті ОСОБА_2 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1,
у зв'язку з чим суд при постановленні
рішення керується відповідними
нормами вказаних нормативних актів,
які діяли під час виникнення певних
спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкування
здійснюється за законом і за заповітом.

Спадкування за законом має місце, коли
воно не змінено заповітом.

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при
спадкуванні за законом спадкоємцями
першої черги є, в рівних частках, діти (у
тому числі усиновлені), дружина і
батьки (усиновителі) померлого. До
числа спадкоємців першої черги
належить також дитина померлого, яка
народилася після його смерті.

Згідно довідки виконавчого комітету
Лантратівської сільської ради
Троїцького району Луганської області
№ 635 від 04 жовтня 2013 року державний акт
на право колективної власності на
землю НОМЕР_3 було видано колективному
сільськогосподарському підприємству
«Шлях Леніна» с. Лантратівка
Троїцького району Луганської області 05
травня 1996 року (а.с.12).

Згідно свідоцтва про смерть серії
НОМЕР_1 ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1
(а.с.14).

За життя ОСОБА_2 було зараховано до
штату колгоспу «Шлях Леніна»
Троїцького району Луганської області і
вона працювала там до 01 січня 1968 року до
виходу на пенсію, залишаючись членом
вказаного колгоспу. Вказане
підтверджується пенсійним
посвідченням члена колгоспу, виданим
останній 10 листопада 1970 року. З 01 жовтня
1991 року ОСОБА_2 було перепризначено
пенсію, на підставі чого останній було
видане ще одне пенсійне посвідчення
члена колгоспу, на підставі якого вона
отримувала пенсію до моменту смерті
(а.с.10-11). Таким чином, з вищевикладеного
вбачається, що ОСОБА_2, з 01 січня 1968 року
до моменту смерті була членом колгоспу
«Шлях Леніна» с. Лантратівка
Троїцького району Луганської області,
як пенсіонер, що підтверджується
вищезазначеними пенсійними
посвідченнями члена колгоспу.

Згідно свідоцтва про народження серії
НОМЕР_2 ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_2 (а.с.13).,
тобто спадкоємицею за законом
відповідно до положень ст. 529 ЦК УРСР.

Згідно розрахунку земельної частки
(паю) і її вартості по колективному
сільськогосподарському підприємстві
«Шлях Леніна», наданої відділом
Держземагенства Троїцького району
Луганської області, вартість земельної
частки (паю), яка повинна належати члену
колективного сільськогосподарського
підприємства, складає 19495 грн. 94 коп.,
розмір земельної частки (паю) складає
6,95 умовних кадастрових гектар.

Пунктом 1 Указу Президента України від 8
серпня 1995 р. № 720 /95 «Про порядок
паювання земель, переданих у
колективну власність
сільськогосподарським підприємствам і
організаціям» встановлено, що паюванню
підлягають сільськогосподарські
угіддя, передані у колективну
власність колективним
сільськогосподарським підприємствам,
сільськогосподарським кооперативам,
сільськогосподарським акціонерним
товариствам, у тому числі створеним на
базі радгоспів та інших державних
сільськогосподарських підприємств.
Паювання земель радгоспів та інших
державних сільськогосподарських
підприємств здійснюється після
перетворення їх на колективні
сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до п. 5 Постанови Верховної
Ради України «Про прискорення
земельної реформи та приватизацію
землі» № 2200 від 13.03.1992 р. роздержавлення
і приватизація земель
сільськогосподарських підприємств і
організацій провадяться починаючи з 15
травня 1992 р. відповідно до проектів, які
розробляються керівництвом
(адміністрацією) цих підприємств та
організацій за участю експертів і
державних землевпорядних організацій,
схвалюються трудовими колективами і
затверджуються за поданням сільської
(селищної) Ради районною (міською) Радою
народних депутатів.

Згідно з п.п. 1, 2. 3, 5 ст. 25 Земельного
кодексу України при приватизації
земель державних і комунальних
сільськогосподарських підприємств,
установ та організацій земельні
ділянки передаються працівникам цих
підприємств, установ та організацій,
працівникам державних та комунальних
закладів освіти, культури, охорони
здоров'я, розташованих на території
відповідної ради, а також пенсіонерам з
їх числа з визначенням кожному з них
земельної частки (паю). Рішення про
приватизацію земель державних і
комунальних сільськогосподарських
підприємств, установ та організацій
приймають органи виконавчої влади або
органи місцевого самоврядування
відповідно до їх повноважень за
клопотанням працівників цих
підприємств, установ та організацій.
Землі у приватну власність особам,
зазначеним у частині першій цієї
статті, передаються безоплатно. Особи,
зазначені у частині першій цієї статті,
мають гарантоване право одержати свою
земельну частку (пай), виділену в натурі
(на місцевості).

Відповідно до п. 2 Указу Президента
України «Про порядок паювання земель,
переданих у колективну власність
сільськогосподарським підприємствам і
організаціям»№720 від 08.08.1995 р. право на
земельну частку (пай) мають члени
колективного сільськогосподарського
підприємства, сільськогосподарського
кооперативу, сільськогосподарського
акціонерного товариства, в тому числі
пенсіонери, які раніше працювали в
ньому і залишаються членами
зазначеного підприємства, кооперативу,
товариства, відповідно до списку, що
додається до державного акта на право
колективної власності на землю. При
паюванні вартість і розміри в умовних
кадастрових гектарах земельних часток
(паїв) всіх членів підприємства,
кооперативу, товариства є рівними.

Право на земельну частку (пай) виникає в
осіб, які на час видачі колективному
сільськогосподарському підприємству
державного акта на право колективної
власності на землю були чи залишалися
членами цього підприємства. Самий по
собі факт того, що пенсіонер не
перебував у трудових відносинах з
таким підприємством чи за життя не
одержав сертифікат на право на
земельну частку (пай), не є підставами
для висновку про відсутність у нього
права на земельну частку (пай). У разі
смерті члена колективного
сільськогосподарського підприємства,
що набув права на земельну частку (пай)
з дня видачі КСП державного акта на
право колективної власності на землю,
успадкування права на земельний пай
здійснюється за загальними правилами
про спадкування.

Відповідно до статті 5 Закону України
«Про колективне сільськогосподарське
підприємство» від 14.02.1992 2114-ХІІ,
членство в підприємстві ґрунтується на
праві добровільного вступу до
колективу підприємства і
безперешкодного виходу із складу його
членів. ОСОБА_2 на момент виходу на
пенсію була членом колгоспу «Шлях
Леніна» Троїцького району Луганської
області, доказів про виключення
останньої з членів колгоспу після
виходу на пенсію, до суду надано не
було.

З огляду на вищезазначене вбачається,
що ОСОБА_2 за життя була членом колгоспу
«Шлях Леніна» Троїцького району
Луганської області і на момент
отримання підприємством державного
акту на право колективної власності на
землю та розпаювання земель між його
членами була жива, однак з невідомих
причин не була включена до списку, який
додається до державного акту на право
колективної власності на землю
колективного сільськогосподарського
підприємства «Шлях Леніна» як
пенсіонер зазначеного підприємства.

Проте, зі змісту постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ» від 16.04.2004 року №7 (далі Пленум)
вбачається, що саме по собі невнесення
до списку, не позбавляє права особи на
земельну частку, за умови її членства в
КСП на момент отримання державного
акта.

Отже, згідно Указу Президента України
«Про невідкладні заходи щодо
прискорення земельної реформи у сфері
сільськогосподарського виробництва»
від 10.11.1994 р. на дату одержання
колективним сільськогосподарським
підприємством «Шлях Леніна»
державного акту на право колективної
власності на землю, тобто на 05 травня 1996
року ОСОБА_2, перебуваючи на пенсії,
залишалася членом колективного
сільськогосподарського підприємства і
мала право на земельну частку (пай),
однак не була включена у списки осіб,
які мають право на земельну частку
(пай).

Позивачка, як спадкоємиця першої черги
за законом має право на успадкування
усіх прав та обов'язків, що належали
спадкодавцеві на момент його смерті і,
відповідно, має право на успадкування
права на земельну частку (пай).

Відповідно до п. п. 23, 24 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
16.04.2004 р. №7 «Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ» потрібно
мати на увазі, що згідно зі ст. 25 ЗК
України при приватизації земель
державних та комунальних
сільськогосподарських підприємств,
установ, організацій земельні ділянки

ередаються їх працівникам, а також
пенсіонерам з числа працівників з
визначенням кожному з них земельної
частки (паю) за рішенням органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування і кожна з цих осіб має
гарантоване право одержати безоплатно
свою земельну частку (пай), виділену в
натурі (на місцевості). Член
колективного сільськогосподарського
підприємства, включений до списку, що
додається до державного акта на право
колективної власності на землю,
набуває права на земельну частку (пай) з
дня видачі цього акта, і в разі його
смерті успадкування права на земельний
пай здійснюється за нормами ЦК, у тому
числі й у випадку, коли з різних причин
ця особа не отримала сертифікат на
право на земельну частку (пай). При
неможливості надати такій особі
земельну частку (пай) з колективної
власності через відсутність
необхідної для цього землі остання
відповідно до п. 7 Указу Президента
України від 8 серпня 1995 р. №720/95 «Про
порядок паювання земель, переданих у
колективну власність
сільськогосподарським підприємствам і
організаціям» має бути надана із
земель резервного фонду, створеного
місцевою радою під час передачі землі у
колективну власність.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
права позивачки порушені та підлягають
захисту.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Така ж позиція викладена й у п. 11
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про
судове рішення у цивільній справі»,
відповідно до якого, установивши, що
строк для звернення з позовом
пропущено без поважної причини, суд у
рішенні зазначає про відмову в позові з
цих підстав, якщо про застосування
позовної давності заявлено стороною у
спорі, зробленою до ухвалення ним
рішення, крім випадків, коли позов не
доведено, що є самостійною підставою
для цього. В даному разі строк позовної
давності не пропущений, так як
позивачка довідалася про порушення
свого права в 2013 році.

За таких обставин та доказів,
досліджених і перевірених у судовому
засіданні, суд приходить до висновку,
що ОСОБА_2 набула право на земельну
частку (пай), вимоги позивачки
грунтуються на діючому законодавстві,
а тому підлягають до задоволення.

На підставі вищевикладеного, ст. 25
Земельного кодексу України, Указу
Президента України «Про порядок
паювання земель, переданих у
колективну власність
сільськогосподарським підприємствам і
організаціям», ст. 2 Закону України «Про
порядок виділення в натурі (на
місцевості) земельних ділянок
власникам земельних часток (паїв)», п. 4
Постанови Пленуму Верховного суду
України № 5 від 12.06.2009 року «Про
застосування норм цивільного
процесуального законодавства, що
регулюють провадження у справі до
судового розгляду», п.1 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 30
травня 2008 року № 7 «Про судову практику
у справах про спадкування», ст.ст. 524, 529
ЦК УРСР, керуючись ст. ст. 10, 60, 80, 84, 88,
212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у
повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
земельну частку (пай) із земель резерву
чи запасу Троїцького району Луганської
області, право на яку мала ОСОБА_2.

Виділити ОСОБА_1 земельну частку (пай)
із земель резерву чи запасу Троїцького
району Луганської області у розмірі та
вартісному виразі, не більше, чим
повинна мати ОСОБА_2 при розпаюванні
земель колективного
сільськогосподарського підприємства
«Шлях Леніна» с. Лантратівка
Троїцького району Луганської області,
а саме розміром 6,95 умовних кадастрових
гектари, вартістю 19495 грн. 94 коп.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Луганської області
через Троїцький районний суд
Луганської області шляхом подання
апеляційної скарги на рішення суду
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не було скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя

Бондаренко Л.І.