Справа № 562/1839/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" грудня 2013 р. Здолбунівський
районний суд

Рівненської області

головуючого судді Мички І.М.

при секретарі Прадош О.М.

з участю представника позивача ОСОБА_1

та представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Здолбунові цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
визнання договору дійсним та
витребування майна чужого незаконного
володіння, -

в с
т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся з позовом, в якому
зазначив, що рішенням Здолбунівського
районного суду від 25 лютого 2013 р.
визнано дійсним договір купілі-продажу
нерухомого майна укладеного між ОСОБА_5
та ОСОБА_3 та визнано за позивачем право
власності на кімнату АДРЕСА_1.

Однак, звернувшись до Реєстраційної
служби Здолбунівського районного
управління юстиції, він дізнався, що
право власності на вказану нерухомість
уже зареєстроване за ОСОБА_4 згідно
договору дарування від 06 серпня 2012 року
укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_4

Вважає, що договір дарування має бути
визнаний недійсним, оскільки на
відчуження даної кімнати 31 січня 2011 р.
було накладено заборону, а також у
звязку з тим, що ОСОБА_6 не був власником
спірної кімнати на час укладення
договору. Просить суд визнати договір
недійсним з моменту укладення та
витребувати від ОСОБА_4 кімнату
АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав повністю.

Представник відповідача позов не
визнав, просить в позові відмовити.
Пояснив суду, що рішенням апеляційного
суду Рівненської області від 02 вересня
2013 р. скасовано рішення
Здолбунівського районного суду від 25
лютого 2013 року в справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про визнання договору
дійсним та визнання права власності на
нерухоме майно та в задоволенні цих
позовних вимог відмовлено. Отже на час
укладення оспорюваного договору
дарування власником спірної кімнати
був ОСОБА_6, а не ОСОБА_3 Що стосується
заборони на відчуження, то вона була
накладена на квартиру, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1, а не на кімнату в
гуртожитку, яка була предметом
договору дарування.

Вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до висновку, що у
задоволенні позові слід відмовити з
наступних підстав:

31 січня 2011 р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 було
укладено попередній договір
купівлі-продажу нерухомого майна, за
яким сторони зобовязались у
майбутньому не пізніше 31 січня 2012 р.
укласти договір купівлі-продажу
квартири, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1.

У звязку з посвідченням цього договору
приватним нотаріусом Рівненського
міського нотаріального округу ОСОБА_7
накладено заборону відчуження
зазначеної в договорі квартири, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка
належить ОСОБА_6

Рішенням Здолбунівського районного
суду від 25 лютого 2013 р. у справі №
1708/2993/12 визнано дійсним договір
купівлі-продажу кімнати АДРЕСА_1,
укладений 31 січня 2011 року між ОСОБА_5 та
ОСОБА_3 та визнано за ОСОБА_3 право
власності на кімнату АДРЕСА_1. Рішенням
апеляційного суду Рівненської області
від 02 вересня 2013 р. вказане рішення
скасоване, ОСОБА_3 в задоволенні
позовних вимог відмовлено.

06 серпня 2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4
укладено договір дарування,
посвідчений приватним нотаріусом
Здолбунівського районного
нотаріального округу Рівненської
області ОСОБА_9 та зареєстрований в
реєстрі за № 597. За даним договором
ОСОБА_6 подарував, а ОСОБА_4 прийняла у
дарунок належну Дарувальнику кімнату
АДРЕСА_1. Документом, який підтверджує
право власності Дарувальника на
відчужувану ним кімнату у гуртожитку є:
свідоцтво про право власності, видане
Здолбунівською міською радою 23.07.2012
року.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин
є правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Судом не встановлено порушення прав,
свобод чи інтересів позивача
укладенням договору дарування від 06
серпня 2012 року та підстав недійсності
даного правочину. Рішення
Здолбунівського районного суду від 25
лютого 2013 року, на яке позивач
посилається як на правовстановлюючий
документ на спірну кімнату, скасоване
рішенням апеляційного суду
Рівненської області від 02 вересня 2013
року.

Як вбачається з Витягу про реєстрацію в
Єдиному реєстрі заборон відчуження
обєктів нерухомого майна № 30153139 від
31.01.2011 року, обєктом обтяження
рахується квартира АДРЕСА_1.

Накладення заборони відчуження
кімнати АДРЕСА_1 судом не встановлено.
Крім того, ця кімната належала ОСОБА_6
на підставі свідоцтва про право
власності виданого 23.07.2012 р., тобто
після укладення попереднього договору
між позивачем та ОСОБА_6

Відповідно до ч. 3 ст. 388 ЦК України якщо
майно було набуто безвідплатно в особи,
яка не мала права його відчужувати,
власник має право витребувати його від
добросовісного набувача у всіх
випадках.

Оскільки позивач не є власником
кімнати АДРЕСА_1, він не має права на
витребування його від добросовісного
набувача.

Керуючись ст.ст.10, 60, 88, 212-215 ЦПК України,
ст.ст. 204, 635 ЦК України, суд -

в и р і ш и в :

ОСОБА_3 в позові до ОСОБА_4 про
визнання договору дійсним та
витребування майна чужого незаконного
володіння - відмовити за
безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Рівненської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення через Здолбунівський
районний суд.

С у д д я