Справа № 521/8120/13-ц
№пр.2/521/4789/13
З А О Ч Н Е Р
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 грудня 2013 року Малиновський районний
суд м. Одеси у складі:
головуючого - судді Буран О.М.
при секретарі - Янкул Г.І.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
матеріальної та моральної шкоди,
заподіяної внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, суд
Позивач звернувся до Малиновського
районного суду м. Одеси з позовом до
ОСОБА_2, про відшкодування матеріальної
сто п'ятдесят чотири) грн. 63 коп. та
моральної шкоди у розмірі 20 000 (двадцять
тисяч) грн., а також судові втрати у
розмірі 372,00 гривень.
Свої вимоги позивач мотивує тим, що
19.01.2013 року об 16 год. 10хв. ОСОБА_2, керуючи
автомобілем «Опель Астра» д/н НОМЕР_1 на
перехресті вулиць Люстдорфська дорога
та Бреуса, допустив зіткнення з
автомобілем «Шевроле» д/н НОМЕР_2 під
керуванням ОСОБА_1, після чого залишив
місце дорожньо-транспортної пригоди.
Зіткнення сталося з вини відповідача.
Постановою Комінтернівського
районного суду Одеської області від
04.04.2013 року відповідача було визнано
винним у скоєнні правопорушення
передбаченого ст.122-4 КУпАП та накладено
адміністративне стягнення у розмірі 260
грн. Внаслідок ДТП позивачеві було
завдано матеріальних збитків, згідно
висновку №015/13 експерта ОСОБА_3 від
18.02.2013 року на суму 16 157,96 грн. Внаслідок
проведення автотоварознавчого
дослідження, згідно акту виконаних
робіт від 18.02.2013 року №21, позивачем було
сплачено кошти у розмірі 600,00 гривень,
також було придбано лікарських засобів
на загальну суму 396,67 гривень. Загальна
сума матеріального збитку становить 17
154,63 гривень. Крім того, позивачу,
дорожньо-транспортної пригоди, було
заподіяно моральну шкоду, розмір якої
він оцінює у сумі 20 000,00 гривень. В
добровільному порядку відповідач
відмовляється відшкодувати позивачу
заподіяну матеріальну та моральну
шкоду. З метою відновлення свого
порушеного права, позивач змушений
звернутися з вказаним позовом до суду.
Представник позивача у судове
засідання з'явився, позовні вимоги
підтримав та просив їх задовольнити у
Відповідач у судове засідання не
з'явився, про час і місце розгляду
справи був сповіщений належним чином,
за допомогою надіслання на його адресу
повістки про виклик до суду, причини
неявки суду не повідомив. Зі згоди
представника позивача, суд ухвалює
рішення при заочному слухання справи,
що відповідає положенням ст. 224 ЦПК
України.

Відповідно до ст. 169 ЦПК України, якщо
суд не має відомостей про причину
неявки Відповідача, повідомленого
належним чином, або причину неявки буде
визнано не поважною, суд вирішує справу
на підставі наявних у справі даних чи
доказів.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
пояснення представника позивача,
оцінивши наявні докази у їх сукупності,
суд вважає, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що
згідно Свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_3 від 15.09.2011
року, видане УДАІ ГУ МВС України в
м.Одесі, автомобіль марки «Шевроле» д/н
НОМЕР_2 належить ОСОБА_1.

Судом встановлено, що 19.01.2013 року об 16
год. 10хв. ОСОБА_2, керуючи автомобілем
«Опель Астра» д/н НОМЕР_1 на перехресті
вулиць Люстдорфська дорога та Бреуса,
допустив зіткнення з автомобілем
«Шевроле» д/н НОМЕР_2 під керуванням
ОСОБА_1, після чого залишив місце
дорожньо-транспортної пригоди, чим
порушив п.2.10 ПДР України.

Постановою Комінтернівського
районного суду Одеської області від
04.04.2013 року ОСОБА_2 було визнано винним у
скоєнні правопорушення, передбаченого
ст.122-4 КУпАП та накладено
адміністративне стягнення у розмірі 260
грн.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України,
постанова по справі про
адміністративне правопорушення
обов'язкова для суду, що розглядає
справу про цивільно-правові наслідки
дій особи, стосовно якої ухвалено
постанову, з питань, чим мали місце ці
дії та чи вчинені вони цією з особою.
Таким чином, вина Відповідача у скоєнні
дорожньо-транспортної пригоди є
преюдиціальним фактом, та не підлягає
доказуванню.

Судом встановлено, що внаслідок ДТП,
позивачеві було завдано матеріальних
збитків, згідно висновку №015/13 експерта
ОСОБА_3 від 18.02.2013 року на суму 16 157,96
грн.. Крім того, позивачем було придбано
лікарських засобів на загальну суму 396,
67 грн, що підтверджується копіями
квитанцій. Внаслідок проведення авто
товарознавчого дослідження, згідно
акту виконаних робіт від 18. 02.2013 року №
21, позивачем було сплачено кошти в
розмірі 600 грн., що також
підтверджується копією квитанції.

Відповідно положенням ст. 20 ЦК України,
право на захист особа здійснює на свій
розсуд. Нездійснення особою права на
захист не є підставою для припинення
цивільного права, що порушене, крім
випадків, встановлених законом.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 1188 Цивільного
Кодексу України, шкода, завдана
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки, відшкодовується
на загальних підставах, а саме - шкода,
завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

З пункту 9 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 6 від 27.03.1992 р. «Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди» витікає, що при визначенні
розміру відшкодування шкоди,
заподіяної майну, незалежно від форм
власності, судам слід враховувати, що
відшкодування шкоди шляхом покладення
на відповідальну за неї особу обов'язку
надати річ того ж роду і якості,
виправити пошкоджену річ, іншим шляхом
відновити попереднє становище в
натурі, застосовується, якщо за
обставинами справи цей спосіб
відшкодування шкоди можливий. Коли
відшкодування шкоди в натурі
неможливе, потерпілому
відшкодовуються в повному обсязі
збитки відповідно до реальної вартості
на час розгляду справи втраченого
майна, робіт, які необхідно провести,
щоб виправити пошкоджену річ, усунути
інші негативні наслідки неправомірних
дій заподіювача шкоди.

Згідно ст. 22 Цивільного Кодексу
України, особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками є витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки).

Відповідно до ст. ст. 1166, майнова шкода,
завдана неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю особистим
немайновим правам фізичної або
юридичної особи, а також шкода, завдана
майну фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі, яка
її завдала.

Згідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі володіє
транспортним засобом.

Крім того, внаслідок протиправних дій
відповідача, позивачу було заподіяно
моральної шкоди, яка полягає в завданні
фізичного болю та душевних страждань,
що призвело до погіршення стану
здоров'я, приниження честі і гідності
позивача.

Судом встановлено, що на протязі
тривалого часу ОСОБА_1 проходив
лікування та реабілітацію стану
здоров'я у клінічному закладі.
Внаслідок вчинення вказаних дій з боку
відповідача, позивач не мав змоги
працювати та отримувати дохід. Згідно
виписки з медичної карти амбулаторного
хворого, позивач перебував у
стаціонарі на лікуванні у період з 24.
01.2013 року по 31.01.2013 року.

Крім того, в момент скоєння ДТП позивач
пережив сильні душевні страждання,
наслідком яких явились прояви
неврівноваженості, підвищеній
дратівливості й порушення сну. Вказані
симптоми мають прояви до теперішнього
часу. Також внаслідок трапляння
вказаної події, був порушений
нормальний стан життя позивача,
з'явились незручності, пов'язані зі
зміною звичного розкладу дня, довелося
на невизначений термін відкласти
заплановані поїздки. Виникли складнощі
побутового характеру.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає: у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі, гідності, а також ділової
репутації фізичної або юридичної
особи. Моральна шкода відшкодовується
грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості. Моральна
шкода відшкодовується незалежно від
майнової шкоди, яка підлягає
відшкодуванню, та не пов'язана з
розміром цього відшкодування. Моральна
шкода, завдана фізичні або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995
року «Про судову практику з справ про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Моральна шкода може
полягати, зокрема в моральних
переживаннях у звязку з ушкодженням
здоровя, у порушенні нормальних
життєвих звязків через неможливість
продовження активного громадського
життя, порушенні стосунків з
оточуючими людьми, при настанні інших
негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній особі
або юридичній особою неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

Враховуючи стан здоров`я потерпілого
ОСОБА_1, тяжкість вимушених змін у
життєвих і виробничих стосунках
позивача, час та зусилля, необхідні для
відновлення попереднього стану,
виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості, суд
вважає за необхідне частково
задовольнити вимоги позивача і
стягнути з відповідача на його користь
суму заподіяної моральної шкоди у
розмірі 7 000,00 грн.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові
витрати складаються з судового збору
та витрат, пов'язаних з розглядом
справи.

Статтею 88 ЦПК України передбачено, що
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Тому суд стягує з відповідача на
користь позивача суму судового збору у
розмірі 372,00 грн.

Керуючись ст. 55 Конституції України, ст.
ст. 1, 3, 10, 11, 60, 88, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 20
1188 ЦК України, Постановою Пленуму ВСУ №
6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди», Постановою
Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 р. «Про судове
рішення у цивільній справі», суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення матеріальної та моральної
шкоди, заподіяної внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
відшкодування суму завданої
матеріальної шкоди у розмірі 17154,63
(сімнадцять тисяч сто п'ятдесят чотири)
грн. 63 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
відшкодування суму завданої моральної
шкоди у розмірі 7 000 (сім тисяч) гривень 00
копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі
372,00 (триста сімдесят дві) гривні..

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом 10
днів з дня його отримання.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. Якщо апеляційна скарга не була
подана протягом десяти днів після
отримання відповідачем копії рішення,
рішення суду набирає законної сили
після закінчення цього строку. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Суддя
О.М. Буран