Справа № 2-506/12
Провадження № 22ц/782/4009/13
РІШЕННЯ

іменем України

10 грудня 2013 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі:

головуючого судді - Авалян Н.М.

суддів - Максюти І.О., Туренка С.І.

при секретарі - Арутюнян Р.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Луганської області
апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 на рішення Свердловського
міського суду Луганської області від 05
серпня 2013 року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про виселення з квартири та
зобов'язання зняти з реєстрації та
зустрічним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання
недійсними свідоцтва про право
власності на житло та свідоцтва про
право на спадщину,-

ВСТАНОВИЛА :

03 липня 2007 року до суду
звернулись ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 з
позовом, який уточнили 30 липня 2007 року,
до відповідачів Виконавчого комітету
Свердловської міської ради, ДП
«Свердловантрацит», ОСОБА_4, ОСОБА_7
(змінила прізвище на ОСОБА_7), в якому
просили: 1) зобов'язати Виконавчий
комітет Свердловської міської ради
надати родині ОСОБА_1 у зв'язку з
відселенням з жилого будинку, що
руйнувався, за адресою: АДРЕСА_1 та
його знесенням рівноцінну двокімнатну
квартиру; 2) визнати недійсним ордер
№38426, виданий 05 жовтня 2005 року на ім'я
ОСОБА_1 на заселення квартири за
адресою: АДРЕСА_2; 3) стягнути з ДП
«Свердловантрацит» на користь ОСОБА_1
матеріальну шкоду в розмірі 5 490 грн.; 4)
стягнути з відповідачів солідарно на
користь позивачів моральну шкоду в
розмірі по 20 000 грн. (т.1. а.с.5-8, 36-40)

Ухвалою Свердловського міського
суду Луганської області від 09 січня 2008
року провадження у справі в частині
вказаних позовних вимог до
відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_9 було
закрито у зв'язку з відмовою від позову.
(т.1. а.с.63)

09 січня 2008 року позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_3,
ОСОБА_2 уточнили позов до відповідачів
Виконавчого комітету Свердловської
міської ради, ДП «Свердловантрацит»,
подавши уточнену позовну заяву, в якій
просили: 1) зобов'язати Виконавчий
комітет Свердловської міської ради
надати родині ОСОБА_1 у зв'язку з
відселенням з жилого будинку, що
руйнувався, за адресою: АДРЕСА_1 та
його знесенням іншу двокімнатну
квартиру за адресою: АДРЕСА_3; 2)
стягнути з ДП «Свердловантрацит» на
користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в
розмірі 5 490 грн.; 3) стягнути з
відповідачів солідарно на користь
позивачів моральну шкоду в розмірі по 20
000 грн. (т.1. а.с.68-72)

10 березня 2010 року позивачі ОСОБА_1
та ОСОБА_2 подали доповнену позовну
заяву зі зміненими предметом та
підставою позову до відповідачів
ОСОБА_4, ОСОБА_5, в якому просили: 1)
визнати недійсним свідоцтво про
приватизацію квартири за адресою:
АДРЕСА_2; 2) визнати недійсним свідоцтво
про право на спадщину на частку
вказаної квартири; 3) визнати дійсним
договір найму вказаної квартири; 4)
визнати за ними право користування
вказаною квартирою. (т.2. а.с.33-37)

09 квітня 2010 року позивачі ОСОБА_1,
ОСОБА_3, ОСОБА_2 подали уточнений позов
до відповідачів Виконавчого комітету
Свердловської міської ради, ДП
«Свердловантрацит», в якому просили: 1)
стягнути з Виконавчого комітету
Свердловської міської ради на користь
ОСОБА_1, ОСОБА_2 витрати на ремонт
квартири в розмірі 19 413,65 грн.; 2)
стягнути з Виконавчого комітету
Свердловської міської ради на користь
ОСОБА_1, ОСОБА_2 витрати на оренду житла
в період ремонту квартири в розмірі 25 875
грн.; 3) стягнути солідарно з
Виконавчого комітету Свердловської
міської ради, ДП «Свердловантрацит» на
користь кожного з позивачів моральну
шкоду в розмірі по 50 000 грн. (т.2. а.с.112-116)

16 лютого 2009 року ОСОБА_4, ОСОБА_7
звернулись до суду з позовом до
відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, в якому
просили: 1) виселити відповідачів без
надання іншого житлового приміщення з
квартири за адресою: АДРЕСА_2; 2)
зобов'язати ВГІРФЛ Свердловського МВ
УМВС України в Луганській області
зняти відповідачів з реєстрації за
вказаною адресою. (т.2. а.с.8-9)

Ухвалою від 14 лютого 2012 року в якості
належного відповідача був залучений
ДТЕК «Свердловантрацит» за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання
недійсним свідоцтва про приватизацію
та за зустрічним позовом ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 про
виселення. (т.2. а.с.200)

Ухвалою від 10 серпня 2012 року було
закрито провадження в частині позовних
вимог ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 до
відповідачів Виконавчого комітету
Свердловської міської ради, ДП
«Свердловантрацит» про стягнення
матеріальної та моральної шкоди. (т.2.
а.с.241)

Остаточно судом були розглянуті
позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2
до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання
недійсними свідоцтва про право
власності на квартиру в порядку
приватизації та свідоцтва про визнання
права власності на частку квартири в
порядку спадкування за законом та
зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про виселення
з квартири та зняття з реєстраційного
обліку в квартирі.

Рішенням Свердловського міського
суду Луганської області від 05 серпня 2013
року частково задоволено позовна заява
ОСОБА_4, ОСОБА_5

Виселено ОСОБА_1, ОСОБА_2 з квартири за
адресою: АДРЕСА_2 з наданням
рівноцінного житлового приміщення із
зняттям з реєстраційного обліку за
вказаною адресою.

Відмовлено в задоволенні позову
ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про визнання недійсними
свідоцтва про приватизацію квартири та
свідоцтва про право на спадщину.

Вирішено питання про судові витрати

В апеляційній скарзі позивачі
ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 просять рішення
суду скасувати і ухвалити нове рішення
про відмову в задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 в повному обсязі
та задоволення їх позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, доводи сторін,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд не обмежений доводами апеляційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде встановлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

Відповідно до п.п.1,2,3 ч.1 ст.307 ЦПК
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право залишити його без змін,
скасувати рішення і ухвалити нове
рішення по суті позовних вимог або
змінити рішення.

Відповідно до п.4 ч. 1 ст.309 ЦПК України
підставою для зміни чи скасування
рішення суду першої інстанції є
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Відповідно до вимог ст.ст.11,213 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, повинен
вирішити справу згідно із законом,
ухваливши рішення на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним нормам процесуального
права рішення суду першої інстанції не
відповідає.

Судом першої інстанції помилково
визначено, що позовні вимоги ОСОБА_1,
ОСОБА_3, ОСОБА_2 є зустрічними до
позовних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5, що не
відповідає матеріалам справи, з яких
вбачається, що ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2
звернулись до суду з позовом 03 липня 2007
року, а ОСОБА_4, ОСОБА_7 звернулись до
суду з позовом 16 лютого 2009 року.

Таким чином, предметом судового
розгляду був основний позов ОСОБА_1,
ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
визнання недійсними свідоцтва про
право власності на квартиру в порядку
приватизації та свідоцтва про визнання
права власності на частку квартири в
порядку спадкування за законом та
зустрічний позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 до
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про виселення з квартири
та зняття з реєстраційного обліку в
квартирі.

Відмовляючи в задоволені позову
ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання
недійсними свідоцтва про приватизацію
квартири та свідоцтва про право на
спадщину за законом на частку квартири,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивачами не було надано доказів того,
що приватизація квартири та оформлення
спадщини на частку квартири були
здійснені з порушенням законодавства.

Проте, повністю з таким висновком
погодитись не можна з огляду на те, що
поза увагою суду першої інстанції
залишилась та обставина, що для
правильного вирішення спору в
зазначеній частині необхідно було
встановити, чи порушуються
приватизацією квартири, а в подальшому
успадкуванням частки квартири права та
законні інтереси позивачів.

Відповідно до ст.ст.16, 15 ЦК України
кожна особа має право на захист в
судовому порядку свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання, кожна особа має право
на захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства та
відповідає способам захисту права,
встановленого законом.

Реалізуючи передбачене ст.64
Конституції України право на судовий
захист, звертаючись до суду, особа
вказує в позові власне суб'єктивне
уявлення про порушене право чи
охоронюваний інтерес та спосіб його
захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати
об'єктивну оцінку наявності порушеного
права чи інтересу на момент звернення
до суду, а також визначити, чи
відповідає обраний позивачем спосіб
захисту порушеного права тим, що
передбачені законодавством, та чи
забезпечить такий спосіб захисту
відновлення порушеного права позивача

З матеріалів справи вбачається
наступне.

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є
членами однієї сім'ї. ОСОБА_1 є дочкою
ОСОБА_2 та матір'ю ОСОБА_3

Позивачі проживали в
багатоквартирному житловому будинку
за адресою: АДРЕСА_1, який перебував на
балансі ВП УЖКГіТС ДП
«Свердловантарцит».

Вказаний будинок рішенням Виконавчого
комітету Свердловської міської ради
від 15 березня 2005 року №111 був визнаний
таким, що руйнується, у зв'язку з чим
підлягає знесенню.

08 вересня 2005 року генеральним
директором ДП «Свердловантрацит» було
видане розпорядження за №146 про
відселення сім'ї ОСОБА_1 у звільнену
квартиру за адресою: АДРЕСА_2.

У зв'язку з відселенням із зруйнованого
будинку 05 жовтня 2005 року ОСОБА_1 на
підставі рішення Виконавчого комітету
Свердловської міської ради від 27
вересня 2005 року №389 був виданий ордер
№33426 на право заняття квартири за
адресою: АДРЕСА_2 складом сім'ї: син -
ОСОБА_3, батько - ОСОБА_2.

Будинок, в якому розташована вказана
квартира, знаходився на балансі КП РЕЖ
№3 Виконавчого комітету Свердловської
міської ради. В квартирі на момент
отримання ордеру ніхто не проживав.

Після проведення в квартирі ремонту
з'ясувалось, що квартира була
приватизована в рівних частках 08 липня
1994 року подружжям ОСОБА_10 та ОСОБА_4, а
також їх дочкою ОСОБА_7 (після
реєстрації шлюбу 16 вересня 2005 році
змінила прізвище на ОСОБА_7).

Реєстрація права власності на квартиру
в порядку приватизації була здійснена
19 вересня 2006 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_10 помер.

Після його смерті належну йому 1/3
частку в квартирі успадкувала його
дружина ОСОБА_4, про що 03 липня 2007 року
Першою Свердловською державною
нотаріальною конторою їй було видане
свідоцтво про право на спадщину за
законом.

В спірній квартирі на момент вирішення
справи проживають ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які
в ній зареєстровані.

Зазначені обставини підтверджені
поясненнями сторін, а також письмовими
доказами. ( т.1 а.с.11,12,13,13а, 30,31, т.2
а.с.13,15.16,19,20, 21, 22)

Таким чином, матеріалами справи
підтверджено, що позивачі ОСОБА_1,
ОСОБА_3, ОСОБА_2 були вселені в квартиру,
яка на праві часткової власності
належала відповідачкам ОСОБА_4 (1/3
частка - в порядку приватизації та 1/3
частка - в порядку спадкування) та
ОСОБА_11 (1/3 частка - в порядку
приватизації). Приватизацією квартири
в 1994 році сім'єю відповідачів права та
законні інтереси позивачів не були
порушені.

За таких обставин позивачі ОСОБА_1,
ОСОБА_3, ОСОБА_2 звернулись до суду за
захистом не існуючого права, що є
самостійною підставою для відмови в
задоволенні позову.

У зв'язку з вищевикладеним рішення суду
першої інстанції в зазначеній частині
не відповідає нормам матеріального та
процесуального права, тому воно
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позову з зазначених вище
підстав.

Доводи апеляційної скарги про те, що
після приватизації квартири власники
тривалий час не реєстрували своє право
власності в бюро технічної
інвентаризації, не заслуговують на
увагу, виходячи з наступного.

Статтею 182 ЦК України передбачена
необхідність державної реєстрації
прав на нерухомість і правочинів щодо
нерухомості.

Відповідно до вимог ст. 321 ЦК України
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні. Особа може бути позбавлена
права власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Зазначена правова норма відтворює
конституційне положення про
непорушність права власності (ст.41
Конституції України).

Відповідно до ст.ст.328,345 ЦК України
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема в порядку приватизації.

Співвласники спірної квартири набули
право власності на неї в порядку
приватизації та не вчинили ніяких дій,
направлених на припинення права
власності, тому приватизована ними
квартира є їхньою власністю, що
базується на визнанні права власності
абсолютним правом. Це право не
втрачається в зв'язку з тим, що власник
не провів реєстрацію свого права
власності.

Задовольняючи частково зустрічний
позов ОСОБА_4 та ОСОБА_5, суд першої
інстанції виходив з конституційного
принципу непорушності права власності
(ст.41 Конституції України) та вважав, що
право власності підлягає захисту
шляхом виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з
належної позивачкам на праві
власності квартири, разом з тим вони не
підлягають виселенню без надання
іншого житлового приміщення. виходячи
з конституційного положення (ст.47
Конституції України) про те, що ніхто не
може бути позбавлений житла інакше як з
підстав, передбачених за законом.

Колегія суддів не може погодитись з
висновками суду першої інстанції в
зазначеній частині, оскільки при
вирішенні справи суд першої інстанції
не звернув уваги на підстави позову.

Відповідно до ст.ст.3,4,11 ЦПК України
підстави та предмет позову визначає
позивач.

Відповідно до ст.119 ч.ч.2, 3 ЦПК
України в позовній заяві позивачем
зазначається зміст позовних вимог та
відповідач, виходячи зі змісту
заявлених позовних вимог.

Відповідно до вимог ст.ст.11,213 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

ОСОБА_4 та ОСОБА_7 в обґрунтування свого
позову посилались на дві підстави: 1)
створення їм перешкод у здійсненні
права власності, у зв'язку з чим
створені відповідачами перешкоди
підлягають усуненню шляхом виселення
осіб з квартири та зняття їх з
реєстрації; 2) самоправне зайняття
квартири, у зв'язку з чим відповідачі
підлягають виселенню без надання
іншого жилого приміщення.

Способом захисту права вони обрали
виселення без надання іншого житлового
приміщення з підстав, передбачених ч.3
ст.116 ЖК України, а також покладання на
ВГІРФЛ Свердловського МВ УМВС України
в Луганській області зняти
відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з
реєстрації в спірній квартирі.

Частина 3 ст.116 ЖК України передбачає
виселення за рішенням суду осіб, які
самоправно зайняли жиле приміщення,
без надання їм іншого жилого
приміщення та регулює правовідносини,
які виникають з договору найму
житлового приміщення про права та
обов'язки наймача приміщення та
членів його сім'ї щодо збереження права
користування приміщенням та підстав
для припинення такого права.

Зазначена норма права не регулює
правовідносини, які склались між
сторонами, оскільки позивачки за
зустрічним позовом не є наймачами
спірної квартири, а є її
співвласницями, а відповідачі не
вселялись в спірну квартиру
самоправно.

Задовольняючи позов про зняття з
реєстрації, суд першої інстанції,
фактично вийшов за межі заявлених
позовних вимог, оскільки позивачками
був пред'явлений позов про зобов'язання
ВГІРФЛ Свердловського МВ УМВС України
в Луганській області зняти
відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з
реєстрації в спірній квартирі. Ці
позовні вимоги не змінювались та не
уточнювались позивачками. В позовній
заяві ВГІРФЛ Свердловського МВ УМВС
України в Луганській області не
зазначений відповідачем та в
установленому законом порядку він до
участі в справі в якості
співвідповідача не залучався.

Підсумовуючи наведене, в задоволенні
зустрічного позову про виселення із
зазначених в позові підстав слід
відмовити з огляду на те, що обраний
позивачками спосіб захисту права не
відповідає способам захисту права
власності.

Належним способом захисту порушеного
права за встановлених обставин є
звернення до суду з позовом про
усунення перешкод у здійсненні права
власності шляхом виселення осіб з
квартири їх зняттям з реєстрації, що
відповідає змісту норм ЦК України про
захист права власності.

Доводи апеляційної скарги про
незаконність та необґрунтованість
рішення суду в частині відмови в
задоволенні інших позовних вимог (про
визнання укладеним договору найму
житлового приміщення, про визнання
права користування житловим
приміщенням) не заслуговують на увагу,
виходячи з наступного.

Хоча вказані позовні вимоги були
заявлені, вони не були розглянуті
судом та по ним не було ухвалено
рішення, у зв'язку з чим колегія суддів
не вправі робити висновки щодо
обґрунтованості позову в зазначеній
частині, але колегією суддів
постановлена окрема ухвала з приводу
зазначеного порушення норм
процесуального права під час розгляду
справи судом першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.3,4,
313-317, 319, 323-325, 327 ЦПК України, колегія
суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Свердловського міського суду
Луганської області від 05 серпня 2013 року
скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання
недійсними свідоцтва про право
власності на житло та свідоцтва про
право на спадщину відмовити.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
виселення з квартири без надання
іншого жилого приміщення та
зобов'язання зняти з реєстрації
відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржено в касаційному
порядку протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції - Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя:

Судді: