Справа №478/1687/13-ц 19.12.2013 19.12.2013 19.12.2013
Провадження №22-ц/784/4078/13
провадження № 22ц-784/4078/2013
Головуючий у першій інстанції:
Доповідач апеляційного суду:
У Х В А Л А

іменем України

19 грудня 2013 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Шаманської Н.О.,
Лівінського І.В.,

при секретарі судового засідання
Орельській Н.М.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Казанківського районного
суду Миколаївської області від 30
жовтня 2013 року

за позовом

публічного акціонерного товариства
комерційний банк „ПриватБанк" (далі -
ПАТ КБ „ПриватБанк") до ОСОБА_3, третя
особа - ОСОБА_4 про виселення,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ПАТ КБ „ПриватБанк"
звернулося з позовом до ОСОБА_3 про
виселення.

Позивач зазначав, що рішенням
Казанківського районного суду
Миколаївської області від 24 травня 2013
року звернуто стягнення на іпотечне
майно, а саме житловий будинок АДРЕСА_1
який належав ОСОБА_5, в рахунок
погашення заборгованості по
кредитному договору, укладеному між
банком та ОСОБА_4 18 квітня 2008 року.

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 в
добровільному порядку не звільняє
спірний будинок, позивач просив суд
виселити відповідача та інших осіб, які
зареєстровані та/або проживають у
вказаному житловому будинку.

Рішенням Казанківського районного
суду Миколаївської області від 30
жовтня 2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» посилаючись на
незаконність рішення суду,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просило рішення скасувати та
ухвалити нове, яким виселити ОСОБА_3 із
зняттям з реєстраційного обліку.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши докази по справі в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Так, судом встановлено, що 18 квітня 2008
року між банком та ОСОБА_4 було укладено
кредитний договір, за яким банк надав
останній кредит у вигляді не
поновлюваної лінії у розмірі 67095 грн.,
зі сплатою відсотків у розмірі 1,34 % на
місяць на суму залишку заборгованості
за кредитом, винагороди за
резервування ресурсів у розмірі 0,48 %
річних від суми зарезервованих
ресурсів, винагороди за проведення
додаткового моніторингу, згідно п. 7.2
даного договору, на строк до 18 квітня 2028
року.

Того ж числа з ОСОБА_5 укладено
іпотечний договір, за яким остання
передала в іпотеку банку належний їй на
праві власності житловий будинок
АДРЕСА_2.

Однак, позичальник порушувала кредитні
зобов'язання, у зв'язку із чим станом на
7 листопада 2012 року утворилася
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 215786 грн. 51 коп., тому ПАТ КБ
«ПриватБанк» звернулося із позовом до
ОСОБА_5 про звернення стягнення на
предмет іпотеки та виселення.

Рішенням Казанківського районного
суду Миколаївської області від 24
травня 2013 року постановлено в рахунок
погашення заборгованості по
кредитному договору, укладеному між
банком та ОСОБА_4 18 квітня 2008 року,
звернути стягнення на іпотечне майно, а
саме житловий будинок АДРЕСА_1 який
належав ОСОБА_5

Згідно довідки виконавчого комітету
Казанківської селищної ради
Миколаївської області, в будинку
АДРЕСА_1 ОСОБА_3 проживає один та згідно
з даними Казанківського РС УДМС
України в Миколаївській області за
вказаною адресою зареєстрований
тільки ОСОБА_3

Банк поставив питання про виселення
відповідача, який мешкає в спірному
будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України
«Про іпотеку» звернення стягнення на
передану в іпотеку квартиру є
підставою для виселення всіх
мешканців. Виселення проводиться в
порядку встановленому законом.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 40 Закону України «Про
іпотеку» встановлено певний порядок
дій банку після прийняття рішення про
звернення стягнення на передану в
іпотеку квартиру: всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити квартиру
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці не
звільняють квартиру у встановлений
строк добровільно, їх примусове
виселення здійснюється на підставі
рішення суду. Аналогічний порядок щодо
виселення при зверненні стягнення
передбачений ч. 3 ст. 109 ЖК України.

При цьому примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за певних умов: якщо мешканці
добровільно не звільнили житловий
будинок чи житлове приміщення, на яке
звернуто стягнення, як на предмет
іпотеки, протягом одного місяця з дня
отримання письмової вимоги
іпотекодержателя або нового власника,
або в інший погоджений сторонами строк
(п. 43 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин»).

Однак, матеріали справи не містять
відомостей про те, що відповідачу була
вручена така вимога банку, що свідчить
про порушення позивачем процедури
виселення із іпотечного майна.

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що
вимоги позивача про виселення ОСОБА_3
із іпотечного майна не підлягають
задоволенню, оскільки позивачем не
було дотримано процедуру виселення.

Доводи апеляційної скарги про те, що
відповідач отримав письмову вимогу про
виселення в порядку, передбаченому п. 99
постанови Кабінету Міністрів України
№ 270 від 5 березня 2009 року «…», через
повнолітнього члена його сім'ї - ОСОБА_4,
є наслідком помилкового тлумачення
положень вказаної норми, оскільки
ОСОБА_4 мешкає окремо від ОСОБА_3, а тому
не може вважатись членом його сім'ї.

Інших доводів, які б спростували
висновки суду чи доводили б порушення
ним вимог матеріального та
процесуального права, апеляційна
скарга не містить, а тому колегія
суддів не вбачає підстав для
скасування судового рішення.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк „ПриватБанк" відхилити, а рішення
Казанківського районного суду
Миколаївської області від 30 жовтня 2013
року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але протягом двадцяти
днів може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Судді: