КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/1853/13-ц
Провадження № 2/488/1052/2013 р.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11.12.2013 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м.
Миколаєва у складі:

головуючого по справі судді Селіщевої
Л.І.,

при секретарі Жарліковій Д.О.,

за участю позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 та ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про вселення
та усунення перешкод у користуванні
житловим приміщенням, -

та

за зустрічним позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про визнання такими,
що втратили право користування
житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2013 року позивачі ОСОБА_2 та
ОСОБА_5 звернулися із даним позовом до
відповідача ОСОБА_3, в обґрунтування
якого вказали, що з грудня 2000 року вони
зареєстровані та проживали у кімнатах
АДРЕСА_1, разом із наймачем цього
житлового приміщення - ОСОБА_6

У 2003 році ОСОБА_6 зареєструвала шлюб
із відповідачем по даній справі ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла. Зі
згоди позивачки ОСОБА_5, відповідач був
зареєстрований за вищевказаною
адресою. Однак в подальшому, без відома
та згоди позивачів, відповідач
переоформив на себе особовий рахунок
на квартиру, і почав створювали
нестерпні умови для проживання
позивачів у вказаному житловому
приміщенні, через що вони були змушені
залишити приміщення та орендувати інше
житло.

Посилаючись на викладене, позивачі
просили:

вселити їх у кімнату АДРЕСА_1;

зобов'язати відповідача не чинити їм
перешкоди у користування житловим
приміщенням у кімнаті АДРЕСА_1;

зобов'язати СКП Гуртожиток укласти з
відповідачами окремий договір найму
житлового приміщення АДРЕСА_1.

В судовому засіданні по справі
позивач ОСОБА_2 свій позов підтримала
та просила його задовольнити у повному
обсязі.

Позивач ОСОБА_5 у судове засідання
не зявилася, подала заяву про слухання
справи у її відсутність та підтримує
позов у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 та його
представник позов не визнали,
відповідач предявив зустрічний позов
про визнання відповідачів такими, що
втратили право користування спірним
житловим приміщенням. Свій позов
відповідач мотивував тим, що на час
його вселення до житлового приміщення
позивачі у ньому не проживали та
добровільно вибули з нього у 2001 році, в
інше житлове приміщення - у кімнату № 424
цього ж гуртожитку. При цьому позивачі
вивезли зі спірного житлового
приміщення усі свої речі, та з цього
часу не несли витрати з його утримання,
і не намагалися у нього вселитися. І
лише у 2011 році позивачі почали
звертатися зі скаргами щодо перешкод у
користуванні спірним житловим
приміщенням. Посилаючись на викладене,
відповідач ОСОБА_3 просив:

визнати позивачів - ОСОБА_2 та ОСОБА_5
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням у к. АДРЕСА_1 на
підставі ст. 107 ЖК України.

В судовому засіданні ухвалою
Корабельного районного суду м.
Миколаєва від 31.07.2013 року зустрічний
позов був обєднаний із первісним
позовом для їх спільного розгляду.

Третя особа без самостійних
позовних вимог на предмет спору СКП
Гуртожиток подала суду заяву про
розгляд справи у її відсутність.

Заслухавши пояснення сторін та їх
представників, пояснення свідків та
дослідивши надані суду письмові докази
по справі, суд прийшов до наступного.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи вбачається,
що будинок по АДРЕСА_1 є гуртожитком та
належать до комунальної власності
територіальної громади м. Миколаєва.

Починаючи з 1998 року наймачем
кімнат № 301-302 цього гуртожитку була
ОСОБА_7, яка ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, та
була у звязку із цим знята з реєстрації
06.10.2003 року. В 2000 році зі згоди
останньої, до вказаного житлового
приміщення вселились та були
зареєстровані позивачі по даній справі
ОСОБА_5 (сестра наймача) та ОСОБА_2 (її
дочка, племінниця наймача). Дане
підтверджується наявною у справі
довідкою ф.3 (а.с.5). та визнається
сторонами по справі.

Після реєстрації шлюбу між ОСОБА_7
та відповідачем по справі ОСОБА_3,
останній вселився та був
зареєстрований у 2003 році за
вищевказаною адресою.

Допитані у судовому засіданні
свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 суду пояснили,
що ще до 2003 року позивачі добровільно
залишили спірне житлове приміщення
через те, що їм виділили к. № 424 у цьому ж
гуртожитку, в яку вони переїхали. Крім
цього, аналогічні пояснення суду дав
свідок ОСОБА_10 та пояснив, що він
особисто допомагав позивачам
перевозити їхні речі зі спірних кімнат
до кімнати № 424, а в подальшому через
заборгованість позивачів, їх виселили
із цієї кімнати.

Позивач ОСОБА_2 в судовому
засіданні визнала, що вона та її мати
добровільно виїхали зі спірного
житлового приміщення та вивезли свої
речі у к. № 424 цього гуртожитку, де
проживали приблизно до 2006 року, і після
того, як у них з матірю забрали цю
кімнату вони намагались вселитися у
спірні кімнати.

Із виписки з особового рахунку
від 12.07.2013 р., наявної у матеріалах
справи, вбачається, що ОСОБА_5 проживала
у к. № 424, і станом на 01.11.2006 р. має
заборгованість перед КЖЕП Дружба була
677,41 грн.

Відповідно до ст. 107 ЖК України
наймач або член його сім'ї, який вибув
на інше постійне місце проживання,
втрачає право користування жилим
приміщенням з дня вибуття, незалежно
від предявлення позову про це.

У розясненнях, даних п. 11
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 2 від 12.04.1985 р. Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України вказується, що на ствердження
вибуття суд може брати до уваги
будь-які фактичні дані, які свідчать
про обрання стороною іншого постійного
місця проживання (повідомлення про це в
листах, розписка, переадресовка
кореспонденції, утворення сім'ї в
іншому місці, перевезення майна в інше
житлове приміщення, виїзд в інший
населений пункт, укладення трудового
договору на невизначений строк тощо).

Враховуючи викладене, а також те,
що позивач ОСОБА_2 у судовому засіданні
визнала факт добровільного вибуття її
разом із матірю ОСОБА_5 зі спірного
житлового приміщення у кімнату № 424
цього ж гуртожитку, суд приходить до
висновку, що позивачі втратили право
користування к. № 301-302 на підставі ст. 107
ЖК України, з моменту їх вибуття. Через
це їхній позов не підлягає до
задоволення, а зустрічний позов ОСОБА_3
є обґрунтованим і підлягає задоволенню
у повному обсязі.

Крім цього, у своєму позові ОСОБА_2
та ОСОБА_5, заявляючи вимоги про
зобов'язання СКП Гуртожиток укласти з
ними окремий договір найму житлового
приміщення, не предявляли вимог до
останнього як до відповідача по справі,
зазначивши його лише як третю особу без
самостійних позовних вимог на предмет
спору. Тому за своїх процесуальним
положенням вона не є субєктом
матеріально-правових відносин, не
користується правами сторін і не несе
їх обовязки, а відтак суд не може
ухвалити рішення по суті справи проти
такої третьої особи.

На підставі ст. 88 ЦПК України
судові витрати, понесені ОСОБА_2 та
ОСОБА_5 їм не відшкодовуються через
відмову у задоволенні їх позову, а
судові витрати понесені ОСОБА_3
підлягають стягненню із ОСОБА_2 та
ОСОБА_5

Керуючись ст.ст. 3, 4, 7, 10, 11, 214-215 ЦПК
України, суд

В и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_2 та
ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про вселення та
усунення перешкод у користуванні
житловим приміщенням - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2
та ОСОБА_5 про визнання такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_5 такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням в кімнатах АДРЕСА_1, з
моменту вибуття.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_3 114 грн. 70 коп. судового
збору.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Миколаївської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги .

Суддя
Л.І. Селіщева