Справа № 2/2218/7166/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2013

Хмельницький міськрайонний суд

в складі: головуючого судді - Салоїд
Н.М.,

при секретареві - Колісник Л.В.,

за участю представника позивача
- ОСОБА_1,

та представника відповідача -
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Хмельницький цивільну
справу за позовом

ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4

до

ОСОБА_5

про визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартири

в с т а н о в
и в:

У жовтні місяці 2011 року ОСОБА_3
звернулася до суду із позовом, який
мотивує тим, що 15 червня 2000 року ОСОБА_4,
опікуном якого вона являється, було
укладено договір купівлі-продажу 19/50
квартири за АДРЕСА_1 із відповідачем
ОСОБА_5, посвідченого приватним
нотаріусом Хмельницького міського
нотаріального округу ОСОБА_6

Позивач вважає, що означений договір
слід визнати недійсним, оскільки він
укладений особою, хоч і дієздатною, але
яка в момент його укладання перебувала
у такому стані, коли не розуміла
значення своїх дій та не могла керувати
ними.

Означені обставини
підтверджуються актом амбулаторної
судово-психіатричної експертизи за №139
від 01.12.2008 року, із якого видно, що
ОСОБА_4 з 1999 року страждає
параноїдальною шизофренією. Тому
просить визнати укладений договір
недійсним.

В судовому засіданні позивач та
його представник заявлені вимоги
підтримали. Суду пояснили, що внаслідок
наявної у підопічного ОСОБА_4 хронічної
психічної хвороби на час укладання
договору купівлі-продажу означеної
квартири, він не розумів значення своїх
дій та не міг керувати ними. Означені
обставини повністю підтверджуються
актом судово-психіатричної експертизи
за №20 від 12.03.2012 року згідно якого
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 на момент
укладення оспорюваного договору 15.06.2000
року страждав параноїчною шизофренією,
безперервним типом перебігу, внаслідок
чого не міг розуміти значення своїх дій
та керувати ними. Тому просили визнати
означений договір недійсним.

Відповідач ОСОБА_5 та його
представник заявленого позову не
визнали. Суду показали, що означений
договір підписав ОСОБА_4 разом із
своїми батьками, котрі на час його
посвідчення були живі. На час
посвідчення договору купівлі-продажу
ОСОБА_4 був дієздатним. Окрім того
висновком №65 від 04 червня 2011 року
встановлено, що ОСОБА_4 хоча й страждає
параноїдною шизофренією, безперервним
типом перебігу зі стабільним дефектом,
однак встановити чи міг він на момент
укладення договору купівлі-продажу
15.06.2000 року розуміти значення своїх дій
та керувати ними не представилось
можливим.

Відповідно до висновку
судово-психіатричної експертизи за №205
від 14.03.2013 року ОСОБА_4 на момент
укладання договору купівлі-продажу
15.06.2000 року страждав стійким хронічним
психічним розладом у вигляді
параноїчної шизофренії, епізодичний
тип перебігу, неповна ремісія з
початковими проявами наростаючого
дисоціативного дефекту і у своєму
психічному стані тоді виявляв
наявність таких психічних порушень,
які за ступенем своєї вираженості
істотно впливали на здатність
підекспертного усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними, обмежуючи
його у цій здатності. Проведеною
експертизою не зроблено висновку про
абсолютну неспроможність в момент
підписання ним договору, і лише ці
порушення психічної діяльності ОСОБА_4
істотно впливали на його здатність
розуміти значення своїх дій та
керувати ними.

Крім того, експерт Варвас О.В.,
котра була членом комісії, є
експертом-психологом, а не
експертом-психіатром, що є порушенням
інструкції.

Тому підстав для визнання
недійсним спірного договору
купівлі-продажу квартири позивачем не
доведено.

Посилається на те, що суду слід
звернути увагу на те, що позивачка
просить визнати повністю договір
купівлі-продажу 19/50 частин квартири в
будинку АДРЕСА_1 недійсним, однак
позивач не вправі порушувати питання
про скасування договору, позаяк
представниками батьків ОСОБА_4 вона не
являється, і в даний час вони померли,
посилаючись на статтю 60 Цивільного
кодексу України (в ред. 1963 року).

Згідно вимог статті 55 Цивільного
кодексу України ОСОБА_3 не вправі
звертатись із означеним позовом,
оскільки за положеннями закону, які
діяли на момент посвідчення договору
до суду із позовом до суду мала
звернутись сама особа, а не її
представник.

Заслухавши доводи позивача та його
представника, заперечення відповідача
та його представника, перевіривши
матеріали справи доказами, суд вважає,
що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом достовірно установлено, що
15 червня 2000 року між ОСОБА_8, ОСОБА_9 та
їх сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5
було укладено договір купівлі-продажу
дев»ятнадцяти п»ятидесятих частин
квартири АДРЕСА_1, посвідчений
приватним нотаріусом Хмельницького
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
реєстровий № 907.

Вказана квартира належала
продавцям ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_4 на
підставі свідоцтва про право власності
на житло, виданого відділом
приватизації Хмельницького
міськвиконкому згідно розпорядження
№26422 від 11.04.2000 року і зареєстрованого
Хмельницьким БТІ за реєстром №32729 в
рівних частках кожному.

Рішенням Хмельницького
міськрайонного суду від 19 грудня 2008
року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано
недієздатним, встановлено над ним
опіку та призначено його опікуном
ОСОБА_3

Позивач заявила позов у інтересах
підопічного ОСОБА_4 про визнання цього
договору недійсним та мотивує його тим,
що в момент підписання договору він не
міг розуміти значення своїх дій та
керувати ними в силу наявної у нього
хронічної психічної хвороби, що
підтверджується медичними картами
стаціонарного хворого та амбулаторною
карткою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

Згідно акта амбулаторної
судово-психіатричної експертизи № 20
від 12 березня 2012 року (а.с.29-31) на момент
укладення договору купівлі-продажу 19/50
частин квартири ОСОБА_4 15.06.2000 року мав
ознаки хронічного психічного
захворювання шизофренія параноїдна,
безперервний тип перебігу за своїм
психічним станом не міг усвідомлювати
значення своїх дій і керувати ними.

Вказаним актом амбулаторної
посмертної судово-психіатричної
експертизи встановлено факт наявності
у ОСОБА_4 на час підписання договору
купівлі-продажу частини квартири 15.06.2000
року психічного розладу, як
обов'язкової ознаки визнання правочину
недійсним.

За клопотанням відповідача ОСОБА_5
судом була призначена повторна
експертиза, позаяк відповідач
наполягав, аби суд прийняв до уваги і
висновок судово-психіатричної
експертизи, направлений ним до суду
листом, за №65 від 06.06.2011 року
проведений відносно ОСОБА_4 у іншій
справі щодо останнього, котрий на його
думку повністю спростовує висновок
судово-психіатричної експертизи за №20
від 12.03.2012 року.

Як убачається з висновку повторної
амбулаторної судово-психіатричної
експертизи №205 від 14.03.2013 року, яка була
проведена Київським міським центром
судово-психіатричної експертизи,
експертами не надано категоричного
висновку про психічний стан ОСОБА_4 під
час укладення спірного договору
купівлі-продажу квартири, а лише
зазначено, що ОСОБА_4 на момент
укладання договору купівлі-продажу
15.06.2000 року страждав стійким хронічним
психічним розладом у вигляді
параноїдної шизофренії, епізодичний
тип перебігу, неповна ремісія з
початковими проявами наростаючого
дисоціативного дефекту (F20.01), і у своєму
психічному стані тоді виявляв
наявність таких порушень, які істотно
впливали на здатність ОСОБА_4
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними, обмежуючи його у цій
здатності.

Відповідно до пункту 35 Порядку
проведення судово-психіатричної
експертизи, затвердженого наказом
Міністерства охорони

здоров'я України за №397 від 08.10.2010 року
висновок експертизи повинен бути
обґрунтованим і містити відповіді на
поставлені перед ним питання у межах
його компетенції, мати конкретний
характер. У разі виявлення експертом
важливих фактів, з приводу яких йому не
були поставлені запитання,

він дає відповідь з власної ініціативи.
Відповіді не можуть мати

форму рекомендацій або вказівок
слідству чи суду.

Тобто означений висновок, щодо
наявності психічних порушень У ОСОБА_4
стосовно того, що такі наявні порушення
істотно впливали на здатність ним
розуміти значення своїх дій є
неконкретним, не дає відповідь на
поставлене судом запитання, тому судом
до уваги такий висновок братися не
може.

Окрім того, такий тип перебігу і
ремісія «С» унеможливлювали ОСОБА_4
розуміти значення своїх дій та
керувати ними.

Оцінюючи зібрані докази в їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що на період укладення договору
купівлі-продажу частини квартири у
ОСОБА_4 виявлено ознаки хронічного
психічного захворювання «шизофренія,
параноїдна форма, безперервний тип
перебігу, ремісія «С», що
підтверджується амбулаторною карткою
хворого та у мотивувальній частині
акту амбулаторної
судово-психіатричної експертизи № 20
від 11 березня 2012 року відмічено, що
захворювання носило безперервний
перебіг, а ремісія «С» означає, що у
хворого зберігаються продуктивні
розлади.

Із дослідницької частини
висновку експертів Київського
міського центру судово-психіатричної
експертизи вбачається, що під час
лікування у грудні 1999 року перебував на
стаціонарному лікуванні у
Скаржинецькій психіатричній лікарні
та був виписаний із діагнозом
«Параноїдна шизофренія,
нападоподібний -прогредієнтний тип
перебігу, ремісія «В» та експертами
констатовано, що на початок 2000-них
років у підекспертного наявний стійкий
хронічний психічний розлад.

Суд не вважає прийнятним та
відхиляє висновок № 65 від 06.06.2013 року,
оскільки він проведений у іншій справі.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 55 ЦК
України (у редакції 1963 року), чинного на
час виникнення спірних правовідносин)
угода укладена громадянином, хоч і
дієздатним, але який в момент її
укладення перебував у такому стані,
коли він не міг розуміти значення своїх
дій та керувати ними, може бути визнана
судом недійсною. Якщо така угода
визнана недійсною, то кожна зі сторін
зобов'язана повернути другій стороні
все одержане за угодою, а при
неможливості повернення одержаного в
натурі ? відшкодувати його вартість.

Частиною 3 статті 10 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених законом.

Заслуговують на увагу і покази
свідка ОСОБА_10, котра підтвердила про
наявність хвороби у ОСОБА_4 та його
постійне лікування у Скаржинецькій
психіатричній лікарні з 1999 року,
регулярне вживання ОСОБА_4 алкогольних
напоїв з підліткового віку. Крім того
алкогольні напої вживали і батьки
ОСОБА_4

Допитаний в судовому засіданні
експерт ОСОБА_11 з приводу висновку
судово-психіатричної експертизи №20
від 11.03.2012 року суду показав, що
наявність психічного захворювання у
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді
параноїчної шизофренії, безперервний
тип перебігу зі стабільним дефектом.
Крім того ОСОБА_4 страждав хронічно
протікаючим душевним захворюванням,
проміжок часу між госпіталізаціями був
незначним між моментом укладання
договору і повторною госпіталізацією,
а також незначним був проміжок між його
госпіталізацією та встановленням
діагнозу «шизофренія безперервний тип
ремісія «С». В цей час ОСОБА_4 ніде не
працював, звертався до лікаря
психіатра в обласний психдиспансер.
Ремісія «Б» не відноситься до повної
ремісії. Акт посмертної
судово-психіатричної експертизи був
розглянутий у більшому складі комісії
та відповідає дійсності.

Висновок про тимчасову
недієздатність учасника такого
правочину слід робити, перш за все, на
основі доказів, які свідчать про
внутрішній, психічний стан особи в
момент вчинення правочину. Хоча
висновок експертизи в такій справі є
лише одним із доказів у справі і йому
слід давати належну оцінку в
сукупності з іншими доказами, будь-які
зовнішні обставини (показання свідків
про поведінку особи, тощо) мають лише
побічне значення для встановлення
того, чи була здатною особа в
конкретний момент вчинення правочину
розуміти значення своїх дій та (або)
керувати ними (Постанова Верховного
Суду України від 29 лютого 2012 року по
справі № 6-9цс12).

Не заслуговує на увагу позиція
відповідача та його представника щодо
неможливості звернення ОСОБА_3 із
означеним позовом у зв»язку із тим, що
відповідно до положень частини статті
55 Цивільного кодексу України (в
редакції 1963 року) з таким позовом може
звернутися лише ця сама особа, оскільки
ОСОБА_3 поданий позов в інтересах
ОСОБА_4, котрий в даний час є
недієздатним.

Тому за наведених обставин
договір купівлі-продажу дев»ятнадцяти
п»ятидесятих частин квартири за
АДРЕСА_1 слід визнати недійсним,
посвідчений 15.06.2000 року з моменту його
вчинення.

Суд оцінює критично і не бере до
уваги посилань відповідача ОСОБА_5, що
означений договір може бути визнано
частково недійсним, оскільки учасники
правочину діяли спільно, об»єднані
спільною волею, а відтак, враховуючи
відсутність усвідомленої волі ОСОБА_4
через викладені обставини, і частку
кожного із учасника правочину виділити
неможливо, суд вважає що договір
купівлі-продажу 19/50 частин квартири
слід визнавати недійсним повністю.

Тому у зв»язку із наведеним суд
вважає, що ОСОБА_4 укладаючи спірний
договір купівлі-продажу частки
квартири не був здатним в момент
вчинення правочину, 15.06.2000 року
розуміти значення своїх дій та
керувати ними. Позов підлягає
задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 10,60,212,215 ЦПК України, ст. 55
Цивільного кодексу України ( в редакції
1963 року), суд -

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу 19/50 частин квартири за
АДРЕСА_1, укладений 15 червня 2000 року
ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_4 з ОСОБА_5, який
посвідчений приватним нотаріусом
Хмельницького міського нотаріального
округу ОСОБА_6

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з часу його
проголошення до Апеляційного суду
Хмельницької області.

Суддя :