АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№22-ц/791/3495/2013
Головуючий в І інстанції Бугрименко
Доповідач: Лісова Г.Є.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2013 року грудня місяця 16 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого:Лісової
Г.Є.Суддів:Семиженка Г.В. Бугрика В.В.При
секретарі:Філімонову Г.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Херсоні цивільну
справу за апеляційною скаргою
відповідача ОСОБА_5 на заочне рішення
Новотроїцького районного суду
Херсонської області від 17 липня 2013
року за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до
ОСОБА_5 про стягнення заборгованості по
кредиту

В С Т А Н О В И Л А:

20.05.2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося в суд з позовом до ОСОБА_5
про стягнення заборгованості по
кредиту, посилаючись на те, що 24.05.2007
року банк надав ОСОБА_5 кредит у розмірі
5000 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
на строк дії картки зі сплатою 36% річних
за користування грошовими коштами, що
нараховується на суму залишку
заборгованості по кредиту. ОСОБА_5
зобов'язувався погашати
заборгованість по кредиту, процентах
за користування кредитом, а також
сплачувати комісію на умовах
передбачених договором.

Оскільки позичальник належним
чином не виконував умови договору, то
станом на 29.03.2013 року утворилася
заборгованість в розмірі 22274 грн.75 коп.,
яка складається з заборгованості за
кредитом в розмірі 5801,17 грн.,
заборгованості по процентах за
користування кредитом в розмірі 14936,69
грн., штрафу (фіксована частина) в
розмірі 500 грн., штрафу (процентна
складова) в розмірі 1036,89 грн., яку
позивач просив стягнути в його користь
з ОСОБА_5, а також понесені банком
судові витрати в справі.

Заочним рішенням Новотроїцького
районного суду Херсонської області від
17 липня 2013 року позов задоволено.
Стягнено з ОСОБА_5 в користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» 22274,75 грн. заборгованості
за кредитним договором, яка
складається із заборгованості за
кредитом в розмірі 5801,17 грн.,
заборгованості по процентах за
користування кредитом в розмірі 14936,69
грн., штрафу (фіксована частина) в
розмірі 500 грн., штрафу (процентна
складова) в розмірі 1036,89 грн.

Стягнено з ОСОБА_5 в користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» 229 грн.40 коп. судового
збору.

В апеляційній скарзі на рішення
суду ОСОБА_5 просить його скасувати і
ухвалити нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог.
Посилається на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального і
процесуального права. Так, суд не
врахував, що кредитний договір між ними
не укладався, 23.07.2008 року він повернув
банку кредит разом з відсотками за
користування коштами в розмірі 6950 грн.
та 1000 грн. і більше кредитною карткою не
користувався так як згубив її, про що
повідомив банк. Суд також не звернув
увагу на те, що позов заявлено за межами
позовної давності.

У судовому засіданні представник
відповідача апеляційну скаргу
підтримав з підстав викладених у ній,
просить її задовольнити.

Представник позивача апеляційну
скаргу не визнав, вважає, що її слід
відхилити як безпідставну.

Перевіривши законність і
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційну скаргу слід
відхилити з таких підстав.

Судом встановлено, що 24.05.2007 року
банк надав відповідачу грошові кошти в
розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну карту на
строк дії карти зі сплатою 36% річних за
користування кредитом на суму залишку
заборгованості по кредиту.

11.06.2007 року кредитний ліміт
збільшено до 5800 грн.

Грошові кошти були надані ОСОБА_5 на
підставі поданої ним заяви та
відповідно до Умов і Правил надання
банківських послуг (а.с.5,6 -9).

З наданого банком розрахунку
вбачається, що відповідач прострочував
повернення грошових коштів внаслідок
чого станом на 29.03.2013 року утворилася
заборгованість по кредиту в розмірі 5801,
17 грн.; по процентах за користування
кредитом в розмірі 14936,69 грн.;
нарахованих штрафів відповідно до п.8.6
Умов та правил надання банківських
послуг в розмірі 500 грн. (фіксована
частина) та в розмірі 1036,89 грн.
(процентна складова), а всього на суму
22274,75 грн.

Розрахунок заборгованості
проведено відповідно до встановлених
умов і правил надання банківських
послуг та тарифів за надані послуги по
користуванню кредитною картою, з якими
відповідач був ознайомлений до
відкриття рахунку, видачі кредитної
карти.

За таких обставин суд обґрунтовано
прийшов до висновку про задоволення
позовних вимог.

Доводи апелянта про те, що між
сторонами відсутні кредитні договірні
відносини, так як кредитний договір
укладений з порушенням письмової
форми, а тому не підлягає виконанню і не
створює ніяких юридичних наслідків, не
відповідають обставинам справи та не
ґрунтуються на законі. Як вбачається з
матеріалів справи банк надав ОСОБА_5
грошові кошти (кредит) спочатку з
кредитним лімітом у 5000 грн., який було
збільшено у червні 2007 року до 6510 грн. та
зменшено в січні 2009 року до 5800 грн.

Сторони досягли згоди, що договір
про надання банківських послуг,
універсальної кредитної карти з
лімітом 5000 грн. буде укладено між ними
шляхом подання ОСОБА_5 заяви про
надання банківських послуг,
невід'ємною частиною якої є надані
банком Умови і Правила надання
банківських послуг та тарифів за
надання банківських послуг по
користуванню кредитною картою.

Відповідач ознайомившись з Умовами
і Правилами надання банківських
послуг, тарифами Приватбанку за
надання банківських послуг по
користуванню кредитною картою дав
згоду на видачу кредиту на платіжну
універсальну кредитну карту з лімітом
спочатку 5000 грн. під 36% річних згідно з
умовами та відповідно до тарифів
надання банківських послуг по
користуванню кредитною карткою, а
також на збільшення ліміту до 5800 грн. та
зобов'язувався погашати
заборгованість по кредиту, процентах
за його користування, а також
сплачувати комісію на умовах
передбачених даним договором.

Таким чином між сторонами виникли
відносини з приводу кредитування
спрямовані на встановлення цивільних
прав і обов'язків, до яких
застосовуються положення щодо позики
закріплені в параграфі першому глави 71
ЦК України.

Доводи апелянта про те, що кредит
ним був повністю погашений 23 липня 2008
року шляхом перерахування банку
платежів на суму 6952 грн. по платіжному
дорученню № та 1000 грн. по
платіжному дорученню № і більше
він карткою не користувався, оскілки
згубив її не можуть бути прийняті до
уваги, оскільки не надані докази на
підтвердження того, що відповідач
інформував банк або правоохоронні
органи з приводу втрати картки
відповідно до п.п.6.11.6.12 Умов і правил
надання банківських послуг, в яких
зазначено, що позичальник зобов'язаний
інформувати банк, а також
правоохоронні органи по факту втрати
карти, звернутися в відділення банку, в
якому обслуговується карта або по
вказаному в Умовах телефону
безкоштовно, а також протягом трьох
днів після усної заяви про втрату
карти, надати письмову заяву в банк з
викладенням обставин щодо втрати
карти.

Не можуть бути прийняті до уваги і
доводи відповідача щодо спливу
позовної давності,

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Згідно з ч.1 ст.258 ЦК України для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Відповідно до ч.ч.3 і 4 ст.267 ЦК України
позовна давність застосовується лише
за заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення рішення. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови в позові.

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку. Після переривання
перебіг позовної давності починається
заново, як передбачено ч.ч.1,3 ст.264 цього
Кодексу.

За умовами договору ОСОБА_5
зобов'язувався повернути кредит та
проценти за користування ним
щомісячними платежами. Останній платіж
ОСОБА_5 було внесено на картковий
рахунок 26.08.2010 року в розмірі 1270 грн. 80
коп.

З позовом до суду про стягнення
заборгованості за кредитним договором
банк звернувся 20.05.2013 року, тобто до
спливу позовної давності.

Доводи представника відповідача про
те, що останній платіж не міг бути
внесений відповідачем, тому що ОСОБА_5
знаходився в цей час на стаціонарному
лікуванні не спростовують надану
банком виписку з особового рахунку
відповідача, оскільки відповідно до
консультативного висновку
Новотроїцької районної лікарні від
31.10.2013 року відповідач знаходився на
лікуванні з 30.08.2010 року, а кошти були
внесені на рахунок 26.08.2010 року.

Таким чином, рішення судом
постановлено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, а тому
підстав для його скасування не має.

Керуючись ст. ст. 303, 307,308 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5
відхилити.

Заочне рішення Новотроїцького
районного суду Херсонської області від
17 липня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: