Справа № 1321/2106/12
Головуючий у 1 інстанції: Фарина Л.Ю.
Провадження № 22-ц/783/5520/13
Доповідач в 2-й інстанції:
Монастирецький Д. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2013 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Мацея М.М.,
Тропак О.В.,

секретаря Дідуся
О.Р.,

з участю ОСОБА_2 та
її представника ОСОБА_3, ОСОБА_4 та її
представника ОСОБА_5, представника
ОСОБА_6 - ОСОБА_7, представника виконкому
Сокальської МР Чернявської Х.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_6,
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на рішення
Сокальського районного суду
Львівської області від 05 червня 2013 року
у справі за первісним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, ОСОБА_6, виконкому Сокальської
міської ради Львівської області, за
участю третіх осіб - Сокальської
державної нотаріальної контори, КП ЛОР
«Червоноградське МБТІ», про
встановлення юридичних фактів,
визнання права власності в порядку
спадкування, визнання недійсними
правовстановлюючих документів, за
зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
ОСОБА_6, за участю третіх осіб -
Сокальської державної нотаріальної
контори, КП ЛОР «Червоноградське МБТІ»,
про визнання недійсним свідоцтва про
право на спадщину, визнання недійсним
реєстраційного посвідчення та
визнання права власності, -

в с т а н
о в и л а:

У липні 2012 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом, вимоги якого у квітні 2013
року збільшила, до ОСОБА_4, яким просить
встановити факт спільного проживання
її з батьком ОСОБА_9 у АДРЕСА_1 на час
його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1; встановити
факт її вступу в управління і володіння
спадковим майном після смерті ОСОБА_9;
визнати за нею право власності на 1/3
частину спадкового майна - будинку
АДРЕСА_2 після смерті її батька ОСОБА_9;
визнати недійсним рішення виконавчого
комітету Сокальської міської ради
народних депутатів Львівської області
№ 382 від 17.12.1998 року «Про оформлення
права власності на будинок в АДРЕСА_2»;
визнати частково недійсним Свідоцтво
про право на спадщину за законом,
видане ОСОБА_4 та ОСОБА_11 06.03.1998 року
державним нотаріусом Сокальської
державної нотаріальної контори
Вікарчуком С.П., за реєстровим номером
№ 473, в частині реєстрації за ними 1/2
частини спадкового майна замість 1/3
його частини; визнати частково
недійсними реєстраційні свідоцтва
видані 24 грудня 1998 року
Червоноградським ММБТІ ОСОБА_4 та
ОСОБА_11 в частині реєстрації за ними 1/2
частини будинку АДРЕСА_2, замість 1/3
його частини. В обґрунтування позову
вказала на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її
батько ОСОБА_9 Після його смерті
спадкоємцями були: дружина ОСОБА_4, діти
- дочка ОСОБА_2 (позивачка) та син ОСОБА_11
До складу спадщини входив незавершений
будівництвом житловий будинок АДРЕСА_2.
Всі троє спадкоємців прийняли спадщину
після смерті ОСОБА_9, так як вступили в
управління та володіння спадковим
майном. На час смерті батька вона -
позивачка проживала разом з ним по
АДРЕСА_1, вступила в управління та
володіння спадковим майном, оскільки
приймала участь у будівництві будинку
АДРЕСА_2 як фізичною участю, так і
матеріально, користувалася особистими
речами батька: велосипедом, ювелірними
виробами, предметами домашньої
обстановки та вжитку. До нотаріальної
контори не зверталася із заявою про
прийняття спадщини, оскільки будинок
був незавершений будівництвом та мала
намір після закінчення будівництва
належно оформити свої спадкові права.
Також не подавала заяви про відмову від
спадщини, бо мала намір її отримати. На
час смерті батька вся їх сім'я
проживала за адресою по АДРЕСА_1, вели
спільне господарство, мали спільний
бюджет, спільно вирішували сімейні
справи. З 1987 по 1996 роки вона працювала
вихователем Сокальської
школи-інтернату. Батько важко хворів,
останні тижні перед смертю не виходив з
квартири. За шість днів до його смерті
відповідачка ОСОБА_4 з власної
ініціативи виписала батька з квартири
по АДРЕСА_1 і прописала його в
недобудованому будинку по АДРЕСА_2,
однак всі і надалі проживали у АДРЕСА_1,
звідки і похоронили батька. Після
смерті батька вона разом з матір'ю -
відповідачкою по справі, добудовували
будинок, обробляли город біля нього.
Пізніше, у зв'язку з скрутним
матеріальним становищем та
необхідністю завершення будівництва,
вона у травні 1996 року поїхала на роботу
в Англію, звідки всі зароблені кошти
переказувала матері, яка добудовувала
будинок. У 2008 році повернулася в
Україну, питання про оформлення
офіційних документів та спадщини не
виникало. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер рідний
брат ОСОБА_11, і саме після його смерті
вона дізналася, що мати ще в 1998 році
оформила незавершений будівництвом
будинок по АДРЕСА_2 у м. Сокалі в рівних
частках на себе та на брата в порядку
спадкування після смерті батька. 06.03.1998
року державним нотаріусом Сокальської
державної нотаріальної контори їм було
видано Свідоцтво про право на спадщину
за законом, де зазначено процент
готовності будинку 63,5%. Рішенням
Сокальського міськвиконкому був
затверджений акт про закінчення та
введення в експлуатацію будинку
АДРЕСА_2 і 24.12.1998 року вони отримали
реєстраційні посвідчення на 1/2 частину
будинку кожний. Вважає, що розподіл
спадщини та реєстрація права власності
проведені неправильно, оскільки було
троє спадкоємців, які фактично
прийняли спадщину, тому кожному
належало по 1/3 частині спадкового
майна.

02 жовтня 2012 року ОСОБА_4 звернулась до
суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2,
просить суд ухвалити рішення, яким
поновити їй строк для звернення до
суду; визнати недійсним Свідоцтво про
право на спадщину за законом, видане
06.03.1998 року державним нотаріусом
Сокальської державної нотаріальної
контори Вікарчуком С.П., за реєстровим
номером № 473, на ім'я ОСОБА_4 та ОСОБА_11 в
порядку спадкування після смерті
ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1; визнати
за нею право власності на 78,83 % будинку
АДРЕСА_2; визнати недійсними
реєстраційні свідоцтва, видані 24
грудня 1998 року Червоноградським ММБТІ
ОСОБА_4 та ОСОБА_11 В позові зазначила, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_9, до
складу спадщини після його смерті
входив незавершений будівництвом
будинок АДРЕСА_2, процент готовності
якого становив 63,5%. Вона розуміла, що
спадковим майном є половина
недобудованого будинку, оскільки
будинок будувався подружжям спільно
під час шлюбу, починаючи з 1980 року.
Проте, оскільки забудовником був
тільки чоловік, то у Свідоцтві вказано
весь будинок, тому вона не оспорювала
його. В 1998 році Свідоцтво про право на
спадщину було видано їй та
неповнолітньому синові ОСОБА_11 в
рівних частках, після чого їм видали
реєстраційні посвідчення права
власності по 1/2 частині цього будинку.
Вважала, що після повернення дочки
із-за кордону, де вона перебувала з 1996
року по 2008 рік буде проведено
перерозподіл спадщини і її частка в
праві на спадкування буде відновлена.
Однак провести перерозподіл наразі
неможливо, так як помер один зі
спадкоємців - ОСОБА_11 У зв'язку з
пред'явленням позову її дочкою, вона
зрозуміла, що була допущена помилка і
невірно визначено коло спадкоємців на
спадкове майно. Шлюб з ОСОБА_9 вона
зареєструвала в січні 1966 року,
будівництво будинку вони розпочали 1980
року, тому майно набуте ними належало
їй на праві спільної сумісної
власності в рівних частках. На момент
смерті чоловіка процент готовності
будинку становив 63,5%, а тому їй належала
1/2 частка будинку, що становить 31,75%
готовності. На час смерті ОСОБА_9 було
троє спадкоємців, тому з частини
спадкового майна (31,75% готовності)
кожному належало по 10,58%. Крім того, вона
з допомогою дочки ОСОБА_4 завершила
будівництво будинку, тобто 36,5 % від
цілого будинку, тому вона претендує на
78,83% частку в будинку. Просить її позов
задовольнити.

Оскаржуваним рішенням первісні
збільшені позовні вимоги ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, ОСОБА_6, виконкому Сокальської
міської ради Львівської області за
участю третіх осіб - Сокальської
державної нотаріальної контори, КП ЛОР
«Червоноградське МБТІ», про
встановлення юридичних фактів,
визнання права власності в порядку
спадкування, визнання недійсними
правовстановлюючих документів -
задоволено частково.

Встановлено факт прийняття спадщини
(вступу в управління та володіння
спадковим майном) ОСОБА_2 після смерті
ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/3
частину спадкового майна -
незакінченого будівництвом житлового
будинку, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_2, процент готовності якого
становить станом на 1987 р. - 73%, після
смерті ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано частково недійсним Свідоцтво
про право на спадщину за законом,
видане на ім'я ОСОБА_4 та ОСОБА_11 від
06.03.1998 р. державним нотаріусом
Сокальської державної нотаріальної
контори Вікарчуком С.П., за реєстровим
номером № 473, в частині реєстрації за
ними 1/2 частини спадкового майна після
смерті ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано недійсним рішення виконавчого
комітету Сокальської міської ради
народних депутатів Львівської області
№ 382 від 17.12.1998 р. «Про оформлення права
власності на будинок в АДРЕСА_2».

В задоволенні іншої частини первісних
збільшених позовних вимог - відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_6, за участю
третіх осіб - Сокальської державної
нотаріальної контори, КП ЛОР
«Червоноградське МБТІ», про визнання
недійсним свідоцтва про право на
спадщину, визнання недійсним
реєстраційного посвідчення та
визнання права власності - відмовлено.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_6, ОСОБА_4
та ОСОБА_2.

ОСОБА_6 стверджує, що позивачка ОСОБА_2
не подавала заяви в нотаріальну
контору про прийняття спадщини після
смерті свого батька, а тому не могла
визнаватись судом такою, що прийняла
спадщину. Вважає, що обґрунтування
зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 про
те, що незавершене будинковолодіння
належало їй та померлому чоловікові на
праві спільної сумісної власності
подружжя суперечать матеріалам справи,
оскільки спірний будинок належав на
праві приватної власності лише
померлому ОСОБА_9 Просить скасувати
рішення Сокальського районного суду
Львівської області від 05.06.2013 року та
ухвалити нове, яким у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_4
відмовити.

ОСОБА_4 зазначає, що підтримує підстави
первісних позовних вимог. Стверджує, що
їй та її сину були видані нотаріусом
свідоцтва про право на спадщину за
законом на спадкове майно -
незавершений будівництвом житловий
будинок з надвірними будівлями по
АДРЕСА_2 в м. Сокалі. Червоноградським
міжміським бюро технічної
інвентаризації були видані
реєстраційні посвідчення про
реєстрацію за нею та її неповнолітнім
сином права власності по 1/2 частині
будинку АДРЕСА_2. Вона розуміла, що
спадковим майном є половина
недобудованого будинку, так-як
будували разом з чоловіком, однак,
оскільки забудовником був лише він -
ОСОБА_9, то у свідоцтвах вказано весь
будинок. Просить скасувати рішення
Сокальського районного суду
Львівської області від 05.06.2013 року в
частині відмови у задоволенні її
позовних вимог та ухвалити нове, яким
її зустрічні позовні вимоги
задовольнити.

ОСОБА_2 зазначає, що станом на час
смерті її батька ОСОБА_9 процент
готовності будинку становив 63,5 %, в
подальшому вона разом із матір'ю
ОСОБА_4 продовжували добудову
зазначеного будинку, а тому суд
безпідставно не задовольнив її позовну
вимогу про визнання за нею на 1/3 частину
завершеного будівництвом будинку по
АДРЕСА_2 в м. Сокалі Львівської області.
Просить скасувати частково рішення
Сокальського районного суду
Львівської області від 05.06.2013 року та
ухвалити нове, яким позовні вимоги в
частині визнання за нею на 1/3 частину
завершеного будівництвом будинку по
АДРЕСА_2 в м. Сокалі Львівської області
задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5,
представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7,
представника виконкому Сокальської МР
Чернявську Х.М., перевіривши матеріали
справи, межі та доводи скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
ОСОБА_4 слід відхилити, а скарги ОСОБА_6
та ОСОБА_2 слід задовольнити частково,
виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, а також
особи, які не брали участі у справі,
якщо суд вирішив питання про їх права
та обов'язки, мають право оскаржити в
апеляційному порядку рішення суду
першої інстанції повністю або
частково.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст.
3 ЦПК України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних прав, свобод чи
інтересів у спосіб, передбачений
законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені
законом або договором способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Право визначення підстав і предмета
позову належить позивачеві (ст. ст. 3, 10,
31 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів (ст.
57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України
обов'язок суду під час ухвалення
рішення вирішити, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги позивача та якими доказами вони
підтверджуються; перевірити наявність
чи відсутність певних обставин за
допомогою доказів шляхом їх оцінки;
оцінити подані сторонами докази та
дійти висновку про наявність або
відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення
правовідносин сторін, які випливають
із встановлених обставин. Саме
визначення цих правовідносин дає
можливість суду остаточно визначитись,
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми.

Колегія суддів приходить до
переконання, що дане рішення суду
відповідає зазначеним вимогам закону з
огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, та
встановлено районним судом, що
спадкодавець ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_1
у віці 50 років, що підтверджується
свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1, яке
видане Сокальським райвідділом ЗАГСу
Львівської області 12.09.1991 року (а.с. 8).

Спадкоємцями першої черги за законом
після смерті ОСОБА_9 були ОСОБА_4 -
дружина, ОСОБА_11 - син та ОСОБА_2 - дочка
(а.с. 6, 7, 9, 24, 92).

З Свідоцтва про право на спадщину за
законом від 01.12.1987 року, посвідченого
державним нотаріусом Сокальської
державної нотаріальної контори після
смерті ОСОБА_13, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_3, її син ОСОБА_9
(спадкодавець по даній справі) отримав
у власність спадкове майно, зокрема
незакінчений будівництвом житловий
будинок, процент готовності якого
становить 73%, який належав померлій на
підставі рішення виконкому
Сокальської міської ради народних
депутатів від 14.08.1980 року (вказане
свідоцтво ніким не оспорювалось та на
даний час є чинним) (а.с. 93).

Згідно матеріалів-інвентаризаційної
справи на будинок АДРЕСА_2 рішенням
Сокальської міської ради від 14.08.1980
року ОСОБА_13 було відведено земельну
ділянку в безстрокове користування для
будівництва житлового будинку по
АДРЕСА_2 в м. Сокалі Львівської області
(а.с. 147).

Після смерті ОСОБА_13 (а.с. 159) рішенням
виконкому Сокальської міської ради
народних депутатів № 207 від 12.07.1984 року
її спадкоємцю ОСОБА_9 (спадкодавцю по
даній справі) дозволено закінчити
будівництво житлового будинку в
АДРЕСА_2 (а.с. 148).

Відповідно до рішення виконкому
Сокальської міської ради народних
депутатів № 102 від 11.04.1985 року, у зв`язку
з тим, що ОСОБА_9 після смерті ОСОБА_13
спадщини на незакінчений будівництвом
житловий будинок АДРЕСА_2 не оформив,
будинок будується із зміною проекту,
виконком рішення міськвиконкому № 207
від 12.07.1984 року - відмінив (а.с. 149).

З копії будинкової книги вбачається, що
ОСОБА_9 та ОСОБА_4 прописані в будинку
АДРЕСА_2 (а.с. 17-19).

15 жовтня 1998 року рішенням виконкому
Сокальської міської ради Львівської
області за № 274 був затверджений акт
про закінчення та введення в
експлуатацію будинку АДРЕСА_2 ( а.с. 67, 68).

Згідно матеріалів спадкової справи №
133/98 померлого ОСОБА_9 вбачається, що
ОСОБА_4 06 березня 1998 року звернулася до
Сокальської державної нотаріальної
контори в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_11 із
заявою про видачу Свідоцтва на
спадщину, не повідомивши нотаріусу про
наявність ще одного спадкоємця за
законом - ОСОБА_2 (а.с. 91).

06.03.1998 року ОСОБА_4 та ОСОБА_11 державним
нотаріусом Сокальської державної
нотаріальної контори Вікарчуком С.П.,
за реєстровим номером № 473, видано
Свідоцтво про право на спадщину за
законом в рівних частках кожний на
спадкове майно, що складається з
житлового будинку з надвірними
спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_2,
Сокальського району Львівської
області, що належить спадкодавцю на
підставі свідоцтва про право на
спадщину, виданого Сокальською
державною нотаріальною конторою 01
грудня 1987 року, реєстр № 2835. Процент
готовності будинку становить 63,5% (а.с.
97).

Рішення виконавчого комітету
Сокальської міської ради народних
депутатів Львівської області № 382 від
17.12.1998 року «Про оформлення права
власності на будинок в АДРЕСА_2»,
вирішено «оформити право власності на
будинок АДРЕСА_2 на ОСОБА_4 - 1/2 частини
та на ОСОБА_11 - 1/2 частину, видати ОСОБА_4
- 1/2, ОСОБА_11 - 1/2 свідоцтво про право
власності на вищевказаний будинок»
(а.с. 85).

24.12.1998 року Червоноградським
міжміським бюро технічної
інвентаризації за ОСОБА_4 та ОСОБА_11 в
реєстровій книзі № 15 за реєстровим №
1835 було зареєстровано право власності
по 1/2 частині будинку АДРЕСА_2, що
підтверджується реєстраційними
посвідченнями (а.с. 21, 22).

ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 87).

Задовольняючи частково вимоги
позивача ОСОБА_2 та відмовляючи в
зустрічних позовних вимогах ОСОБА_4,
суд першої інстанції дав вірну правову
оцінку спірним правовідносинам.
Правильно враховано, що згідно з п. 5
Прикінцевих та перехідних положень ЦК
України 2003 року, правила книги шостої
ЦК України застосовуються до спадщини,
яка відкрилася, але не була прийнята
ніким із спадкоємців до набрання
чинності цим Кодексом. Отже, за змістом
указаної норми ЦК України 2003 року
застосовується до спадщини, яка
відкрилася, але була прийнята
спадкоємцями після 1 січня 2004 року; якщо
спадщина була прийнята до 1 січня 2004
року - застосовується ЦК Української
РСР 1963 року.

Статтею 548 ЦК Української РСР 1963 року
встановлено, що для придбання спадщини
необхідно щоб спадкоємець її прийняв.
Прийнята спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини, яким згідно з ст. 525 цього
Кодексу є день смерті спадкодавця, а
при оголошенні його померлим - день,
зазначений в ст. 21 ЦК Української РСР 1963
року.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 549 цього Кодексу та
п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику в справах
про встановлення фактів, що мають
юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року
спадкоємець визнається таким, що
прийняв спадщину у разі подання ним у
шестимісячний строк відповідної заяви
до державної нотаріальної контори, так
і в разі фактичного його вступу в
управління або володіння спадковим
майном, що означає можливість
спадкоємця мати майно у своєму віданні,
а також вчинення ним будь-яких дій,
направлених на управління спадковим
майном до закінчення шестимісячного
строку з часу відкриття спадщини.

Суд першої інстанції прийшов до
вірного висновку що ОСОБА_2 прийняла
спадщину фактично вступивши в
управління та володіння спадковим
майном після смерті її батька ОСОБА_9,
оскільки проживала разом з ним по
АДРЕСА_1, в тому числі і на момент його
смерті, при цьому підставно послався на
Правову позицію судової палати у
цивільних справах Верховного суду
України при перегляді цивільних справ
у касаційному порядку у зв'язку з
винятковими обставинами у 2008 році,
згідно якої саме постійне проживання
особи зі спадкодавцем на час відкриття
спадщини є підставою для визнання
спадкоємця таким, що прийняв спадщину,
а не лише реєстрація місця його
проживання за адресою місця проживання
спадкодавця (Ухвала № 6-27745). В
обґрунтування даного висновку
районний суд послався також і на те, що
після смерті спадкодавця вона разом із
матір'ю продовжували добудовувати
незакінчений будівництвом будинок,
обробляли земельну ділянку біля
будинку, користувалися речами, які там
знаходилися, зокрема: велосипедом,
мотоциклом та що батько залишив їй
коштовності, які вона носить і по
сьогодні.

Крім того з матеріалів справи
вбачається, що ОСОБА_9 05 вересня 1991 року,
будучи важко хворим (рак шлунку), що
сторонами не оспорюється, а саме за
шість днів до смерті був прописаний в
незавершений будівництвом будинок.

Суд першої інстанції обґрунтовано не
прийняв до уваги посилання
представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7, про те, що
ОСОБА_2 не прийняла спадщину, так як не
була зареєстрована в одному будинку із
спадкодавцем.

Також районний суд підставно відмовив
ОСОБА_2 в задоволенні позовної вимоги
щодо встановлення факту її проживання
та ОСОБА_9 по АДРЕСА_1, оскільки
встановлення даного факту не має для
неї юридичного значення.

З врахуванням того, що позивач ОСОБА_2
прийняла спадщину після смерті батька
шляхом вступу у володіння спадковим
майном та виходячи з рівності часток
спадкоємців першої черги (ст. 529 ЦК
УРСР), районний суд прийшов до
правильного висновку, що її частка у
спадковому майні становить 1/3 частину
спадкового майна у незавершеному
будівництвом будинку АДРЕСА_2.

Суд першої інстанції, задовольняючи
дану позовну вимогу ОСОБА_2, вірно
послався на ст. 105 ЦК Української РСР,
оскільки всі здійснені ОСОБА_9 добудови
і перебудови будинку АДРЕСА_2 після
11.04.1985 року є самочинним будівництвом,
отже згідно приписів чинного на той час
законодавства, не є об'єктом права
власності, а тому не можуть входити до
складу спадкового майна, та врахувавши
відповідні докази про склад даного
спадкового майна, станом на день смерті
ОСОБА_9, дійшов правильного висновку, що
спадкуванню підлягає незакінчений
будівництвом житловий будинок, процент
готовності якого становить 73% станом на
1987 рік, що знаходиться за адресою м.
Сокаль АДРЕСА_2 Львівської області,
право власності на який мав
спадкоємець згідно Свідоцтва про право
на спадщину за законом від 01.12.1987 року.

Згідно з роз'ясненнями Пленуму
Верховного Суду України, викладеними в
п. 27 постанови від 30 травня 2008 року № 7
«Про судову практику у справах про
спадкування» свідоцтво про право на
спадщину може бути визнано недійсним
не лише тоді, коли особа, якій воно
видане, не мала права на спадкування,
але й за інших підстав, установлених
законом. Іншими підставами можуть бути:
визнання заповіту недійсним, визнання
відмови від спадщини недійсною,
визнання шлюбу недійсним, порушення у
зв'язку з видачею свідоцтва про право
на спадщину прав інших осіб тощо.

На підставі викладеного вище, районний
суд прийшов до обґрунтованого висновку
щодо визнання частково недійсним
Свідоцтва про право на спадщину за
законом, виданого ОСОБА_4 та ОСОБА_11
06.03.1998 року державним нотаріусом
Сокальської державної нотаріальної
контори Вікарчуком С.П.,
зареєстрованого в реєстрі за № 473.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 в
частині визнання недійсним рішення
виконавчого комітету Сокальської
міської ради народних депутатів
Львівської області № 382 від 17.12.1998 року
«Про оформлення права власності на
будинок в АДРЕСА_2», яким вирішено
оформити право власності на будинок
АДРЕСА_2 на ОСОБА_4 - 1/2 частини та на
ОСОБА_11 - 1/2 частину та видати
відповідно Свідоцтва про право
власності, районний суд вірно виходив з
того, що дане рішення було прийняте на
підставі вищезазначеного Свідоцтва
про право на спадщину за законом,
виданого державним нотаріусом та
зареєстрованим в реєстрі за № 473, яке
порушує права та інтереси ОСОБА_2, яка
фактично прийняла спадщину. В
обґрунтування послався і на пояснення
представника відповідача Сокальської
міської ради - Чернявської Х.М., яка в
судовому засіданні визнала дану
позовну вимогу і пояснила, що якби
виконкому було відомо про наявність ще
одного спадкоємця, рішення такого
змісту не приймалося б.

Згідно п 1.7 наказу Державного комітету
будівництва, архітектури та житлової
політики України від 26.06.1998 року № 121
«Про затвердження Інструкції про
порядок державної реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна,
що перебувають у власності юридичних
та фізичних осіб» реєстрація права
власності на об'єкти нерухомого майна
провадиться на підставі
правовстановлюючих документів, за
рахунок коштів власників нерухомого
майна.

У п. 2.5. цього Наказу зазначено, що
поточна реєстрація права власності на
об'єкти нерухомого майна - це
реєстрація переходу права власності
від одних власників до інших.
Правовстановлюючий документ, що
свідчить про перехід права власності
на об'єкт нерухомого майна, не може бути
зареєстрований в бюро технічної
інвентаризації, якщо не проведена
первинна реєстрація права власності на
цей об'єкт.

Отже державна реєстрація речових прав
на нерухоме майно - визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
речових прав на нерухоме майно,
супроводжується внесенням даних до
реєстрових книг.

Районний суд підставно відмовив в
задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 про
визнання частково недійсним
реєстраційного посвідчення свідоцтва
Червоноградського ММБТІ від 24.12.1998
року, зазначивши, що реєстраційне
посвідчення є офіційним фактом (а не
правовстановлюючим документом)
визнання і підтвердження права
власності особи на нерухоме майно,
зокрема на будинок, вказавши, що такий
спосіб захисту не передбачено ст. 16 ЦК
України.

Згідно зі ст. 71 ЦК Української РСР 1963
року та ст. 257 ЦК України 2003 року
загальний строк для захисту права за
позовом особи, право якої порушено,
встановлюється в три роки.

Статтею 76 ЦК Української РСР 1963 року та
ч. 1 ст. 261 ЦК України 2003 року
встановлено, що перебіг строку
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або повинна була
довідатися про порушене право.

Відповідно до п. 6 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України правила
Цивільного кодексу України про позовну
давність застосовуються до позовів,
строк пред'явлення яких, встановлений
законодавством, що діяло раніше, не
сплив до набрання чинності цим
Кодексом.

Згідно з вимогами ст. 80 ЦК УРСР 1963 року
закінчення строку позовної давності до
пред'явлення позову є підставою для
відмови в позові.

Колегія суддів погоджується з
висновком районного суду, що ОСОБА_2 не
пропустила строку позовної давності,
оскільки прийнявши спадщину шляхом
вступу в управління спадковим майном у
встановлений законом строк, про
порушення свого права дізналась лише в
2012 році, а саме після смерті брата
ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, що
вбачається з матеріалів справи.

Також суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку щодо відмови у
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4
саме у відповідності ст. ст. 75, 80 ЦК
Української РСР, так як нею без
поважних причин пропущений строк
звернення до суду, оскільки
звернувшись з позовом лише в 2012 році,
вона без поважних причин пропустила
строк позовної давності, бо як
вбачається з матеріалів справи, саме за
заявою ОСОБА_4 про прийняття спадщини,
яку вона подала в нотаріальну контору в
1998 році, їй та неповнолітньому ОСОБА_11 06
березня 1998 року нотаріусом було
посвідчено свідоцтво про право на
спадщину та зареєстроване в реєстрі за
№ 473, при цьому на день подачі заяви про
прийняття спадщини вона не ставила
питання про визнання за нею право
власності на спільне майно подружжя та
навмисно приховала від державного
нотаріуса наявність ще одного
спадкоємця першої черги за законом
ОСОБА_2, порушивши при цьому спадкові
права останньої.

Колегія суддів погоджується з
висновками районного суду, оскільки
суд ухвалив правильне по суті і
справедливе рішення, дійшовши його на
основі повно з'ясованих обставин, на
які сторони посилалися як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених дослідженими в судовому
засіданні доказами.

Інших належних та допустимих доказів
для спростування рішення суду першої
інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59
ЦПК України, які б мали доказове
значення та заслуговували на увагу, чи
порушень норм процесуального права,
які можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення,
відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України,
апелянтами не представлено.

Разом з тим, колегія суддів приходить
до висновку, що рішення Сокальського
районного суду Львівської області від
05 червня 2013 року в частині - визнання
частково недійсним Свідоцтва про право
на спадщину за законом, виданого на ім'я
ОСОБА_4 та ОСОБА_11 від 06.03.1998 р. державним
нотаріусом Сокальської державної
нотаріальної контори Вікарчуком С.П.,
за реєстровим номером № 473, в частині
реєстрації за ними 1/2 частини
спадкового майна після смерті ОСОБА_9,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, - слід змінити,
виклавши його в редакції прохальної
частини позову ОСОБА_2 (а.с. 2-5, 131), а саме,
визнати частково недійсним Свідоцтво
про право на спадщину за законом,
видане ОСОБА_4 та ОСОБА_11 06.03.1998 року
державним нотаріусом Сокальської
державної нотаріальної контори
Вікарчуком С.П., зареєстроване в
реєстрі за № 473, - в частині 1/3 частки
спадкового майна.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 1 п. 3, 309
ч. 1 п. 3, 313, 314 ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і
ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Апеляційні скарги ОСОБА_6, ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Сокальського районного суду
Львівської області від 05 червня 2013 року
в частині - визнання частково недійсним
Свідоцтва про право на спадщину за
законом, виданого на ім'я ОСОБА_4 та
ОСОБА_11 від 06.03.1998 р. державним
нотаріусом Сокальської державної
нотаріальної контори Вікарчуком С.П.,
за реєстровим номером № 473, в частині
реєстрації за ними 1/2 частини
спадкового майна після смерті ОСОБА_9,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, - змінити,
виклавши його в наступній редакції:

Визнати частково недійсним Свідоцтво
про право на спадщину за законом,
видане ОСОБА_4 та ОСОБА_11 06.03.1998 року
державним нотаріусом Сокальської
державної нотаріальної контори
Вікарчуком С.П., зареєстроване в
реєстрі за № 473, - в частині 1/3 частки
спадкового майна.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий:
Монастирецький Д.І.

Судді:
Мацей М.М.

Тропак О.В.