Справа № 640/3265/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2013 року

Київський районний суд міста Харкова у
складі:

головуючого судді
Нев'ядомського Д.В.

при секретарі Левченко А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Харкова
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Восьма
Харківська державна нотаріальна
контора про визначення додаткового
строку для прийняття спадщини,
визнання частково недійсним свідоцтва
про право на спадщину, визнання права
власності на 5/16 частин квартири в
порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 з
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа -
Восьма Харківська державна
нотаріальна контора про визначення
додаткового строку для прийняття
спадщини, визнання частково недійсним
свідоцтва про право на спадщину,
визнання права власності на 5/16 частин
квартири в порядку спадкування за
законом.

В обґрунтування свого позову,
позивачка вказала, що в 1991 році вона
познайомилася з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 В
них зав'язалися близькі стосунки і вони
почали мешкати разом без реєстрації
шлюбу в спірній квартирі АДРЕСА_1 та
вести спільне господарство. На той час
позивачка носила своє дошлюбне
прізвище - ОСОБА_1. Батьки ОСОБА_5
розійшлися і його матір, ОСОБА_6,
переїхала до них. Сестра ОСОБА_5 - ОСОБА_3
та племінниця ОСОБА_4, відповідачі по
справі, в спірній квартирі не мешкали,
але були там зареєстровані.

ІНФОРМАЦІЯ_2 в них із ОСОБА_5 народилася
донька - ОСОБА_2. Згодом стосунки із
чоловіком погіршилися, він почав
зловживати алкогольними напоями і в 1997
році позивачка вимушена була піти від
нього разом із донькою. Аліменти ОСОБА_5
фактично не сплачував, позивачку із
донькою не утримував, але з дитиною
бачився аж до самої смерті, ОСОБА_2
свого батька пам'ятає.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер, про що
відділом РАЦС по м. Харкову
реєстраційної служби ХМУЮ в книзі
реєстрації смертей зроблено а/з № 1377 та
видано свідоцтво про смерть. Вона з
ОСОБА_2 були на похоронах. Після смерті
батька, донька продовжувала
спілкуватися із бабусею, ОСОБА_6, яка
залишилася мешкати в спірній квартирі
одна. ОСОБА_2 навідувалася до неї,
постійно з нею спілкувалася, бачилася з
нею до самої смерті. Вона робила це
самостійно, так як вони мешкали зовсім
поруч. Позивачка з ОСОБА_6 практично не
бачилася, рідко спілкувалася. У 2001 році
позивачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_7
і взяла своє теперішнє прізвище -
ОСОБА_7.

Спірна квартира була приватизована і
розподілена в рівних частинах між
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_8, тобто
на кожного по 1/4 частці.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

Відповідно до ч.1 ст. 1258 ЦК України
спадкоємці за законом одержують право
на спадкування почергово.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України Стаття
1261 у першу чергу право на спадкування
за законом мають діти спадкодавця, у
тому числі зачаті за життя спадкодавця
та народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Після смерті ОСОБА_5, в його частину
відповідно до законодавства, так як він
не залишив заповіту, повинні були
вступити в рівних частинах донька
ОСОБА_2, його матір ОСОБА_6 та його
батько. Оскільки батько не вступав в
спадщину, а тому її повинні були
поділити між собою донька ОСОБА_2 та
матір ОСОБА_6 - по 1/8 частини. Тобто,
після смерті ОСОБА_5, частини квартири
повинні були розподілитися таким чином
- ОСОБА_2 - 1/8, ОСОБА_6 - 3/8 (1/4+1/8), ОСОБА_3 - 2/8,
ОСОБА_4-2/8.

Донька була малолітня, потім в
позивачки народилася друга дитина і в
неї не було часу займатися питанням
спадщини. ОСОБА_2 спілкувалася з
бабусею, але та питання спадку не
піднімала.

Відповідно до ч.4,5 ст. 1268 ЦК України
малолітня, неповнолітня, недієздатна
особа, а також особа, цивільна
дієздатність якої обмежена, вважаються
такими, що прийняли спадщину, крім
випадків, встановлених частинами
другою - четвертою статті 1273 цього
Кодексу. Тому, не в залежності від того,
чи подали заяву до нотаріальної
контори батьки малолітньої або
неповнолітньої дитини заяву про
прийняття спадщини і які на то були
причини , вона вважається такою, що
прийняла її.

Незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1272 ЦК України за
позовом спадкоємця, який пропустив
строк для прийняття спадщини з
поважної причини, суд може визначити
йому додатковий строк, достатній для
подання ним заяви про прийняття
спадщини.

Так як на час відкриття спадщини діяв
Цивільний кодекс УРСР у ред. 1963 р.,
ОСОБА_2 повинна була звернутися до
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини. Так як вона була
малолітньою, то це необхідно було
зробити позивачці, але вона була
необізнана в даних питаннях і була
впевнена, що малолітня дитина
вважається такою, що прийняла спадщину.
Дана причина може бути визнана судом
поважною, так як дитина була
малолітньою і не могла впливати своєю
поведінкою на дані події, тому була
фактична позбавлена свого права
всупереч її волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України
частки у спадщині кожного із
спадкоємців за законом є рівними.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_6, бабуся її
доньки, про що в Книзі реєстрації
смертей Відділом РАЦС по м. Харкову
ХМУЮ зроблено а/з № 4527 та видано
свідоцтво про смерть.

З того часу відповідачі по справі, які є
тіткою та двоюрідною сестрою її доньки
практично припиняють з ними
спілкуватися, а в спірній квартирі
оселився ОСОБА_4

Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України
внуки, правнуки спадкодавця спадкують
ту частку спадщини, яка належала б за
законом їхнім матері, батькові, бабі,
дідові, якби вони були живими на час
відкриття спадщини.

Відповідно до законодавства в спадок у
вигляді спірної квартири після смерті
ОСОБА_6 повинні були вступити у рівних
частинах ОСОБА_3, як донька спадкодавця
і ОСОБА_2, як онука за правом
представлення - по 3/16. Таким чином
частки повинні були розподілитися
таким чином - ОСОБА_2 - 5/16 (1/8+3/16), ОСОБА_3 -
7/16 (2/8+3/16) та ОСОБА_4 - 4/16 (1/4=2/8=4/16).

Влітку 2012 року, ОСОБА_2 підняла питання
спадку, пояснюючи тим, що має повне
право на спадок від батька та бабусі. У
Восьмій Харківській державній
нотаріальній конторі з'ясувалося, що ще
після смерті ОСОБА_5, його мати разом із
сестрою, ввели нотаріуса в оману і
взагалі не повідомили його про
наявність у померлого малолітньої
дитини. Відповідно після цього, ОСОБА_6,
прийняла спадок, а після її смерті,
ОСОБА_3, прийняла спадщину в цілому.

Восени 2012 року позивачка зустрілася з
ОСОБА_3 з вимогою надання пояснень щодо
позбавлення ОСОБА_2 спадщини, але
ОСОБА_3 вказала, що ОСОБА_2 не має права
на спадщину.

Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України
відсутність свідоцтва про право на
спадщину не позбавляє спадкоємця права
на спадщину.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України
свідоцтво про право на спадщину
визнається недійсним за рішенням суду,
якщо буде встановлено, що особа, якій
воно видане, не мала права на
спадкування, а також в інших
випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 та п.1 ч.2 ст. 16 ЦК
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Способами захисту
цивільних прав та інтересів можуть
бути, зокрема визнання права.

Відповідно до ч.1 ст.242 ЦК України батьки
(усиновлювачі) є законними
представниками своїх малолітніх та
неповнолітніх дітей.

В судовому засіданні позивачка свій
позов підтримала у повному обсязі та
надала пояснення відповідно до
уточненої позовної заяви.

В судовому засіданні відповідачі та
їх представник проти позову
заперечували та надали суду усні та
письмові заперечення, згідно яких
позивачка не перебувала у фактичному
цивільному шлюбі з її братом ОСОБА_5 і
не проживала разом з ним у спірній
квартирі протягом тривалого часу.
Насправді, позивачка дійсно
підтримувала особисті стосунки з
ОСОБА_5 , інколи ночувала у спірній
квартирі, але вона і неповнолітня
ОСОБА_2 ніколи не були у квартирі
зареєстровані та постійно не мешкали,
що підтверджується довідкою про склад
членів сім'ї, наданою
житлово-експлуатаційною дільницею).
Крім того, неповнолітня ОСОБА_2 не є
рідною донькою брата ОСОБА_5, адже за
життя він цього не визнавав.
Позивачкою не надано жодних доказів
про походження дитини від ОСОБА_5
Надана позивачкою у якості доказу
нібито копія свідоцтва про народження
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, свідчить лише про
те, що цей документ був виданий
Відділом реєстрації актів цивільного
стану Харківського міського
управління юстиції 20.05.2010 р., тобто
через 15 років після народження дитини
та вже після смерті ОСОБА_5, зазначеного
у свідоцтві батьком дитини. На

час звернення з позовом неповнолітня
ОСОБА_2 у жодному разі не має права на
спадщину після смерті брата ОСОБА_5, яка
відкрились ІНФОРМАЦІЯ_3, оскільки на
час відкриття спадщини був чинним
Цивільний кодекс Української РСР у
ред. 1963 р. Згідно ст. 548 УК України - для
прийняття спадщини необхідно, щоб
спадкоємець її прийняв наступними
способами: 1) якщо він фактично вступив
в управління або володіння спадковим
майном; 2) якщо подав до державної
нотаріальної контори за місцем
відкриття спадщини заяву про зняття
спадщини. Зазначені дії повинні бути
вчинені протягом шести місяців з дня
відкриття спадщини.

Між тим, позивач ОСОБА_10 визнає, що
вони відразу були сповіщені про смерть
ОСОБА_5 та навіть перебували на його
похоронах. Крім того, позивачка також
визнає той факт, що до нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини в інтересах неповнолітньої
вона не зверталась, отже факт
неприйняття спадщини після її
відкриття неповнолітньою ОСОБА_2 можна
вважати установленим і таким, що
підлягає доказуванню.

Крім того, спадщина після смерті
ОСОБА_5 була прийнята його законною
спадкоємицею ОСОБА_6

Крім того, ОСОБА_11 відмовився від
своєї частки на спадок на користь своєї
дружини ОСОБА_6 Отже у даному випадку
потрібно було керуватись частинами 1 і 3
ст.554 Цивільного кодексу УРСР 1963 р., у
яких зазначається, що у разі не
прийняття спадщини спадкоємцем за
законом або за заповітом або
позбавлення спадкоємця права
спадкування його частка переходить до
спадкоємців за законом і
розподіляється між ними в рівних
частках. Правила цієї статті не
застосовуються до випадків, коли
спадкоємець відмовляється під
спадщини на користь іншого спадкоємця.
Поряд з цим, визначаючи частку у
спадщині, яку нібито повинна
успадкувати ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_6
позивачка повторно порахувала на свою
користь частку померлого ОСОБА_12, яку у
попередньому розрахунку вона вже
віднесла до свого спадку. Окрім цього,
позивачка пропустила строк позовної
давності.

Представник третьої особи Восьмої
Харківської державної нотаріальної
контори в судове засідання не з'явився,
надав заяву про слухання справи за його
відсутності.

Вивчивши уточнену позовну заяву,
вислухавши сторони та дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
висновку, що позов підлягає частковому
задоволенню.

Так, судом встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 у позивачки ОСОБА_1 та
ОСОБА_5 народилася донька - ОСОБА_2. В 1997
році позивачка розійшлася із ОСОБА_5
Даний факт підтверджується свідоцтвом
про народження дитини.

Спірна квартира була приватизована і
розподілена в рівних частинах між
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, тобто
на кожного по 1/4 частці.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер, про що
відділом РАЦС по м. Харкову
реєстраційної служби ХМУЮ в книзі
реєстрації смертей зроблено а/з № 1377 та
видано свідоцтво про смерть. У 2001 році
позивачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_7
і взяла своє теперішнє прізвище -
ОСОБА_7.

Враховуючи, що на час смерті ОСОБА_5,
діяв ЦК України в редакції 1963 року, до
даних спадкових правовідносин
застосовуються норми ЦК України в
редакції 1963 року.

Так, згідно ст. 529 ЦК України (в ред. 1963
р.) - при спадкоємстві за законом
спадкоємцями першої черги є, в

рівних частках, діти (у тому числі
усиновлені), дружина і батьки

(усиновителі) померлого. До числа
спадкоємців першої черги

належить також дитина померлого, яка
народилася після його смерті.

Таким чином, дитина померлого ОСОБА_14,
ІНФОРМАЦІЯ_2, яка була на той час
малолітньою, спадкує 1/8 частину
квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування
за законом після смерті батька ОСОБА_5,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, оскільки 1/8
частину цієї квартири успадкувала мати
ОСОБА_5 - її бабуся ОСОБА_6.

Таким чином, суд визнає за ОСОБА_2
право власності на 1/8 частину квартири
АДРЕСА_1 в порядку спадкування за
законом після смерті батька ОСОБА_5,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Крім того, визнання за ОСОБА_2 права
власності на 1/8 частину спірної
квартири, дає підстави для визнання
частково недійсним свідоцтва про право
на спадщину, видане ОСОБА_6 у 1999 році
після смерті її сина ОСОБА_5, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_3.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_6, бабуся її
доньки, про що в Книзі реєстрації
смертей Відділом РАЦС по м. Харкову
ХМУЮ зроблено а/з № 4527 та видано
свідоцтво про смерть. Оскільки
спадщина після смерті ОСОБА_6
відкрилася з набранням чинності ЦК
України ( в ред. 2004 року), до даних
правовідносин застосуванню підлягають
норми цього ЦК України. Після смерті
ОСОБА_6 у спадщину повинні були
вступити у рівних частинах ОСОБА_3, як
донька спадкодавця і ОСОБА_2, як онука
за правом представлення.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1261 ЦК України - у
першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.4,5 ст. 1268 ЦК України
малолітня, неповнолітня, недієздатна
особа, а також особа, цивільна
дієздатність якої обмежена, вважаються
такими, що прийняли спадщину, крім
випадків, встановлених частинами
другою - четвертою статті 1273 цього
Кодексу. Тому, в не залежності від того,
чи подали заяву до нотаріальної
контори батьки малолітньої або
неповнолітньої дитини заяву про
прийняття спадщини і які на то були
причини, вона вважається такою, що
прийняла її.

Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України -
Внуки, правнуки спадкодавця спадкують
ту частку спадщини, яка належала б за
законом їхнім матері, батькові, бабі,
дідові,

якби вони були живими на час відкриття
спадщини.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про спадкування» №7
від 30.05.2008 року - особа, яка не
прийняла спадщину в установлений
законом строк, може звернутися до суду
з позовною заявою про визначення
додаткового строку для прийняття
спадщини відповідно до частини третьої
статті 1272 ЦК України. Зазначене
положення застосовується до
спадкоємців, в яких право на
спадкування виникло з набранням
чинності зазначеним Кодексом.

Таким чином, враховуючи, що є підстави
для визначення додаткового строку для
прийняття спадщини неповнолітній (на
час відкриття спадщини після смерті
бабусі) ОСОБА_2 після смерті бабусі в
порядку представлення батька ОСОБА_5,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, суд визначає
цей строк у два місяці з моменту
винесення рішення.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст. ст. 10, 11, 60, 88, 114, 209, 212, 213 - 215, 218 ЦПК
України,-

В и р і ш и В:

Позов ОСОБА_1 в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, третя особа - Восьма Харківська
державна нотаріальна контора про
визначення додаткового строку для
прийняття спадщини, визнання частково
недійсним свідоцтва про право на
спадщину, визнання права власності на
5/16 частин квартири в порядку
спадкування за законом - задовольнити
частково.

Визначити ОСОБА_2 додатковий строк у
два місяці з моменту винесення рішення
для прийняття спадщини в порядку
представлення батька ОСОБА_5, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_3, після смерті бабусі
ОСОБА_15, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4.

Визнати частково недійсним
свідоцтво про право на спадщину, видане
ОСОБА_6 у 1999 році після смерті її сина
ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на
1/8 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
батька ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через
Київський районний суд міста Харкова
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.В. Нев'ядомський