Категорія 42 Головуючий в 1 інстанції
Доповідач: Будулуца М.С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2013 року

Апеляційний суд Донецької області в
складі:

Головуючого - судді: Курило В.П.,

суддів: Космачевської Т.В., Будулуци
М.С.,

при секретарі Бакунець Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу в м. Донецьку
за позовом Публічного акціонерного
товариства «Банк Камбіо» до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа -
орган опіки та піклування Кіровської
районної у м. Донецьку ради про
виселення мешканців,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
заочне рішення Кіровського районного
суду м. Донецька від 27 червня 2013 року, -

В С Т А Н О В И В:

Заочним рішенням Кіровського
районного суду м. Донецька від 27 червня
2013 року позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства «Банк Камбіо»
(далі -ПАТ «Банк Камбіо», Банк) до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя
особа - орган опіки та піклування
Кіровської районної у м. Донецьку Ради
про виселення мешканців - задоволено в
повному обсязі.

Виселено мешканців ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 з квартири, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1, без
надання іншого житлового приміщення.

Знято з реєстраційного обліку у
Відділі у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
УМВС України Кіровського РВ Донецького
МУ ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 за
адресою: АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Банк Камбіо» (далі - ПАТ «Банк Камбіо»,
Банк) судовий збір у розмірі 107 грн.30
коп.

Ухвалою цього ж суду від 27 вересня 2013
року в задоволенні заяви відповідачів
про перегляд заочного рішення
відмовлено.

Не погодившись з заочним рішенням суду,
відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення судом норм матеріального і
процесуального права, просив рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позову Банку.

В обгрнутування доводів скарги апелянт
зазначив, що він раніше виплачував всі
належні суми за кредитним договором,
однак, в теперішній час він не має змоги
виплатити всю суму заборгованості. В
судовому засіданні жодного разу не
приймав участь орган опіки і
піклування, в той час, коли їх участь є
обов`язковою, а держава повинна
охороняти і захищати права та інтереси
дітей при вчиненні правочинів щодо
нерухомого майна. Згідно зі ст. 6 Закону
України «Про органи і служби у справах
дітей та спеціальні установи для
дітей», участь служби у справах дітей в
судовому процесі є обов`язковою, якщо
йдеться мова про виселення
неповнолітніх або малолітніх дітей.
Окрім цього, в даній справі не залучено
до участі у справі ГУ Державної
міграційної служби України в Донецькій
області, оскільки Кіровський РВ
Донецького МУ не є юридичною особою.
Окрім цього, у рішенні зазначено про
виселення відповідачів без надання
іншого житлового приміщення, а за ними
іншого житла не зареєстровано, а тому
їм з неповнолітньою дитиною нікуди
виселятися.

В судовому засіданні апеляційного суду
відповідач ОСОБА_1 підтримав доводи
апеляційної скарги, відповідачі ОСОБА_2
та ОСОБА_3 вважали доводи скарги
обґрунтованими.

Представник Банку - Харагірло К.В.
заперечував проти доводів апеляційної
скарги, оскільки вважав їх
безпідставними, просив відмовити в
задоволенні скарги, а рішення суду -
залишити без змін.

Орган опіки і піклування Кіровської
районної у м. Донецьку ради просив
розглянути справу у відсутності їх
представника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, дослідивши матеріали справи, та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд приходить до висновку,
що скаргу слід відхилити, а рішення
суду - залишити без змін, виходячи з
наступних обставин.

В ст.303 ч.1 ЦПК України, зазначено, що
апеляційний суд під час розгляду
справи в апеляційному порядку
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції і залишає рішення без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що 08 серпня 2006 року
між ОСОБА_1 та Банком був укладений
кредитний договір, у відповідності з
яким Банк надав позичальнику кредит в
розмірі 10 000 доларів США зі сплатою
відсотків за користування кредитом в
розмірі 18% річних. 07 червня 2007 року було
укладено договір про внесення змін № 1
до кредитного договору № 28ф/03-2006, у
якому сума кредиту була збільшена до 27
000 доларів США.

Для забезпечення зобов'язань, які взяв
на себе позичальник, згідно з кредитним
договором між ОСОБА_1 та Банком 09 серпня
2006 року було укладено договір іпотеки,
зареєстрований в реєстрі № 2045 та
посвідчений приватним нотаріусом
Донецького міського нотаріального
округу. 07 червня 2006 року до договору
іпотеки внесено відповідні зміни щодо
збільшення суми зобов'язань за
кредитним договором.

Свої зобов'язання за договором
позичальник не виконував, а тому
рішенням Кіровського районного суду м.
Донецька від 18 лютого 2011 року було
звернуто стягнення на предмет іпотеки
в розмірі 204 483 грн. 83 коп.: трикімнатну
квартиру загальною площею 65,77 кв. м, з
якої житлова площа складає 43.6 кв. м
(АДРЕСА_1), шляхом проведення прелюдних
торгів. Позивач вказав також, що на
момент звернення до суду з позовом
відкрито виконавче провадження за
виконавчим листом щодо виконання
вищевказаного рішення суду, триває
процедура звернення стягнення на майно
боржника.

У межах виконавчого провадження ВДВС
Кіровського РУЮ в м. Донецьку звернувся
з запитом щодо надання інформації про
зареєстрованих осіб у квартирі за
адресою: АДРЕСА_1 та отримав виписку з
домової книги від 20 грудня 2012 року, в
якій зазначено, що у вказаній квартирі
зареєстровано: ОСОБА_3 (власник), ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та неповнолітній ОСОБА_4

Банком 05 листопада 2012 року на адресу
відповідачів: ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3
було направлено вимогу про виселення,
яка ними була отримана 07 листопада 2012
року. Проте, станом на 5 грудня 2012 року
та на момент ухвалення рішення
квартира відповідачами не звільнена.

Задовольняючі позовні вимоги ПАТ «Банк
Камбіо», суд виходив з доведеності та
обґрунтованості вимог.

Такі висновки суду є правильними.

Судом першої інстанції повно та
всебічно з'ясовані усі обставини по
справі, зібрані докази, яким дана
належна правова оцінка і суд
обґрунтовано задовольнив позовні
вимоги Банку.

Відповідно до ч. 1 ст. 33, ст. 39 Закону
України "Про іпотеку" у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки; передбачено звернення
стягнення на предмет іпотеки на
підставі рішення суду.

При цьому рішенням про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд може
встановити спосіб реалізації предмета
іпотеки: або шляхом проведення
прилюдних торгів, або шляхом
застосування процедури продажу,
встановленої ст. 38 Закону України "Про
іпотеку".

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 109 ЖК України
виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом. Звернення
стягнення на передане в іпотеку жиле
приміщення є підставою для виселення
всіх громадян, що мешкають у ньому, за
винятками, встановленими законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України
"Про виконавче провадження" звернення
стягнення на майно боржника полягає в
його арешті, вилученні та примусовій
реалізації.

Згідно роз'яснень, наданих у п. 9
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року N 5 "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин"
право вибору способу судового захисту,
передбаченого законом або договором
(дострокове стягнення кредиту,
стягнення заборгованості, у тому числі
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки/застави, одночасне заявлення
відповідних вимог у разі, якщо
позичальник є відмінною від особи
іпотекодавця (майновий поручитель),
одночасне заявлення вимог про
стягнення заборгованості з
позичальника з вимогами про стягнення
заборгованості шляхом звернення
стягнення на предмет застави/іпотеки,
належні іпотекодавцю, який не є
позичальником, розірвання кредитного
договору, набуття права власності на
предмет іпотеки тощо) належить
виключно позивачеві (частина перша
статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 40 Закону України "Про
іпотеку" звернення стягнення на
передану в іпотеку квартиру є
підставою для виселення всіх
мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей. Виселення проводиться
у порядку, встановленому законом.

Після прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільняють
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

При розгляді позову іпотекодержателя
про виселення мешканців із житлового
будинку чи житлового приміщення в разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
враховувати таке.

Згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, ст.
ст. 39 - 40 Закону України "Про іпотеку"
виселення мешканців із житлового
будинку чи житлового приміщення, яке є
предметом іпотеки, проводиться в
порядку, встановленому законом. При
цьому суд за заявою іпотекодержателя
одночасно з рішенням про звернення
стягнення на предмет іпотеки за
наявності підстав, передбачених
законом, ухвалює рішення про виселення
мешканців цього житлового будинку чи
житлового приміщення.

При цьому примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за певних умов: якщо мешканці
добровільно не звільнили житловий
будинок чи житлове приміщення, на яке
звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, протягом одного місяця з дня
отримання письмової вимоги
іпотекодержателя або нового власника
або в інший погоджений сторонами строк.

Як вбачається з матеріалів справи,
протягом одного місяця з дня отримання
письмової вимоги іпотекодержателя,
відповідачі добровільно не звільнили
житлове приміщення, а тому Банк
звернувся до суду з відповідним
позовом, який суд обґрунтовано
задовольнив.

Оскільки неповнолітня дитина - ОСОБА_4
зареєстрована у спірній квартирі вже
після укладання договору іпотеки - 09
червня 2011 року (а.с. 28 - звор. а.), то
укладений договір іпотеки не може бути
визнано недійсним, та останній не має
право власності на предмет іпотеки чи
право користування нею, а тому участь
органів опіки і піклування в даному
випадку не є обов'язковою.

Щодо посилання апелянта на участь
служби у справах дітей в судовому
процесі, то відповідно до вимог ст.6
Закону України «Про органи і служби у
справах дітей та спеціальні установи
для дітей», участь служби у справах
дітей в судовому процесі в даному
випадку також не є обов`язковою.

Наведені в апеляційній скарзі доводи
не дають підстав для висновку, що
неправильне застосування судом норм
матеріального чи процесуального
закону призвело або могло привести до
неправильного вирішення спору.

Твердження апелянта про те, що їм
нікуди виселятися, не є підставою для
скасування судового рішення, як і не
залучення до участі у справі ГУ
Державної міграційної служби України в
Донецькій області.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не приводять апеляційний суд до
висновку про порушення або неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального або процесуального
права, з якими законодавством пов'язує
можливість зміни чи скасування
рішення.

З огляду на викладене, апеляційний суд
вважає, що рішення постановлено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, підстави для
його скасування відсутні, а тому
апеляційний суд рішення суду першої
інстанції залишає без змін, а
апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхиляє.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Кіровського районного
суду м. Донецька від 27 червня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Судді: