Справа № 1321/1552/12
Головуючий у 1 інстанції: Веремчук О.А.
Провадження № 22-ц/783/6148/13
Доповідач в 2-й інстанції: Мусіна Т. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2013 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - Мусіної Т.Г.

суддів - Бермеса І.В., Савуляка Р.В.

за участі секретаря - Проворної Н.І.

з участю: представника позивача ОСОБА_2
- ОСОБА_3 відповідача ОСОБА_4,
адвоката відповідача - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Сокальського районного суду
Львівської області від 01 листопада 2012
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 про стягнення коштів,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2012 року ОСОБА_2 звернувся в суд
з позовом, уточненим у жовтні 2012 року,
до ОСОБА_4 про стягнення коштів в сумі 102
384, 11 грн.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що
з відповідачкою перебував у
зареєстрованому шлюбі з 21 листопада 1992
року, який був розірваний 25 вересня 2009
року. Через скрутне матеріальне
становище у серпні 2000 року позивач
поїхав на заробітки в Іспанію.
Зароблені ним кошти позивач щомісяця
передавав через водія автобуса або
пересилав поштовими переказами
відповідачці. На ці кошти відповідачка
жила та розбудовувала їхнє спільне
господарство, оскільки інших доходів
вона не мала. ОСОБА_4 за зароблені
позивачем гроші в квітні 2005 року купила
легковий автомобіль марки ВАЗ 21099, який
зареєструвала на своє ім'я. В цьому ж
році на зароблені ним гроші були
збудовані нові господарські споруди:
гараж, літна кухня з ванною кімнатою,
комора та приміщення під майстерню, а в
подальшому ОСОБА_4 встановила на
присадибній ділянці новий паркан з
бетонних плит. У 2008 році за кошти
позивача відповідачка зробила
капітальний ремонт житлового будинку,
що належить їй на праві власності, та
який внаслідок цього істотно
збільшився у вартості. Також було
придбано нові меблі та нову техніку,
ювелірні вироби.

Після розірвання шлюбу позивач
пропонував добровільно розділити
набуте майно за час шлюбу, але вона
відмовилась. Питання розподілу майна
не були вирішені ні добровільним
шляхом, ні через суд, тому позивач
залишився ні з чим та змушений
звернутися до суду про стягнення з
відповідачки коштів, наданих їй
позивачем в сумі 102 384 грн. 11 коп. та
підтверджений квитанціями про переказ
грошових коштів.

Вважає, що між ним та відповідачкою
було укладено правочин в усній формі
відповідно до положень ст. 202, 205 ЦК
України, внаслідок якого було створено
нове нерухоме майно та збільшилась
вартість іншого майна, яке належить
ОСОБА_4, проте відповідачка не виконала
свого зобов'язання щодо його права
власності та користування рухомим і
нерухомим майном, тому просив
задовольнити його позовні вимоги на
підставі ст.ст. 202, 205, 526 ЦК України,
статей 60, 62, 71 СК України.

Рішенням Сокальського районного суду
Львівської області від 01 листопада 2012
року позов задоволено та стягнуто з
ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 кошти в сумі 102
384 грн. 11 коп., що еквівалентно 8185 Євро
46 центів та 1756 доларам США.

Рішення суду оскаржила відповідач.

В апеляційній скарзі, посилаючись на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи та
недоведеності цих обставин, на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову повністю.

Зокрема вказує на те, що фактично
предметом даного позову є грошові
кошти, які вже були предметом позову в
іншій справі про поділ майна подружжя у
задоволенні якого ОСОБА_2 було
відмовлено, тому у суду були підстави
для закриття провадження у справі на
підставі п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК України. Суд не
встановив, які правовідносини виникли
між сторонами та якими нормами права
вони регулюються, проте одночасно
вирішив спір за нормами сімейного та
цивільного права, зазначив в рішенні
про поділ майна подружжя, чим вийшов за
межі предмету та підстав позову; суд не
вирішив питання розподілу судових
витрат.

Заслухавши суддю-доповідача,
вислухавши доводи осіб, які з'явились у
судове засідання, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК
України, колегія судів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню: рішення суду підлягає
скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК
України з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні позову,
виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд виходив з
того, що між сторонами в усній формі
було вчинено правочин відповідно до
ст.ст. 202, 205 ЦК України на підставі якого
між ними виникли обоюдні права та
обов'язки відповідно до ст. 11 ЦК
України, а саме за грошові кошти
позивача, які зароблені ним за
кордоном, було створене нове нерухоме
майно та істотно збільшилась вартість
житлового будинку і іншого нерухомого
майна, тому такі кошти враховуються
судом при поділі майна подружжя і
підлягають стягненню з позивачки, яка
використала їх не в інтересах сім'ї
проти волі позивача.

Проте такого висновку суд дійшов
внаслідок порушення норм
процесуального та матеріального права.

Зокрема, суд не з'ясував характер
правовідносин, що виникли між
сторонами по даному позову, та якими
нормами права вони регулюються:
цивільного чи сімейного права.
Вказавши, що сторони уклали усний
правочин відповідно до норм Цивільного
кодексу, суд першої інстанції не
з'ясував в процесі розгляду справи та
не зазначив в рішенні вид та предмет
цього правочину.

Колегією суддів встановлено, що
предметом позову є грошова сума в
розмірі 102 383,11 грн., що еквівалентна
8185,46 Євро та 1756 дол. США, яку позивач
згідно поданих ним квитанцій надсилав
з Іспанії, де перебував на заробітках з
2000р., відповідачці ОСОБА_4 у періоди: з
06.06.2001р. - 18.11.2001р.; 16.01.2002р. - 29.09.2002р.,
16.03.2007р.; 15.01.2008р. - 29.11.2008р.; 03.01.2009р. -
04.08.2009р. (а.с. 10-73).

Колегією суддів встановлено, що у
зазначені періоди, коли позивач
надсилав гроші відповідачці, сторони
перебували в зареєстрованому шлюбі з
21.11.1992р. та розірвали його за рішенням
Сокальського районного суду
Львівської області 25.09.2009р.

Колегією суддів встановлено, що у
період перебування позивача ОСОБА_2 на
заробітках в Іспанії його дружина
ОСОБА_4 не працювала, займалась
вихованням неповнолітньої доньки
сторін, яких згідно ч.1 ст.75 та ст. 180 СК
України позивач ОСОБА_2 зобов'язаний
був матеріально підтримувати та
утримувати, на що витрачались кошти від
його переказів, тому правові підстави
для повернення цієї частини грошей
відсутні.

Факт перебування дружини та доньки на
утриманні позивача, останній
підтверджує у своїй позовній заяві від
25.01.2010р. до дружини про поділ
спільно-нажитого майна (справа 2-64/2011
Сокальського районного суду).

Колегією суддів встановлено, що у
період перебування позивача ОСОБА_2 на
заробітках в Іспанії, його дружина
ОСОБА_4 разом з неповнолітньою донькою
проживали у будинку батьків дружини,
який вона успадкувала та 29.05.2008р.
одержала свідоцтво про право на
спадщину за заповітом.

Відповідно до вказаного свідоцтва
відповідачка ОСОБА_4 успадкувала
одноповерховий цегляний житловий
будинок з надвірними будівлями, який
знаходиться в АДРЕСА_1, та складається з
трьох житлових кімнат, житловою площею
54,2 кв. м., кухні, коридору, веранди,
загальною площею 80,3 кв.м. До житлового
будинку відносяться надвірні будівлі:
господарська будівля з літньою кухнею -
Б, вбиральня, погріб, господарська
будівля з літньою кухнею - К, інші
споруди. Оцінка житлового будинку з
надвірними будівлями складає 102 131
грн. (а.с. 16, справа 32-64/2011).

Таким чином вказане майно є її
особистою власністю.

Відповідно до ч.1 ст.64 Сімейного кодексу
України дружина та чоловік мають право
на укладення між собою усіх договорів,
які не заборонені законом, як щодо
майна, що є їхньою особистою приватною
власністю, так і щодо майна, яке є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Позивач не надав суду належних доказів
про те, що між ним та дружиною з
дотриманням вимог ст. 208 ЦК України
відносно її особистого майна був
укладений цивільно-правовий договір,
спрямований на набуття позивачем права
власності на її особисте майно і що він
саме з цією метою вклав у це майно 102
384,11 грн., які вимагає повернути як свою
частку у праві власності. Належних
доказів про те, що особисте майно
дружини у своїй вартості збільшилось
на позовну суму, позивач суду не надав.

Між тим, колегією суддів встановлено,
що позивач ОСОБА_2 у травні 2012р. вже
звертався в суд з позовом про поділ
спільного майна подружжя, у якому після
зміни, просив виділити йому грошову
компенсацію з врахуванням його вкладу
у вищевказане майно відповідачки на
підставі ст.ст. 60, 62, 69, 71 Сімейного
кодексу України, проте рішенням
Сокальського районного суду
Львівської області від 05.10.2011р. йому
відмовлено у задоволенні позову.

Вказане рішення суду набрало законної
сили і позивачем не оскаржувалось.

З врахуванням вищенаведеного висновки
суду про те, що відповідачка в
порушення умов укладеного правочину
використала гроші проти волі позивача
не в інтересах позивача та сім'ї, тому
вони підлягають стягненню з позивачки
при розподілі майна, є безпідставними.
Даний позов пред'явлений не про поділ
майна подружжя, а з підстав невиконання
правочину відповідачкою, тому вказаним
висновком суд вийшов за межі позовних
вимог.

Колегією суддів встановлено, що
позивач проживає та працює в Іспанії,
рішенням Сокальського районного суду
Львівської області від 27.09.2011р.
визнаний таким, що втратив право на
житло в будинку АДРЕСА_1.

Оскільки кошти, що надсилались
позивачем своїй дружині використані
останньою на своє разом з дитиною
утримання та покращення їх побутових
умов проживання, створення за їх
рахунок об'єкта права спільної
сумісної власності у вигляді житлового
будинку та господарських будівель не
встановлено, цивільно-правові угоди
між подружжям щодо цільового
використання надісланих коштів не
укладались, колегія суддів не вбачає
правових підстав для задоволення
позову.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 307, п.4 ч.1 ст. 309, ч.2 ст.
314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів,-

в и р і ш и л
а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Сокальського районного суду
Львівської області від 01 листопада 2012
року скасувати та ухвалити нове
рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4
про стягнення коштів в сумі 102 384 грн.
11 коп., що еквівалентно 8185 євро 46 центів
та 1756 доларів США - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (проживає:
АДРЕСА_2) в користь ОСОБА_4 (проживає:
АДРЕСА_1) 511 (п'ятсот одинадцять) грн. 92
коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом 20-ти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ з дня набрання рішенням
апеляційного суду законної сили.

Головуючий: _______________ Мусіна
Т.Г.

Судді: _______________
Бермес І.В.

_____________ Савуляк Р.В.