Справа №784/5050/13 23.12.2013 23.12.2013 23.12.2013
Провадження № 22ц/784/4086/13
Головуючий у 1 інстанції Боброва
Доповідач апеляційної
інстанції Лисенко П.П.
У Х В А Л А

іменем України

23 грудня 2013 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Серебрякової Т.В. та Шолох З.Л.,

із секретарем судового засідання
Романенко Ю.О.,

з участю:

представник ОСОБА_2 -ОСОБА_3,

представника Заводського відділу
державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції - Капустіна М.А.,

представника ОСОБА_5- ОСОБА_6,

переглянувши у відкритому судовому
засіданні за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 ухвалу
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 18 листопада 2013 року,
постановлену за заявою ОСОБА_5, подану
через його представника ОСОБА_6, про
заміну способу та порядку виконання
судового рішення, -

у с т а н о в и л а :

23 травня 2007 року ОСОБА_2 пред'явила до
ОСОБА_7 первісний позов, що після
уточнення містив наступні вимоги:

- про визнання квартири АДРЕСА_1 їх
спільною сумісною власністю;

- визнання за нею права власності на ?
частку у названій квартирі;

- поділ квартири, шляхом визнання за нею
права власності на всю квартиру зі
стягненням з неї на користь
відповідача 7 189 гривень 50 копійок, як
компенсація вартості його частки та
визнання недійсним іпотечного
договору від 27 грудня 2005 року,
укладеного між відповідачем та
Кредитною спілкою «Надія» на
забезпечення кредитного зобов'язання
ОСОБА_7 перед спілкою.

26 травня 2009 року Кредитна спілка
«Надія» пред'явила до ОСОБА_7
зустрічний позов, про звернення
стягнення на предмет іпотеки, яким є
названа квартира, у зв'язку з
невиконанням позичальником і,
одночасно іпотекодавцем, умов
кредитного договору.

Рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 16 липня 2010 року,
залишеного без змін ухвалою колегії
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду
Миколаївської області від 10 листопада
2010 року, у первісному позові
відмовлено, а зустрічний задоволено.

Зазначене рішення перейшло у стадію
примусового виконання, яке
здійснюється Заводським відділом
державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції.

01 листопада 2013 року ОСОБА_5, через свого
представника ОСОБА_6, подав заяву про
заміну способу та порядку виконання
судового рішення, оскільки у
визначений судом спосіб, а саме, продаж
квартири з торгів, виконати не можливо.

Провадження № 22ц/784/4086/13

У зв'язку з цим заявник просив визнати
за ним право власності на квартиру, що є
предметом іпотеки.

Ухвалою Заводського районного суду м.
Миколаєва від 18 листопада 2013 року у
задоволені заяви відмовлено за її
безпідставністю.

Представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 подав на цю
ухвалу апеляційну скаргу, в якій просив
її скасувати і постановити нову, про
задоволення заяви, про заміну способу
та порядку виконання судового рішення.

Скаргу обґрунтовувала невідповідністю
оскарженої ухвали положенням чинного
законодавства.

Апеляційну скаргу слід відхилити і
залишити оскаржену ухвалу без змін,
оскільки вона постановлена з
додержанням вимог чинних цивільного та
цивільно-процесуального законодавств.

Вирішуючи заяву ОСОБА_5 про заміну
способу та порядку виконання судового
рішення, суд першої інстанції виходив з
того, що законних підстав для вчинення
такої процесуальної дії немає, а тому у
задоволені заяви слід відмовити.

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області погоджується з
такими висновками суду 1 інстанції,
вважає їх вірними, обґрунтованими й
законними.

Відповідно до ч. 5 ст. 124, п. 9 ч.3 ст.129
Конституції України, ч. 1 ст.14 ЦПК
України - судові рішення, що набрали
законної сили, обов'язкові для всіх
органів державних влади і органів
місцевого самоврядування, підприємств,
установ, організацій, посадових чи
службових осіб та громадян і
підлягають виконанню на всій території
України, а у випадках, встановлених
міжнародними договорами, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статей 1, 3, 5, 11 Закону
України «Про виконавче провадження»,
ст. 373 ЦПК України, виконавче
провадження являється завершальною
стадією судового провадження і
становить собою сукупність дій органів
і посадових осіб, спрямованих на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених
названим законом.

Державний виконавець зобов'язаний
вживати заходів примусового виконання
рішень, встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії.

За наявності обставин, що утруднюють
виконання рішення (хвороба боржника
або членів його сім'ї, відсутність
присудженого майна в натурі, стихійне
лихо тощо), за заявою державного
виконавця або за заявою сторони суд,
який видав виконавчий документ, у
десятиденний строк розглядає питання
про зміну чи встановлення способу і
порядку виконання рішення в судовому
засіданні з викликом сторін і у
виняткових випадках може змінити чи
встановити спосіб і порядок виконання
рішення.

При цьому, під поняттям - порядок
виконання рішення - слід розуміти
визначену законодавством
послідовність і зміст вчинення
виконавчих дій державним виконавцем, а
також права і обов'язки суб'єктів
виконавчого провадження під час їх
вчинення.

Поняття «спосіб виконання рішення»
законодавцем не визначено, проте його
можна встановити з аналізу ст. 16 ЦК
України. За нею, спосіб виконання
рішення практично відповідає способам
захисту цивільних прав та інтересів,
якими є:

а) припинення дії, яка порушує право;

б) відновлення становища, яке існувало
до порушення;

в) примусове виконання обов'язку в
натурі;

г) зміна правовідношення;

д) припинення правовідношення;

е) відшкодування збитків та інші
способи відшкодування майнової шкоди;

є) відшкодування моральної (немайнової)
шкоди.

Провадження № 22ц/784/4086/13

З системно-логічного аналізу названих
статей можна зробити висновок, що
заміна способу та порядку виконання
судового рішення можлива лише в тому
випадку, коли судом не застосовуються
інший, чим визначено судом, спосіб
захисту права чи інтересу особи, не
змінюється предмет чи підстава позову.

Якщо має місце зміна хоча б одного з
названих елементів, то заміна способу
та порядку виконання судового рішення
неможлива.

Як вбачається із рішення Заводського
районного суду м. Миколаєва від 16 липня
2010 року, суд визначив виконання рішення
у спосіб, який вимагала Кредитна спілка
«Надія», а саме, звернув стягнення на
спірну квартиру, шляхом її продажу з
прилюдних торгів.

Оскільки, відповідно до ст. 514 ЦК
України, до нового кредитора
переходять права первісного кредитора
у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав,
якщо інше не встановлено договором або
законом, то після укладення зі спілкою
договору про відступлення права
вимоги, ОСОБА_5 мав право на таку ж
вимогу до ОСОБА_7

Проте він заявив іншу вимогу, яка
фактично змінила не тільки спосіб
захисту його інтересу, але і предмет
позову.

Так, предметом позову спілки було
покриття заборгованості за кредитним
договором за рахунок виручених від
продажу переданої в іпотеку квартири.

Заявник же просить зовсім про інше, а
саме, про визнання за ним права
власності на передану в іпотеку
квартиру, що є відмінним від предмету
позову, заявленого спілкою.

За такого, заява не може бути
задоволена.

Оскільки такої ж думки був і районний
суд, постановивши оскаржену ухвалу, то
у задоволенні апеляційної скарги слід
відмовити.

Що ж до тверджень особи, яка подала
апеляційну скаргу, про наявність
процесуальних порушень при розгляді
судом заяви банку, то вони не можуть
слугувати скасуванню оскарженої
ухвали, оскільки частина з них не має
підтвердження, а ті ж, що мали місце,
носили формальний характері не
вплинули на вирішення заяви.

Керуючись ст.ст. 312 - 313, 373 ЦПК
України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И
Л А :

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_5 - ОСОБА_6 відхилити.

Ухвалу Заводського районного суду м.
Миколаєва від 18 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
дня її проголошення і з цього часу
протягом двадцяти днів може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий Судді: