У Х В А Л А

Іменем України

27 січня 2013 року
м.
Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючого судді Бондаренка Ю.О.,

суддів: Собослой Г.Г., Куцин
М.М.

при секретарі Гаврилко В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 08 жовтня 2013
року, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2
про визнання права власності та
витребування майна із чужого
володіння.

Позовна заява мотивована тим, що в 2006
році після смерті її чоловіка ОСОБА_3
відкрилась спадщина в тому числі й на
будинок АДРЕСА_1. Вона як спадкоємець,
який спільно проживав з померлим,
прийняла спадщину. При зібранні
документів для оформлення спадщини їй
стало відомо, що спадковий будинок на
підставі рішення суду був
перереєстрований за ОСОБА_3, яка
продала його ОСОБА_4 Ухвалою
Закарпатського апеляційного суду від
06.09.2007 року, рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 23.10.2006 року,
яким було визнано за нею право
власності на спірний будинок,
скасовано, а її заяву залишено без
розгляду. Рішенням Сквирського
районного суду від 12.12.2007 року, ОСОБА_3
усунута від права на спадкування за
батьком. 10.05.2007 року ОСОБА_4 продала
спірний будинок ОСОБА_2. Про незаконні
дії ОСОБА_3 щодо продажу будинку було
відомо ОСОБА_4, однак не дивлячись на це
він перепродав будинок ОСОБА_2, не
ставлячи її до відома про права
позивача. Рішенням апеляційного суду
Закарпатської області від 01.07.2010 року
договір укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4
визнано недійсним. Виходячи з
правового механізму визначеному п. 10
Постанови Пленуму Верховного Суду
України, просить визнати за нею право
власності та зобов'язати відповідача
повернути їй спірний житловий будинок.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 08
жовтня 2013 року в задоволенні позову
було відмовлено.

Не погодившись з висновками суду
першої інстанції, ОСОБА_1 подала
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення Ужгородського міськрайонного
суду скасувати та ухвалити нове
рішення по суті позовних вимог.

Вимоги апелянта мотивовані тим, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, а його висновки
не відповідають матеріалам справи.

В судове засідання апелянтка не
з'явилась, надіславши заяву про розгляд
справи в її відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_5 в
судовому засіданні заперечив щодо
задоволення апеляційної скарги
зазначивши, що ОСОБА_2 про спір за
придбаний будинок дізналась лише в
березні 2010 року, коли відбулось перше
судове засідання за її участі.
Відповідачка придбала будинок який не
був придатний для проживання, провела
перебудову, добудувала підсобні
приміщення і фактично створила інший
об'єкт нерухомості, яке в подальшому
було зареєстровано відповідно до
діючого законодавства.

Третя особа, ОСОБА_3 в судовому
засіданні заперечила щодо задоволення
апеляційної скарги, зазначивши, що
рішення суду яким усунуто її від права
на спадкування скасовано. Спірний
будинок був побудований її мамою. З
позивачкою у неї була домовленість про
те що спірний будинок залишається за
нею, а будинок у Сквирі за позивачкою. У
2007 році вона продала спірний
однокімнатний будинок, в якому не було
ні газу ні води, ОСОБА_4.

ОСОБА_2 в судовому засіданні
заперечила, щодо задоволення
апеляційної скарги зазначивши, що вона
придбала однокімнатний будинок у
ОСОБА_4. Будинок вони повністю
перебудували, під час перебудови ніхто
до них ніяких претензій не ставив, і
тільки коли закінчилось будівництво
почались спори. На даний час в будинку 5
кімнат. Всі об'єкти перебудови та
добудов зареєстровані за нею.

ОСОБА_4 в судовому засіданні
заперечив щодо задоволення
апеляційної скарги пояснив, що в 2007
році він продавав ОСОБА_2 спірний
однокімнатний будинок без газу, води та
електроенергії. На даний час все
перебудовано, і це фактично стало інше
житло.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3, якому на
праві власності належав будинок
АДРЕСА_1. Після відкриття спадщини
ОСОБА_1 (дружина) та ОСОБА_3 (донька)
подали до Сквирівської державної
нотаріальної контори заяви про
прийняття спадщини.

Відповідно до рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 23.10.2006 року
ОСОБА_3 зареєструвала на себе право
власності на спірний будинок. 01.12.2006
року ОСОБА_3 продала спірний будинок
ОСОБА_4, який 10.05.2007 року перепродав
даний будинок ОСОБА_2

Ухвалою Апеляційного суду
Закарпатської області від 06.09.2007 року
рішення суду, яким визнано за ОСОБА_3
право власності на спірний будинок
скасовано, а її заяву залишено без
розгляду.

Рішенням Сквирівського районного суду
Київської області від 12.12.2007 року
ОСОБА_3 усунута від права на
спадкування за батьком, яке рішенням
Київського апеляційного суду від 10.01.2012
року скасоване, а в задоволенні позову
відмовлено.

Відповідно до витягу з реєстру прав
власності на нерухоме майно № 8597660,
загальна вартість нерухомого майна
площею 63 кв.м. складало 31115 грн. Станом
на розгляд справи в будинку зроблено
капітальний ремон.

Визначаючи спірні правовідносини суд
першої інстанції виходив з ст. 330, 388, та
1261 ЦК України, констатуючи відчуження
майна особою яка не мала на це права в
зв'язку з чим виникнення права у
позивачки, як спадкоємця що входить в
першу чергу спадкоємців за законом, на
витребування спірного майна.

Вищенаведене підтверджено наявними
матеріалами справи а задані висновки
не оспорені сторонами.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
об'єктом віндикаційного позову може
бути індивідуально визначене майно,
яке існує в натурі. Поточною технічною
інвентаризацією було зафіксовано
проведення капітального ремонту
житлового будинку. Відповідно до
технічних паспортів 2006,2007 та 2011 років,
на час вибуття площа будинку
збільшилась до 107,3 кв.м., а вартість з 31115
грн. до 305442 грн., в зв'язку з чим вимоги
позивача не можуть бути задоволені
так-як її частка в майні на момент
прийняття спадщини (1/2) була значно
меншою.

Відповідно до вимог ст. 388 ЦК
України, якщо майно за відплатним
договором придбане в особи, яка не мала
права його відчужувати, про що набувач
не знав і не міг знати (добросовісний
набувач), власник має право витребувати
це майно від набувача лише у разі, якщо
майно вибуло з володіння власника або
особи, якій він передав майно у
володіння, не з їхньої волі іншим
шляхом.

Об'єктом віндикаційного позову
може бути індивідуально визначене
майно, яке існує в натурі на момент
подання позову.

Питання про можливість
повернення індивідуально-визначеного
майна, що зазнало змін, переробки,
вирішуватися судом залежно від
характеру таких змін, їх істотності.

Беручи до уваги що у будинку
проведено капітальний ремонт з
добудовою, цей будинок став фактично
новим об'єктом нерухомості, а тому
віндикаційний позов до задоволення не
підлягає.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову

Твердження апелянта про те, що
відповідачка самочинно вчинила
перебудову та добудови, знаючи про спір
і не набула на нього права власності, не
впливає на законність рішення,
оскільки як апелянтка так і сторони
підтверджують факт капітального
ремонту з перебудовами і створення
фактично нового обєкту нерухомості,
більше того відповідно до свідоцтва
про право власності на нерухоме майно
перебудований житловий будинок площею
112,2 кв.м. разом з прибудовами,
зареєстровано за ОСОБА_2, як об'єкт
нерухомого майна. Інші доводи
апеляційної скарги також не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

У відповідності до ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

З врахування викладеного суд першої
інстанції, вірно встановив обставини
справи та характер правовідносин, що
виникли між сторонами і ухвалив
правильне по суті і справедливе
рішення.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст.209,218,303,307,308,313,314,315,317,319 ЦПК України,
-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 08
жовтня 2013 року - залишити без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді: