ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" листопада 2013 р. Дарницький районний
суд м. Києва

в складі головуючого - судді Парамонова
М.Л., при секретарі Цвігун Г.А.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3, 3 особи - ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, Дарницький районний
відділ Головного управління Державної
міграційної служби України у м. Києві
про визнання фізичної особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням та зняття з реєстраційного
обліку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 10.07.2013 року звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_3, 3 особи - ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, Дарницький районний
відділ Головного управління Державної
міграційної служби України у м. Києві
про визнання відповідача таким, що
втратив право користування жилим
приміщенням - квартирою АДРЕСА_1, та
зняття його з реєстраційного обліку за
вказаною адресою, посилаючись на те, що
відповідач є її колишнім другим
чоловіком, в спірній квартирі він не
проживає постійно з серпня 2007 року,
квартиру залишив добровільно; спірна
квартира є власністю ОСОБА_2 (позивачки)
та 3-х осіб - ОСОБА_4 (матері першого
чоловіка позивачки, який помер у 1997
році), ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (синів позивачки
та покійного чоловіка ОСОБА_6);
будь-яких домовленостей або договорів
між співвласниками квартири та
відповідачем щодо користування
квартирою АДРЕСА_1 не існувало та не
існує; ніяких витрат по оплаті за
квартиру відповідач не несе, належного
відповідачу майна в квартирі не має.

Оскільки відповідач в квартирі не
проживає понад один рік, але
залишається бути зареєстрованим за
адресою спірної квартири, чим
перешкоджає позивачці та 3-м особам у
повній мірі здійснювати свої права як
співвласників житла, точна адреса
місця проживання (перебування)
відповідача позивачці невідома, тому
позивачка вимушена була звернутися до
суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивачка
ОСОБА_2 уточнені позовні вимоги
підтримала та просила позов
задовольнити; відповідач ОСОБА_3 в
судове засідання не з»явився повторно,
про час та місце розгляду справи
відповідач був повідомлений належним
чином за адресою місця реєстрації, а
також шляхом оголошення про виклик в
суд у пресі, будь-яких клопотань від
нього не надходило; 3-ми особами -
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до матеріалів
справи надані письмові заяви, згідно
яких вони просили справу розглядати за
їхньої відсутності та задовольнити
позовні вимоги ОСОБА_2; представник 3-ої
особи - Дарницького районного відділу
Головного управління Державної
міграційної служби України у м. Києві
також надав заяву про розгляд справи
без його участі.

Судом відповідно до положень ст.224 ЦПК
України визнано за можливе ухвалити по
даній справі заочне рішення на
підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення позивачки ОСОБА_2
в судовому засіданні, допитавши
свідків

ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
висновку про те, що позов підлягає
задоволенню частково, з наступних
підстав.

Згідно ст.10, 60 ч.1 ЦПК України кожна
сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу (підстави звільнення від
доказування).

В судовому засіданні встановлено:
згідно свідоцтва про право власності
на житло від 20.08.1994 року та свідоцтв про
право на спадщину за законом від 17.09.1998
року після смерті ОСОБА_10 (сина ОСОБА_4
та першого чоловіка ОСОБА_6),
співвласниками квартири АДРЕСА_1 є:
ОСОБА_4 - 5/8 частини квартири, ОСОБА_2,
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - по 1/8 частині кожний
(а.с.5-10).

Квартира АДРЕСА_1 є двокімнатною,
житловою площею 28,8 кв. м, загальною
площею 52,5 кв. м (а.с.7).

Згідно довідки форми №3 від 03.07.2013 року
в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані три
особи - позивачка ОСОБА_2, син ОСОБА_5, а
також - ОСОБА_3 (відповідач) - з 26.12.2000
року (а.с.17); співвласники ОСОБА_4 та
ОСОБА_6 - за даною адресою не
зареєстровані.

Згідно ст.150 ЖК України громадяни,
які мають у приватній власності
будинок, квартиру користуються ними
для особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд.

Згідно ч.1 ст.383 ЦК України власник
житлового будинку, квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім»ї та інших осіб.

Згідно ст.391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член
сім»ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім»ї (колишнього
члена сім»ї) без поважних причин понад
один рік, якщо інше не встановлено
домовленістю між ним і власником житла
або законом.

Позивачка ОСОБА_2 і ОСОБА_3
(відповідач) перебували в
зареєстрованому шлюбі з 05.04.2000 року
(а.с.11); рішенням Дарницького районного
суду м. Києва від 24.12.2007 року шлюб між
ними було розірвано (а.с.12); 06.01.2011 року
ОСОБА_2 (позивачка) отримала свідоцтво
про розірвання шлюбу (а.с.13); дітей від
цього шлюбу вони не мають.

Ствердження позивачки про те, що
відповідач ОСОБА_3 не проживає в
квартирі АДРЕСА_1 з серпня 2007 року,
будь-яких домовленостей або договорів
з відповідачем щодо користування
квартирою АДРЕСА_1 не існувало та не
існує на даний час, ніяких витрат по
оплаті за квартиру відповідач не несе,
належного йому майна в квартирі не має,
підтверджуються також заявами третіх
осіб - співвласників квартири;
показаннями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, які підтвердили факт не
проживання відповідача в спірній
квартирі на протязі останніх 6-7 років.

Як вбачається з рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 24.12.2007 року у
справі №2-4207/2007 за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу (а.с.12),
судом було встановлено факт окремого
проживання сторін (подружжя).

Будь-яких заперечень по суті
позовних вимог відповідачем ОСОБА_3
судові не надано.

Аналізуючи встановлені в
судовому засіданні обставини справи та
надані докази, суд приходить до
висновку про те, що позовні вимоги
ОСОБА_2 доведені в судовому засіданні,
тому позов підлягає задоволенню в
частині вимоги про визнання фізичної
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням.

Оскільки рішення суду про
визнання фізичної особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням, фактично є підставою для
скасування реєстрації фізичної особи
за конкретною адресою; позивачкою
ОСОБА_2 заявлено вимогу щодо зняття з
реєстраційного обліку відповідача - до
3-ої особи (Дарницького районного
відділу Головного управління
Державної міграційної служби України у
м. Києві), тому в задоволенні позову
ОСОБА_2 в частині вимоги про зняття з
реєстраційного обліку відповідача має
бути відмовлено.

Керуючись ст.15, 30, 60, 209-218, 224-228 ЦПК
України, на підставі ст. 150, 156 ЖК
України, ст.383 ч.1, 386, 391, 405 ч.2 ЦК України,
суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково. Визнати
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний
номер - ) таким, що втратив право
користування жилим приміщенням -
квартирою АДРЕСА_1; в решті позову
відмовити.

За письмовою заявою відповідача, яку
може бути подано протягом 10 днів з дня
отримання копії заочного рішення до
суду першої інстанції, заочне рішення
може бути переглянуто судом, який
постановив рішення.

За загальним правилом, а також у разі
залишення заяви про перегляд заочного
рішення без задоволення, рішення може
бути оскаржено сторонами до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва
протягом 10 днів з дня проголошення
рішення або з дати постановлення
ухвали про залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення.

Суддя:
Парамонов М.Л.