Головуючий суду 1 інстанції - Гашинська
Доповідач - Фарятьєв С.О.
Справа № 426/6/13-ц
Провадження № 22ц/782/4383/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2013 року колегія суддів
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Луганської області
в складі:

головуючого - Фарятьєва
С.О.

суддів - Украінцевої Л.Д.,
Іванової І.П.

при секретарі -
Вербицькому І.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Луганську цивільну
справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на
рішення Сватівського районного суду
Луганської області від 11 вересня 2013
року за позовом ПАТ КБ „Приватбанк" до
ОСОБА_3, ОСОБА_2 і ОСОБА_4, 3-тя особа
Служба у справах дітей Сватівської
райдержадміністрації про звернення
стягнення,-

В С Т А Н О
В И Л А :

В жовтні 2012 року позивач в особі ПАТ
КБ «Приватбанк» звернувся до суду
зазначеним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2 і
ОСОБА_4, який в подальшому уточнив, та в
якому просив в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
за №LGWGA від 23.01.2008 року в сумі 63362,33
грн. звернути стягнення на квартиру,
загальною площею 44,40 кв.м., розташовану
за адресою: АДРЕСА_1, яка належить на
праві власності ОСОБА_3, шляхом продажу
ним вказаного предмету іпотеки (на
підставі договору іпотеки №LGWGA
від 23.01.2008 року), з укладанням від імені
цієї відповідачки договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою покупцем, з отриманням
витягу з Державного реєстру прав
власності, з отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування і з можливістю
здійснення банком всіх передбачених
нормативно-правовими актами держави
дій, необхідних для продажу предмета
іпотеки та виселити відповідачів із
цієї квартири, зі зняттям з
реєстраційного обліку у органі МВС
України, до повноважень якого входять
питання громадянства, іміграції та
реєстрації фізичних осіб, компетенція
якого територіально поширюється на
адресу вказаної квартири, посилаючись
на те, що ОСОБА_3, як іпотекодавець, свої
зобов'язання за кредитним договором не
виконує, в зв'язку з чим утворилась
заборгованість на вищевказану суму,
чим порушуються права та інтереси
банку.

Рішенням Сватівського районного
суду Луганської області від 11 вересня
2013 року позовні вимоги ПАТ КБ
«Приватбанк» було задоволено.

Не погодившись з таким рішенням
суду першої інстанції відповідач
ОСОБА_2 подав на нього апеляційну
скаргу, в якій просить його скасувати
та ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову позивача відмовити,
оскільки вважає рішення суду
незаконним і необґрунтованим,
постановленим з неповним з'ясуванням
всіх обставин, які мають значення для
справи та з порушенням норм
матеріального і процесуального права.

Заперечень на апеляційну скаргу до
матеріалів справи не надійшло.

Заслухавши доповідача, пояснення
осіб, які з'явились до суду апеляційної
інстанції, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обгрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
обговоривши доводи апеляційної
скарги, судова колегія вважає, що
підстав для задоволення цієї скарги
немає.

В силу ст.124 Конституції України
юрисдикція судів поширюється на всі
правовідносини, що виникають у державі.

Згідно з вимогами ст.2 Закону
України «Про судоустрій та статус
суддів», суд, здійснюючи правосуддя на
засадах верховенства права, забезпечує
кожному право на справедливий суд та
повагу до інших прав і свобод,
гарантованих Конституцією і законами
України.

Положеннями ст.4 ЦПК України
передбачено, що здійснюючи правосуддя,
суд захищає права, свободи та інтереси
фізичних осіб, права та інтереси
юридичних осіб, державні та суспільні
інтереси у спосіб, визначений законами
України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

У відповідності із ч.1 ст.11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних та
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Крім того, згідно ч.1 ст.60 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог чи заперечень.

Крім того, вимогами ст.ст.213,214 ЦПК
України передбачено, що рішення суду
повинно бути законним та
обґрунтованим. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання:

Чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються, які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин, яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин та
інше.

З матеріалів справи вбачається, що
вказані вимоги закону судом першої
інстанції виконано було і всі докази
надані сторонами були досліджені і
оцінені в їх сукупності відповідно до
вимог ст.212 ЦПК України.

В силу ст.610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно зі ст.611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Судом встановлено, що 23 січня 2008
року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3
було укладено кредитний договір за
№LGWGA про надання кредиту в сумі
23626 грн. на споживчі цілі, зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 16.08% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення 23 січня 2018 року. У
той же день, з метою забезпечення
виконання позичальником, тобто
вищевказаним відповідачем, зобов'язань
перед вказаним банком, між останнім та
ним було укладено договір іпотеки,
предметом якого була належна
останньому на праві власності
квартира, розташована за адресою:
АДРЕСА_1, вартість якої сторони
визначили у розмірі 65560 грн.

Зазначені обставини
підтверджуються вищезазначеними
договорами, копії яких знаходяться в
матеріалах справи.

Однак в порушення умов кредитного
договору позичальник своїх зобов'язань
не виконав, в зв'язку з чим станом на
09.11.2012 року утворилась заборгованість
за кредитом, яка з урахуванням
відсотків, а також штрафів склала 63362,33
грн.

Відповідно до п.16.7.1. договору
іпотеки іпотекодержатель, тобто банк,
має право: звернути стягнення на
предмет іпотеки у випадку, якщо в
момент настання термінів виконання
якого - небудь із зобов`язань,
передбачених кредитним догвором, вони
не будуть виконані, а згідно п.16.7.2.
звернути стягнення на предмет іпотеки
незалежно від настання термінів
виконання будь - якого із зобов`язань за
кредитним договором у випадках
порушення Іпотекодавцем зобов`язань по
цьому договору. Крім того, п.16.9
вказаного договору передбачено, що у
разі звернення стягнення на предмет
іпотеки Іпотекодержатель має право
задовольнити за рахунок предмету
іпотеки свої вимоги у повному обсязі,
що визначаються на момент фактичного
задоволення, включаючи відсотки,
винагороди та інші платежі,
відшкодування збитків, неустойки,
витрати на утримання предмету іпотеки,
а також на здійснення забезпечених
іпотекою вимог.

Згідно з п.22 договору іпотеки у
випадку порушення кредитного договору
Позичальником або цього договору
Іпотекодавцем Іпотекодержатель
направляє Іпотекодавцю і Позичальнику
письмову вимогу про усунення
порушення. Якщо протягом
тридцятиденного строку вимога
Іпотекодаржателя залишається без
задоволення, Іпотекодаржатель вправі
по звернення стягнення на предмет
іпотеки відповідно до цього договору.
Звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснюється у випадках, передбачених
п.п.16.7.1, 16.7.2, 16.9. цього договору.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_3 була попереджена банком про
наявність заборгованості за кредитом,
її обов`язку виплатити його, можливості
звернення стягнення на предмет
іпотеки, що є підставою для виселення
всіх мешканців, що підтверджується
листом на її ім`я від 01.08.2012 року.

Статтею 39 Закону України «Про
іпотеку» передбачено, що одночасно з
рішенням про звернення стягнення на
предмет іпотеки, суд за заявою
іпотекодаржателя вправі винести
рішення про виселення мешканців.

Отже за таких обставин колегія
суддів зазначає, що розглядаючи
позовні вимоги, суд першої інстанції
повно та всебічно з'ясував обставини
справи, перевірив надані доводи та
заперечення, правильно встановив
правовідносини, які склались між
сторонами, надав їм належну оцінку і з
урахуванням вимог ст.ст. 526, 527, 610, 611
Цивільного кодексу дійшов правильного
висновку про задоволення позовних
вимог позивача.

Посилання апелянта на те порушення
банком пункту 27 іпотечного договору,
згідно якого банк має право на
звернення стягнення на предмет іпотеки
у досудовому порядку, чого не зробив,
судова колегія до уваги не приймає,
оскільки звернутися з такою вимогою
банк має право за своїм вибором, що він
і зробив звернувшись до суду.

Не бере судова колегія до уваги і
посилання апелянта на те, що він та їх
спільна із ОСОБА_3 дитина ОСОБА_4 на
момент укладення кредитного та
іпотечного договорів проживали у
вищевказаній квартирі, чого суд не
врахував, судова колегія до уваги не
бере, оскільки було встановлено, що на
той час в ній була зареєстрована лише
одна ОСОБА_3, а його було зареєстровано
в ній лише 09.02.2010 року, до того ж з
порушенням умов договору іпотеки від
23.01.2008 року, відповідно до п.18.12 якого
Іпотекодавець зобов`язується не
надавати документи у відповідні
держоргани з метою реєстрації
будь-яких осіб у предметі іпотеки без
письмової згоди на це
Іпотекодаржателя.

З вказаними висновками суду першої
інстанції вважає за необхідне
погодитись і судова колегія
апеляційного суду, оскільки зроблені
вони на підставі встановлених ним у
судовому засіданні обставинах справи,
всебічно, повно та об'єктивно
досліджених доказах, наданих сторонами
та на підставі правильного
застосування норм матеріального і
процесуального права.

В силу ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Рішення суду відповідає вимогам
ст.ст.213, 214 ЦПК України.

З огляду на вищенаведене доводи
апеляційної скарги висновків суду 1-ої
інстанції не спростовують та не є
підставою для скасуванні рішення суду.
При цьому апеляційним судом
враховується те, що згідно із ч.3 ст.309
ЦПК України порушення норм
процесуального права можуть бути
підставою для скасування або зміни
рішення суду тільки тоді, коли це
порушення призвело до неправильного
вирішення справи, чого по даній справі
не сталося.

Керуючись
ст.ст.303,304,307ч.1п.1,308,314ч.1п.1,315,317,319 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л
И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити, а рішення Сватівського
районного суду Луганської області від
11 вересня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно,
але може бути оскаржена у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20-ти днів
після її проголошення.

Головуючий:

Судді: