Провадження № 2/200/612/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2013 року
Бабушкінський районний
суд

м. Дніпропетровська

у складі :

головуючого судді - Циганкова
В.О.,

при секретарі - Сабій О.В.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист
гідності, честі та ділової репутації,
відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ :

Липні 2012 року позивач звернувся до суду
з позовом до відповідача про захист
честі, гідності та ділової репутації,
відшкодування моральної шкоди.
Посилається в позові на те, що
відповідач порушує його особисті
немайнові права- право на честь,
гідність та ділову репутацію,
поширюючи інформацію про його
неплатоспроможність, а саме направляє
йому листи з вимогою про повернення
якоби існуючої суму боргу в розмірі 10 100
000,00 грн. Інформація розповсюджена у
колі осіб, з яким позивач підтримує
відносини, а саме- серед колег по
роботі, ділових партнерів, спільних
знайомих тощо. Просить зобов'язати
ОСОБА_2 спростувати поширену ним
інформацію стосовно розповсюдження
інформації про його фінансову
неплатоспроможність шляхом
направлення на його адресу
листа-вибачення, та стягнути з ОСОБА_2
на його користь моральну шкоду, яка
полягає у принижені честі, гідності та
ділової репутації - у розмірі 101 000,00 грн.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав, просив його
задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не
зявився належним чином повідомлений
про час, дату та місце розгляду спраив,
причини своєї неявки до суду не
повідомив.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши
свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, суд не
знаходить підстав для задоволення
вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 297, 299 ЦК України
кожен має право на повагу до його
гідності та честі, на недоторканість
своєї ділової репутації, а також право
на спростування недостовірної
інформації та право на відповідь.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про
інформацію" під інформацією слід
розуміти документовані або публічно
оголошені відомості про події та явища,
що відбуваються у суспільстві, державі
та навколишньому природному
середовищі.

Відповідно до ч.2 ст. 30 Закону України
"Про інформацію" оціночними судженнями,
за винятком образи чи наклепу, є
висловлювання, які не містять
фактичних даних, зокрема критика,
оцінка дій, а також висловлювання, що не
можуть бути витлумачені як такі, що
містять фактичні дані, з огляду на
характер використання мовних засобів,
зокрема вживання гіпербол, алегорій,
сатири.

Оціночні судження не підлягають
спростуванню та доведенню їх
правдивості. Крім того, посилання
позивача на договір позики від 05
березня 2010 року, який якоби не
укладався і на підставі якого
розповсюджується інформація,
позивачем не оскаржувався, у судовому
порядку недійсним не визнавався.

Ст.34 Конституції України кожному
гарантується право на свободу думки і
слова, на вільне вираження своїх
поглядів і переконань. Це право
кореспондує обов'язку не поширювати
про особу недостовірну інформацію та
таку, що ганьбить її гідність, честь чи
ділову репутацію.

Згідно ч. ч.1, 3 ст. 277 ЦК України фізична
особа, особисті немайнові права якої
порушено внаслідок поширення про неї
недостовірної інформації, має право на
відповідь, а також на спростування цієї
інформації.

Негативна інформація, поширена про
особу, вважається недостовірною, якщо
особа, яка її поширила, не доведе
протилежного.

Згідно з роз»ясненнями Верховного Суду
України, викладеними в п.19 постанови
Пленуму №1 від 27 лютого 2009 року «Про
судову практику у справах про захист
гідності та честі фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної та
юридичної особи» вирішуючи питання про
визнання поширеної інформації
недостовірною, суди повинні визначити
характер такої інформації та з`ясувати,
чи є вона фактичним твердженням, чи
оціночним судженням.

Виходячи з викладених вище норм закону
щодо оцінки суджень та іншої
інформації, суд приходить до висновку,
що висловлювання відповідача, є його
оціночними судженнями, а тому не
підлягають визнанню недостовірною та
негативною інформацією, поширеною
відповідачем, а відтак підстави для
задоволення вимог позивача в частині
її спростування відсутні.

Крім того, відповідно до ч.ч.1, 3 ст.10 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
кодексом.

Вирішальним фактором принципу
змагальності сторін є обов»язок
сторін у доказуванні, які користуються
рівними правами щодо надання доказів,
їх дослідження та доведення перед
судом переконливості цих доказів.

Право висловлювати судження, оцінку,
думки закріплено у ст. 10 Європейської
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, яка відповідно
до ст. 9 Конституції України є частиною
національного законодавства, і
гарантовано ст. 34 Конституції України.

Представники позивача в судовому
засіданні в порядку ч. 1 ст. 60 ЦПК
України не надали доказів того, що
висловлювання відповідача в судовому
засіданні порушують особисті
немайнові права позивача, завдають
шкоди відповідним особистим
немайновим благам останнього, або
перешкоджають позивачу повно і
своєчасно здійснювати своє особисте
немайнове право, а відтак юридичний
склад правопорушення, який би давав
підстави для задоволення позову в
частині захисту честі, гідності та
ділової репутації відсутній.

Відповідно до п. 15 вище приведеної
постанови Пленуму юридичним складом
правопорушення, наявність якого може
бути підставою для задоволення
позовних вимог про захист честі,
гідності та ділової репутації є
сукупність наступних обставин:
поширення інформації, тобто доведення
її до відома хоча б однієї особи у
будь-який спосіб; поширена інформація
стосується певної фізичної чи
юридичної особи, тобто позивача;
поширення недостовірної інформації,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності; поширення інформації, що
порушує особисті немайнові права, або
завдає шкоди відповідним особистим
немайновим благам, або перешкоджає
особі повно і своєчасно здійснювати
своє особисте немайнове право.

З цього випливає, що відповідно до
статті 277 ЦК України не є предметом
судового захисту оціночні судження,
думки, переконання, критична оцінка
певних фактів і недоліків, які, будучи
вираженням суб'єктивної думки і
поглядів відповідача, не можна
перевірити на предмет їх відповідності
дійсності (на відміну від перевірки
істинності фактів) і спростувати, що
відповідає прецедентній судовій
практиці Європейського суду з прав
людини при тлумаченні положень статті
10 Європейської Конвенції Про захист
прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.23 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав.

Моральна шкода полягає, в т.ч., у
приниженні честі та гідності
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної або юридичної
особи.

Відповідно до п.п.2 п. 5 Постанови
Пленуму Верховного суду України «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» № 4 від 31.03.1995 року відповідно до
загальних підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача. наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить.

Враховуючи викладені вище обставини,
виходячи з засад виваженості,
розумності і справедливості, суд
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення вимог
позивача.

Керуючись ст. 10, 11, 27, 31, 56-60, 24-226
ЦПК України, 270, 280, 297, 299 ЦК України, суд-

ВИРІШИВ :

В задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист
гідності, честі та ділової репутації,
відшкодування моральної шкоди -
відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем
в апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Бабушкінський районний суд міста
Дніпропетровська шляхом подання у
десятиденний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене
відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя
В.О.
Циганков