Справа №784/3010/13 25.12.2013 25.12.2013 25.12.2013
Провадження №22-ц/784/2520/13
Суддя суду першої інстанції
Доповідач апеляційного суду
Ухвала

Іменем України

25 грудня 2013 року
місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого Кутової Т.З.,

суддів: Крамаренко Т.В., Серебрякової
Т.В.,

із секретарем судового засідання
Яценко Л.В.,

за участі: представника відповідача
Пятакової К.Ю.,

представника третьої особи
ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

переглянувши у відкритому судовому
засіданні за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит» рішення
Корабельного районного суду міста
Миколаєва від 10 червня 2013 року,
ухваленого по цивільній справі за
позовом ОСОБА_6, яка діє в інтересах
недієздатного ОСОБА_7 та в своїх
інтересах, як третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог, щодо
предмета спору, до Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит», треті особи, які не
заявляють самостійних вимог щодо
предмета спору: Опікунська рада
Департаменту праці та соціального
захисту населення Миколаївської
міської ради та ОСОБА_4, про визнання
недійсним іпотечного договору, -

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до
суду в інтересах недієздатного ОСОБА_7,
із зазначеним позовом, в якому просила
визнати недійсним іпотечний договір
від 15 грудня 2006 року, що
укладений між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Банк «Фінанси та
Кредит» (далі - ТОВ «Банк «Фінанси та
Кредит»), та ОСОБА_7 і нею, в
забезпечення зобов'язань ОСОБА_4, за
кредитним договором від 15 грудня 2006
року за №163 - kiq -2006.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що
ОСОБА_7 за рішенням Корабельного
районного суду міста Миколаєва від 17
жовтня 2012 року був визнаний
недієздатним починаючи з 2003 року та її
призначено опікуном. Посилаючись на
те, що на день укладення оспорюванного
договору ОСОБА_7 страждав
психічним захворюванням, тому не міг
усвідомлювати значення тих документів,
що підписує і які правові наслідки вони
потягнуть для нього та враховуючи
положення ст.226 ЦК України, просила
позов задовольнити.

Рішенням Корабельного районного суду
міста Миколаєва від 10
червня 2013 року позов задоволено.
Визнано недійсним іпотечний договір
укладений 15 грудня 2006 року між банком і
ОСОБА_7, ОСОБА_6,
посвідчений приватним нотаріусом
Миколаївського міського
нотаріального округу ОСОБА_8,
зареєстрований в реєстрі за №1928.
Вирішено питання розподілу судових
витрат у справі.

В апеляційній скарзі відповідач
просить скасувати зазначене судове
рішення з підстав неправильного
застосування судом норм матеріального
права, порушення норм процесуального
права та ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення в межах
оскарження, визначених ст.303 ЦПК
України, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, виходив із того, що
17 жовтня 2012 року Корабельним
районним судом міста Миколаєва
ухвалено рішення за яким ОСОБА_7 було
визнано недієздатним починаючи з
2003 року та встановлено над
ним опіку, а тому на час укладення
спірного договору іпотеки останній не
міг розуміти значення своїх дій та
керувати ними, що є підставою для
визнання такого договору недійсним.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст.204 ЦК України
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Згідно із ст.ст.4,10,203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити ЦК
України, іншим законам України, які
приймаються відповідно до Конституції
України, міжнародним договорам, згода
на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України, актам
Президента України, постановам
Кабінету Міністрів України, актам
інших органів державної влади України,
органів влади Автономної Республіки
Крим у випадках і в межах, встановлених
Конституцією України та законом, а
також моральним засадам суспільства.

Правочин може бути визнаний недійсним
лише з підстав, визначених законом, та
із застосуванням наслідків
недійсності, передбачених законом
(ст.ст.203,215-216 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання стороною (сторонами)
вимог, які встановлені частинами
першою - третьою, п'ятою та шостою ст.203
ЦК України, саме на момент вчинення
правочину.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст.40 ЦК України фізична особа
визнається недієздатною з моменту
набрання законної сили рішенням суду
про це.

Якщо від часу виникнення
недієздатності залежить визнання
недійсним шлюбу, договору або іншого
правочину, суд з урахуванням висновку
судово-психіатричної експертизи та
інших доказів щодо психічного стану
особи може визначити у своєму рішенні
день, з якого вона визнається
недієздатною.

За положеннями ч.1 ст.226 ЦК України
опікун може схвалити дрібний побутовий
правочин, вчинений недієздатною
фізичною особою, у порядку,
встановленому ст.221 цього Кодексу. У
разі відсутності такого схвалення цей
правочин та інші правочини, які вчинені
недієздатною фізичною особою, є
нікчемними. Дієздатна сторона
зобов'язана повернути опікунові
недієздатної фізичної особи все
одержане нею за цим правочином, а в разі
неможливості такого повернення -
відшкодувати вартість майна за цінами,
які існують на момент відшкодування.

З матеріалів справи вбачається, що 15
грудня 2006 року між ТОВ «Банк «Фінанси
та Кредит», правонаступником якого є
Публічне акціонерне товариство «Банк
«Фінанси та Кредит», та ОСОБА_7, ОСОБА_6
був укладений іпотечний договір,
предметом якого є квартира АДРЕСА_1 у
місті Миколаєві (а.с.18-19).

Зазначений іпотечний договір був
укладений в забезпечення виконання
кредитного договору за №163 - kiq -2006 від 15
грудня 2006 року, укладеного між ТОВ
«Банк «Фінанси та Кредит» і третьою
особою ОСОБА_4, відповідно до умов якого
останньому був наданий кредит в сумі 85
000 (вісімдесят п'ять тисяч) грн. 00 коп.,
виходячи із процентної ставки 18% річних
та строк повернення до 14 грудня 2021 року
включно (а.с. 7-11).

Рішенням Корабельного районного суду
міста Миколаєва від 17
жовтня 2012 року, що набрало законної
сили 29 жовтня 2012 року, ОСОБА_7,
визнано недієздатним починаючи з 2003
року, а ОСОБА_6 призначено опікуном над
недієздатним ОСОБА_7 (а.с.4-5, 23).

В акті №453 від 27 червня 2012 року
судово-психіатричної експертизи,
зазначено, що ОСОБА_7 з 1994 року страждає
на хронічне психічне захворювання у
формі шизофренії параноїчної форми
епізодичного перебігу зі стабільним
дефектом зі змішаним типом. З моменту
встановлення йому безстрокової
інвалідності другої групи, він не
спроможній розуміти значення своїх
дій та керувати ними та потребує
сторонньої допомоги (а.с.40-43 справи
Корабельного районного суду міста
Миколаєва за №2-0/114/13/12).

Вказані обставини також підтверджені
актом судової - психіатричної
експертизи за №572 від 27 листопада 2013
року (а.с.122-127).

Отже, враховуючи встановлені у справі
обставини й вимоги закону, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
обґрунтовано дійшов висновку про те, що
визнання судовим рішенням ОСОБА_7
недієздатним на час укладення спірного
договору іпотеки є підставою для
визнання такого договору недійсним.

Під час дослідження доказів та
встановлення зазначених фактів судом
першої інстанції не були порушені
норми процесуального права, рішення
суду відповідає вимогам матеріального
права.

Також, колегія суддів погоджується з
висновком районного суду про те, що
частина майна не може бути предметом
іпотеки, оскільки частина об'єкту
нерухомого майна може бути предметом
іпотеки лише після її виділення в
натурі і реєстрації права власності на
неї як на окремий об'єкт нерухомості, що
передбачено положеннями ст.5 Закону
України «Про іпотеки» від
05 червня 2003 року (з наступними
змінами та доповненнями). Втім, спірна
квартира належить ОСОБА_6 і ОСОБА_7 на
праві спільної сумісної власності.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків
районного суду.

За такого, колегія суддів не вбачає
підстав для скасування рішення суду
першої інстанції, ухваленого з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,308,315 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» відхилити, а
рішення Корабельного районного суду
міста Миколаєва від 10 червня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього часу
протягом двадцяти днів може бути
оскаржена у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді: