Справа №784/4606/13 21.11.2013 21.11.2013 21.11.2013
Провадження №22-ц/784/3630/13
Головуючий у першій інстанції Тішко
Доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
У Х В А Л А

Іменем України

21 листопада 2013 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Козаченка В.І.,

суддів: Мурлигіної О.Я., Царюк Л.М.,

при секретарі судового засідання
Шпонарській О.Ю.,

за участю:

позивачки ОСОБА_3,

представника позивачки ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

67 санітарно - епідеміологічного загону
Міністерства оборони України

на рішення

Центрального районного суду м.
Миколаєва від 18 вересня 2013 року

за позовом

ОСОБА_3 до 67 санітарно -
епідеміологічного загону Міністерства
оборони України (далі - 67 СЕЗ МОУ ) про
стягнення середнього заробітку за час
затримки виконання рішення суду,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернулася з
позовом до 67 СЕЗ МОУ про стягнення з
відповідача 5520 грн. 32 коп. середнього
заробітку за 52 робочих дня, за час
затримки виконання рішення суду від 5
грудня 2012 року про поновлення на
роботі.

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 18 вересня 2013 року позов
задоволено. Стягнуто з відповідача на
користь позивачки 5520 грн. 32 коп.
компенсації середнього заробітку за
час затримки виконання рішення суду
без утримання загальнообов'язкових
платежів та податків, та в дохід
держави 229 грн. 40 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі 67 СЕЗ МОУ просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове, про відмову в задоволенні позову.
На думку апелянта, суд не врахував, що
вини відповідача у затримці виконання
рішення суду немає, оскільки у нього не
було належної копії судового рішення
та виконавчий лист по справі не
видавався. Також позивачка пропустила
строк позовної давності, перебіг якого
починається з 6 грудня 2012 року.

Позивачка заперечуючи проти
задоволення апеляційної скарги,
просить залишити рішення суду без змін.

З'ясувавши обставини справи та
перевіривши їх доказами колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 5 грудня 2012 року,
зміненого рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 14 лютого 2013
року в частині позовних вимог про
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, ОСОБА_3 поновлена
на роботі на посаді лікаря -
бактеріолога 67 СЕЗ МОУ та на її користь
стягнуто середній заробіток за час
вимушеного прогулу і моральна шкода.
Рішення суду першої інстанції в
частині поновлення на роботі допущено
до негайного виконання.

7 грудня 2012 року, позивачка звернулася
до начальника 67 СЕЗ МОУ з заявою про
поновлення на роботі на підставі
рішення суду першої інстанції, додавши
до заяви копію вступної та
резолютивної частини рішення суду.
Проте, поновлена на роботі вона не була.
Відповідач поновив її на роботі
наказом керівника від 21 лютого 2013 року,
після розгляду справи в апеляційному
суді та відповідно до другої заяви
позивачки (від 21 лютого 2013 року) про
поновлення на роботі.

20 травня 2013 року ОСОБА_3 звільнилася з
роботи з підстав, передбачених ст. 38
КЗпП України. При звільненні, вона не
отримала середнього заробітку за час
невиконання відповідачем рішення суду.

Встановивши, що відповідачем затримано
виконання рішення суду на 52 робочих
дня, з 7 грудня 2012 року по 21 лютого 2013
року, суд обґрунтовано, у відповідності
з вимогами ст. 236 КЗпП України стягнув з
відповідача на користь позивачки
середній заробіток за затримку
виконання рішення суду.

Доводи апелянта про пропуск строку
позовної давності суперечать
обставинам справи, вимогам ст. 233 ЦПК
України та рішенню Конституційного
суду України від 22 лютого 2012 року №
4-рп/2012.

Твердження апелянта про те, що
позивачка дізналася про своє порушене
право 6 грудня 2012 року також
безпідставне, оскільки вона очікувала
отримати середній заробіток після
поновлення її на роботі, яке фактично
відбулося в лютому 2013 року.

Згідно зі ст. 236 КЗпП України у разі
затримки власником або уповноваженим
ним органом виконання рішення органу,
який розглядав трудовий спір про
поновлення на роботі незаконно
звільненого або переведеного на іншу
роботу працівника, цей орган виносить
ухвалу про виплату йому середнього
заробітку або різниці в заробітку за
час затримки.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що вина відповідача у затримці
виконання рішення суду про поновлення
на роботі відсутня, внаслідок чого він
не повинен нести відповідальності щодо
сплати середнього заробітку є
необґрунтованим, оскільки статтею 236
КЗпП України визначено обов'язок, а не
право відповідача виконати рішення
суду, яке звернуто до негайного
виконання.

Про бажання позивачки бути поновленою
на роботі свідчить її звернення. При
наявності трудового спору та заяви
позивачки про поновлення на роботі, у
відповідача були відсутні будь-які
поважні причини, які б унеможливлювали
виконання рішення суду добровільно.

За такого посилання апелянта на те, що
він несвоєчасно отримав повний текст
судового рішення, та неправильність
назви наказу в резолютивні частині
рішення, самі по собі не звільняють
відповідача від обов'язку виплатити
середній заробіток за затримку
виконання рішення суду в частині
поновлення на роботі.

Враховуючи викладене колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
суду.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу 67 санітарно -
епідеміологічного загону Міністерства
оборони України відхилити, а рішення
Центрального районного суду м.
Миколаєва від 18 вересня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили може
бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий:

Судді: