Справа №578/199/13- ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Дашутін І. В.Номер
провадження 22-ц/788/51/14 Суддя-доповідач -
Лузан Л. В. Категорія - 51
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2013 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Лузан Л. В.,

суддів - Дубровної В. В., Маслова В. О.,

за участю секретаря судового засідання
-Пархоменко А.П.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Сумського районного суду
Сумської області від 28 листопада 2013
року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Державної
установи "Сумський обласний
лабораторний центр Держсанепідслужби
України", Головне управління
Держасанепідемслужби у Сумській
області

про стягнення заробітної плати,
середнього заробітку за час затримки
розрахунку, стягненньої заробітної
плати за час вимушеного прогулу та
моральної шкоди,

в с т а
н о в и л а :

Рішенням суду від 28 листопада 2013 року
відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3
в зв'язку з його необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення суду і
постановлення нового рішення про
задоволення позовних вимог з тих
підстав, що судом неповно з'ясовані
обставини, що мають значення для
справи, що у справі не були доведені
обставини, що мають значення для
справи, які суд визнав встановленими,
що висновки суду не відповідають
обставинам справи та що судом були
порушені та невірно застосовані норми
матеріального і процесуального права .

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, вивчивши матеріали справи і
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Судом встановлено та з матеріалів
справи вбачається наступне.

03 квітня 1995 р. ОСОБА_3 була прийнята на
посаду помічника санітарного лікаря
пропускного пункту прикордонної
застави "Краснопілля".

Наказом №2562 від 25.06.1996 р. ОСОБА_3 з 01.07.1996
р. переведена на посаду помічника
лікаря-епідеміолога по ентомології
Краснопільської СЕС, загальний
трудовий стаж у цій установі складає 17
років.

Наказом Краснопільської СЕС від 22.10.2012
р. №106-о, зміненого наказом від 20.11.2012
року №106-оа, звільнено ОСОБА_3 із
займаної посади помічника ентомолога з
22.10.2012 р. за п.4 ст.40 КЗпП України, у
зв'язку з відсутністю її на робочому
місці понад три години протягом
робочого дня без поважних причин.

Рішенням Краснопільського районного
суду Сумської області від 04 лютого 2013
року, залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Сумської області від
21 травня 2013 року, позов ОСОБА_3 був
задоволений :

визнані незаконними накази
Краснопільської районної санітарної
санітарно-епідеміологічної станції
№106-о від 22.10.2012 р. «Про звільнення з
роботи на підставі п.4 ст.40 КЗпП
України» та №106-оа від 20.11.2012 р. «Зміни
до наказу №106-о від 22.10.2012 року про
звільнення з роботи пом. епідеміолога з
ентомології ОСОБА_3» ;

ОСОБА_3 поновлена на посаді помічника
епідеміолога по ентомології
Краснопільської районної
санітарно-епідеміологічної станції ;

зобов'язано Краснопільську районну
санітарно-епідеміологічну станцію
виплатити ОСОБА_3 середній заробіток за
час вимушеного прогулу в сумі 7399,28 грн.;

допущено негайне виконання рішення
суду в частині поновлення на роботі та
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу в межах платежу за
один місяць.

На виконання вказаного рішення суду в
частині його негайного виконання,
наказом Краснопільської районної СЕС
№1-о від 06 лютого 2013 року ОСОБА_3 була
поновлена на попередній посаді
помічника лікаря-епідеміолога по
ентомології Краснопільської районної
СЕС з 22 жовтня 2012 року (а.с. 9).

Наказом від 06 лютого 2013 року №2-о ОСОБА_3
була звільнена з займаної посади з 05
листопада 2012 року на підставі п. 1 ст. 40
КЗпП України. Цим же наказом було
передбачено виплатити позивачці
допомогу у розмірі одного
середньомісячного заробітку
відповідно до ст. 44 КЗпП. Зі змісту
названого наказу вбачається, що
позивачка була звільненна за
скороченням штатів. (а.с. 10).

Під час розгляду справи судом першої
інстанції було з'ясовано, що відбулася
ліквідація Краснопільської районної
СЕС і тому позивачка під час судового
засідання уточнила позовні вимоги і
залучила в якості відповідачів Головне
управління Держсанепідемслужби
України у Сумській області та Державну
установу "Сумський обласний центр
Держсанепідемслужби України".

Звертаючись до суду з позовом у даній
справі позивачка, уточнивши свої
позовні вимоги, просила суд :

1.визнати незаконним наказ №2-о від 06
лютого 2013 року «Про скорочення
помічника лікаря - епідеміолога з
ентомології ОСОБА_3», згідно з яким вона
була звільнена з займаної посади на
підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку
зі скороченням штату, а звільнення на
цій підставі - незаконним ;

2. визнати її такою, що була звільнена з
займаної посади помічника
лікаря-епідеміолога по ентомології
Краснопільської районної
санітарно-епідеміологічної станції за
п.1 ст. 40 КЗпП України (внаслідок
ліквідації підприємства);

3. стягнути з відповідача на її користь
заборгованість по заробітній платі за
період з 22.10.2012 р. по 05.11.2012 р. ;

4. стягнути з відповідача на її користь
середній заробіток за час затримки
розрахунку по заробітній платі за
період з 06.02.2013 р. по день винесення
рішення судом ;

5. стягнути з відповідача на її користь
середній заробіток за час вимушеного
прогулу за період з 06 листопада 2012 року
по день винесення рішення судом ;

6. стягнути з відповідача на її користь
моральну шкоду в сумі 1500 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
Головне управління
Держсанепідемслужби у Сумській
області та Державна установа "Сумський
обласний центр Держсанепідемслужби
України" не є правонаступниками
Краснопільської районної СЕС після її
ліквідації, а тому відповідачі жодних
зобов'язань перед ОСОБА_3 не мають і її
трудові права не порушували, з цих
підстав заявлений до них позов є
необґрунтованими.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції прийшов до обґрунтованого
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення позову,
висновки суду відповідають матеріалам
справи та вимогам закону, а доводи
апеляційної скарги про протилежне не
можна визнати обґрунтованими. При
цьому виходить з наступного.

Указом Президента України "Про
оптимізацію системи центральних
органів виконавчої влади" від 09.12.2010 р.
№ 1085 було створено Державну санітарно -
епідеміологічну службу України як
окремий центральний орган виконавчої
влади, на яку покладені функції з
реалізації державної політики у сфері
забезпечення санітарного та
епідеміологічного благополуччя
населення. Його діяльність
спрямовується та координується
Кабінетом Міністрів України через
Віце-прем'єр-міністра України -
Міністра охорони здоров'я України.

Постановою Кабінету Міністрів України
"Про затвердження граничної
чисельності працівників
територіальних органів центральних
органів виконавчої влади" від 14.11.2011 р.
№ 1184 Міністерству охорони здоров'я
було поручено здійснити заходи щодо
ліквідації бюджетних установ та
підприємств, працівники яких
здійснюють функції, передбачені
положеннями про центральні органи
виконавчої влади, зокрема, забезпечити
скорочення у 2012 році щокварталу не
менше ніж 6 тис. працівників установ і
закладів державної
санітарно-епідеміологічної служби, які
функціонують у системі Міністерства
охорони здоров'я, до досягнення
затвердженої цією постановою
граничної чисельності працівників
територіальних органів Державної
санітарно-епідеміологічної служби.

З метою виконання вищеназваних Указу
Президента України від 09.12.2010 р. № 1085 та
постанови Кабінету Міністрів України
від 14.11.2011 р. № 1184 Міністерством охорони
здоров'я України був виданий наказ №
176-О від 21.09.2012 р. "Про ліквідацію
бюджетних закладів, установ і
організацій, що належить до сфери
управління Міністерства охорони
здоров'я України", яким були
ліквідовані державні заклади, установи
та організації, що належать до сфери
управління Міністерства охорони
здоров'я України, за переліком.

На підставі названого наказу МОЗ (№ 176-О
від 21.09.2012 р.) були ліквідовані Сумська
обласна санітарно-епідеміологічна
станція та міські, районні
санітарно-епідеміологічні станції у
Сумській області, в т.ч. і
Краснопільська районна СЕС, з якою
позивачка перебувала у трудових
відносинах.

25 березня 2013 року до Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців внесений запис про
припинення юридичної особи -
Краснопільської районної СЕС.

Названим наказом МОЗ України № 176-О від
21.09.2012 р. були затверджені склади
ліквідаційних комісій юридичних осіб ;
зазначено, що голови ліквідаційних
комісій здійснюють керівництво
відповідними юридичними особами до
завершення процедури їх ліквідації ; на
голів ліквідаційних комісій
покладений обов'язок, зокрема,
забезпечити: у двомісячний строк з
моменту реєстрації цього наказу
здійснення в установленому
законодавством України порядку заходи
щодо ліквідації юридичних осіб;
попередження працівників юридичних
осіб про їх вивільнення у зв'язку з
ліквідацією юридичних осіб; додержання
прав та інтересів працівників
юридичних осіб при ліквідації
відповідно до вимог законодавства
України ; здійснення заходів щодо
передачі основних засобів,
нематеріальних активів,
товарно-матеріальних цінностей,
грошових коштів, заборгованостей та
документів юридичних осіб на баланс
Головного управління Державної
санітарно-епідеміологічної служби
України відповідної території; зняття
юридичних осіб з обліку в органах
Державної податкової інспекції,
Пенсійного фонду, Фонду соціального
страхування та інших державних органах
; вжиття інших заходів, пов'язаних з
ліквідацією юридичних осіб, відповідно
до законодавства України.

Відповідно до ст. 59 Господарського
кодексу України 1. Припинення
діяльності суб'єкта господарювання
здійснюється шляхом його
реорганізації (злиття, приєднання,
поділу, перетворення) або ліквідації -
за рішенням власника (власників) чи
уповноважених ним органів, за рішенням
інших осіб - засновників суб'єкта
господарювання чи їх правонаступників,
а у випадках, передбачених законами, -
за рішенням суду.

Статтею 60 Господарського кодексу
України передбачається: 1. Ліквідація
суб'єкта господарювання здійснюється
ліквідаційною комісією, яка
утворюється власником (власниками)
майна суб'єкта господарювання чи його
(їх) представниками (органами), або
іншим органом, визначеним законом, якщо
інший порядок її утворення не
передбачений цим Кодексом. Ліквідацію
суб'єкта господарювання може бути
також покладено на орган управління
суб'єкта, що ліквідується. 2. Орган
(особа), який прийняв рішення про
ліквідацію суб'єкта господарювання,
встановлює порядок та визначає строки
проведення ліквідації.

Зі змісту ст.ст. 104, 105, 110 ЦК України
вбачається, що ліквідація є такою
формою припинення юридичної особи, у
результаті якої вона припиняє свою
діяльність без правонаступника, тобто
без переходу прав та обов'язків до
інших осіб.

Таким чином суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку про те, що
юридична особа, з якою позивачка
перебувала у трудових відносинах, на
підставі наказу МОЗ України № 176-О від
21.09.2012 р. ліквідована без
правонаступництва.

У абзаці третьому п. 18 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 6
листопада 1992 року N 9 "Про практику
розгляду судами трудових спорів" у
випадку, коли працівника звільнено без
законних підстав або з порушенням
встановленого порядку, але поновити
його на роботі неможливо внаслідок
ліквідації підприємства, установи,
організації, суд визнає звільнення
неправильним і зобов'язує ліквідаційну
комісію або власника (орган,
уповноважений управляти майном
ліквідованого підприємства, установи,
організації, а у відповідних випадках -
правонаступника) виплатити цьому
працівникові заробітну плату за час
вимушеного прогулу (ч. 2 ст. 235 КЗпП).
Одночасно суд визначає працівника
звільненим за п. 1 ст. 40 КЗпП у зв'язку з
ліквідацією підприємства, установи,
організації.

В обґрунтування своїх доводів про те,
що правонаступниками у спірних
правовідносинах являються відповідачі
- Державна установа "Сумський обласний
лабораторний центр Держсанепідслужби
України" та Головне управління
Держасанепідемслужби у Сумській
області , -

позивачка посилається на ряд обставин,
проте колегія суддів вважає їх
помилковими і такими, що ґрунтуються на
невірному тлумаченні вищеназваних
норм матеріального права та ряду інших
нормативних актів. Зокрема, слід
зазначити наступне.

З метою забезпечення виконання
розпорядження Кабінету Міністрів
України від 03 жовтня 2012 року N 744-р "Про
передачу цілісних майнових комплексів
державних закладів, підприємств,
установ та організацій до сфери
управління Державної
санітарно-епідеміологічної служби" та
наказу Міністерства охорони здоров'я
України від 21 вересня 2012 року N 176-О "Про
ліквідацію бюджетних установ і
організацій, що належать до сфери
управління Міністерства охорони
здоров'я України" цілісні майнові
комплекси державних закладів,
підприємств, установ та організацій, що
належать до сфери управління МОЗ
України, які ліквідуються згідно з
наказом МОЗ України від 21 вересня 2012
року N 176-О, наказом МОЗ України "Про
передачу майна до сфери управління
Держсанепідслужби України" від 22 січня
2013 року N 47 із сфери управління МОЗ
України були передані до сфери
управління Держсанепідслужби України.

Таким чином з названих нормативних
актів вбачається, що органом,
уповноваженим управляти майном
ліквідованої установи є Міністерства
охорони здоров'я України, яке в межах
своїх повноважень і вирішило подальшу
долю майна ліквідованої юридичної
особи.

В той же час сам по собі факт, що майно
ліквідованих юридичних осіб перейшло
до сфери управління Держсанепідслужби
України не має вирішального значення у
вирішенні питання про особу -
відповідача у спірних правовідносинах,
а доводи апеляційної скарги про
протилежне є помилковими.

Крім того. Пунктом 3 постанови Кабінету
Міністрів України "Деякі питання
діяльності Міністерства охорони
здоров'я та Державної
санітарно-епідеміологічної служби" від
11 вересня 2013 р. N 681 було дозволено
Міністерству охорони здоров'я
використання залишків бюджетних
коштів спеціального фонду, які
утворилися станом на 1 січня 2013 р. за
бюджетною програмою 2301250 "Державний
санітарно-епідеміологічний нагляд,
дезінфекційні заходи та заходи по
боротьбі з епідеміями" на спеціальних
реєстраційних рахунках закладів та
установ санітарно-епідеміологічної
служби, що належать до сфери управління
Міністерства та ліквідуються (далі -
заклади та установи), для проведення
державними установами, що належать до
сфери управління Державної
санітарно-епідеміологічної служби і
проводять лабораторні випробування та
інструментальні дослідження, яким
частково передані функції закладів та
установ, розрахунків, пов'язаних із
завершенням ліквідації закладів та
установ.

Наявність названої постанови Уряду від
11 вересня 2013 р. N 681 також не є підставою
вважати Державну установу "Сумський
обласний лабораторний центр
Держсанепідслужби України" та Головне
управління Держасанепідемслужби у
Сумській області належними
відповідачами у спірних
правовідносинах, які розглядаються у
даній справі .

Вбачається, що названою постановою
Уряду від 11 вересня 2013 р. N 681 визначена
компетенція МОЗ України та державних
установ, що належать до сфери
управління Держсанепідслужби України
і проводять лабораторні випробування
та інструментальні дослідження, - щодо
використання коштів спеціального
фонду. На вчинення будь-яких інших дій,
пов'язаних з прийняттям участі у
вирішенні питання поновлення трудових
прав працівників, які перебували у
трудових відносинах з установами
санітарно-епідеміологічної служби, що
належали до сфери управління МОЗ та
були ліквідовані, - названа постанова
будь-яких повноважень управлінням
Держсанепідслужби України не
надавала.

При цьому слід також звернути увагу на
те, що відповідно до п. 4 постанови Уряду
від 11 вересня 2013 р. N 681 перерахування
коштів спеціального фонду, зазначеного
у пункті 3 цієї постанови, здійснюється
Державною казначейською службою на
підставі платіжних доручень
ліквідаційних комісій закладів та
установ санітарно-епідеміологічної
служби, що належать до сфери управління
Міністерства та ліквідуються. Цією
постановою Уряду управління
Держсанепідслужби України не
наділялися будь-якими повноваженнями
щодо самостійного розпорядження
коштами, про які йдеться у пункті 3.

За таких обставин суд першої інстанції
прийшов до обґрунтованого висновку про
відсутність підстав вважати Державну
установу "Сумський обласний
лабораторний центр Держсанепідслужби
України" та Головне управління
Держасанепідемслужби у Сумській
області належними відповідачами у
спірних правовідносинах.

В той же час з матеріалів справи
вбачається, що за відсутності
правонаступника Краснопільської
районної СЕС, з якою позивачка
перебувала у трудових відносинах, вона
не приймала будь-яких заходів до
вирішення спірного питання з
ліквідаційною комісією, а після
припинення її роботи - з власником
(органом, уповноваженим управляти
майном ліквідованого підприємства,
установи, організації) тобто МОЗ
України.

З урахуванням вищенаведеного колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції були повно та всебічно
встановлені обставини справи,
правильно застосовані норми
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, доводи,
викладені в апеляційній скарзі,
висновків суду не спростовують, а тому
рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308,
313-315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л
и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Сумського районного суду
Сумської області від 28 листопада 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього часу може
бути оскаржена у касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
ухвалою апеляційного суду.

Головуючий -

Судді -