У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2013 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ступак О.В.,

суддів: Амеліна В.І.,
Гончара В.П.,

Дербенцевої Т.П., Олійник А.С.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» на
рішення Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 16 травня 2013 року, ухвалу
апеляційного суду Запорізької області
від 4 вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2011 року публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
указаним позовом, просило стягнути з
ОСОБА_3 заборгованість за кредитним
договором від 25 лютого 2008 року у
розмірі 16 952 грн 15 коп. та судові
витрати.

Свої вимоги мотивувало тим, що 25 лютого
2008 року між банком та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір, згідно з
яким позичальник отримав кредит у
розмірі 7 000 грн у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну карту зі
сплатою 30 % річних на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки.

Внаслідок невиконання зобов'язання за
кредитним договором заборгованість
позичальника станом на 31 серпня 2011 року
складає 16 952 грн 15 коп.

Рішенням Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 16 травня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Запорізької області
від 4 вересня 2013 року, в позові
відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить скасувати судові
рішення у справі, посилаючись на
неправильне застосування норм
матеріального права, порушення норм
процесуального права, та передати
справу на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та вирішувати такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам судові рішення не
відповідають.

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що підпис на заяві від 25 грудня 2008
року - формі кредитного договору,
виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою, що
встановлено висновком експерта.

Апеляційний суд виходив також із того,
що ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано
належних та допустимих доказів на
спростування вказаного висновку
експерта.

Із висновками судів першої та
апеляційної інстанцій погодитися не
можна з огляду на таке.

Судами встановлено, що 25 лютого 2008 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3
укладено кредитний договір, за умовами
якого позичальнику надано кредит у
розмірі 7 000 грн у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну карту зі
сплатою 30 % річних на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки.

Внаслідок невиконання зобов'язання за
кредитним договором заборгованість
позичальника станом на 31 серпня 2011 року
складає 16 952 грн 15 коп., з яких: 6 832 грн 02
коп. заборгованості за кредитом, 7 836 грн
69 коп. заборгованості за процентами за
користування кредитом, 1000 грн
заборгованості за комісією за
користування кредитом, 500 грн. штрафу
(фіксована частина), 783 грн 44 коп. штрафу
(процентна складова).

Відповідно до висновку експерта від 21
січня 2013 року № 10 підпис у заяві від 25
лютого 2008 року від імені ОСОБА_3
виконаний не ним, а іншою особою.

Згідно із п. 3.1 Умов і Правил надання
банківських послуг для надання послуг
банк відкриває клієнту картрахунки,
видає клієнту картки, їх вид і термін
дії визначений у заяві та у пам'ятці
клієнта, підписанням якої клієнт і банк
укладають договір про надання
банківських послуг. Датою укладення
договору є дата відкриття рахунку,
вказана ​?​?у розділі «Відмітки банку»
заяви.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно із ч. 6 ст. 147 ЦПК України висновок
експерта для суду не є обов'язковим і
оцінюється судом за правилами,
встановленими статтею 212 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що грунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд
відображає в рішенні, в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Як убачається з матеріалів справи, ПАТ
КБ «ПриватБанк» надавав суду першої
інстанції виписки з банківського
рахунку (а.с. 91-94) та суду апеляційної
інстанції - чеки, виписки з особового
рахунку (а.с. 133-135, 138-146, 160-162, 165-173,
202-203).

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» зазначав про те, що
відповідач як власник картки постійно
користувався нею, знімав грошові кошти
з неї та погашав їх, окремі погашення
боргу відбувалися через касу, що
підтверджується копіями касових чеків
із підписом ОСОБА_3, а також шляхом
переведення грошових коштів на
кредитну картку з іншої картки, ОСОБА_3
протягом 2008-2009 років здійснював
погашення боргу.

Із матеріалів справи вбачається, що
Довідка про умови кредитування з
використанням кредитки «Універсальна
GOLD-клуб» від 18 березня 2008 року, заява на
переказ готівки підписана ОСОБА_3 (а.с.
201- 203).

Поза увагою судів залишилося те, що
експертом досліджувався підпис від
імені ОСОБА_3 у заяві від 25 лютого 2008
року (а.с. 81-83). Проте позивачем
надавалися суду й інші письмові докази
із підписом відповідача на
підтвердження укладення кредитного
договору.

За змістом ст. ст. 303, 315 ЦПК України
апеляційний суд зобов'язаний надати
відповіді на всі доводи апеляційної
скарги. Недотримання вказаних вимог є
порушенням ст. 6 Конвенції про захист
прав людини та основоположних свобод
щодо справедливого судового розгляду у
частині мотивування судового рішення
судом, який має право на дослідження
нових доказів і переоцінку доказів.

Перевіряючи в апеляційному порядку
законність та обгрунтованість рішення
суду першої інстанції, суд апеляційної
інстанції, зазначивши, що позивачем не
надано належних та допустимих доказів
на спростування висновку експерта, у
порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК
України, належним чином не перевірив
доводів апеляційної скарги ПАТ КБ
«ПриватБанк», не зазначив в ухвалі
конкретних обставин і фактів, що
спростовують такі доводи, не з'ясував
всі обставини справи, не надав оцінку
доказам у справі у їх сукупності, не
перевірив їх, не зазначив мотивів
відхилення наданих банком доказів на
підтвердження заборгованості
відповідача за кредитним договором.

Водночас, не можна погодитись і з
рішенням суду першої інстанції, яке не
відповідає вимогам ст. 215 ЦПК України.

Суд першої інстанції у порушення вимог
ст. 214 ЦПК України не встановив
обставини справи, в основу рішення
поклав лише висновок експерта та не
дослідив наявні у матеріалах справи
докази на підтвердження позовних вимог
банку, не дав їм оцінку, не спростував
їх та дійшов передчасного висновку про
відмову в позові.

Оскільки допущені судами першої та
апеляційної інстанцій порушення норм
процесуального права унеможливлюють
встановлення фактичних обставин
справи, що мають значення для
правильного її вирішення, судові
рішення підлягають скасуванню із
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції відповідно до
ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 16 травня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Запорізької
області від 4 вересня 2013 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
О.В.
Ступак

Судді:

В.І. Амелін

В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

А.С. Олійник