Справа № 667/1916/13-ц
Комсомольський районний суд м. Херсона
головуючого судді:
за участю секретаря:
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання особи,такою що втратила право
користування жилим приміщенням,
ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись із
позовом до ОСОБА_3, у якому просять
визнати відповідача таким, що втратив
право користування житловим
приміщенням, а саме, квартирою АДРЕСА_1
та усунути перешкоди з боку
відповідача в користуванні квартирою
АДРЕСА_1 шляхом зняття його з
реєстрації за вказаною адресою.
Свої вимоги мотивують тим, що на
праві спільної часткової власності їм
належить квартира АДРЕСА_1, що
підтверджується договором дарування
та рішенням Комсомольського районного
суду м. Херсона. У вказаній квартирі
зареєстрований, але з вересня 2008 року
не мешкає відповідач. Останній зібрав
всі свої речі та виїхав з квартири.
Крім того, реєстрація ОСОБА_3 чинить
позивачам перешкоди вільно
розпоряджатися своєю власністю та
змушує їх нести додаткові витрати.
У судовому засіданні позивачі
підтримали позовні вимоги, просили
Відповідач в судове засідання не
з'явився, про час та місце слухання
справи був повідомлений належним
чином, заяви про розгляд справи за його
відсутності суду не надав.
Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі
неявки в судове засідання відповідача,
який належним чином повідомлений і від
якого не надійшло заяви про розгляд
справи за його відсутності або якщо
повідомлені ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення позивачів та
свідка, суд вважає необхідним позов
задовольнити частково, ухваливши
заочне рішення на підставі наявних у
справі доказів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1,
ОСОБА_2 є власниками квартири АДРЕСА_1,
що підтверджується договором
дарування від 26.01.2012 року та рішенням
Комсомольського районного суду м.
Херсона від 24.02.2010 року.

Як вбачається з акту Приватного
підприємства «Жилсервіс» погодженим з
сусідами від 05.03.2013 р., у квартирі за
адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований, але
не проживає ОСОБА_3

Факт не проживання відповідача за
вищевказаною адресою підтвердив у
судовому засіданні свідок ОСОБА_4, яка
вказала, що з кінця весни - початку літа
2010 року ОСОБА_3 за вказаною адресою не
мешкає і не з'являвся. Коли вона
приходила в гості до позивачів ОСОБА_3
вона жодного разу не бачила. У суду
немає підстав ставити під сумнів
істинність показань свідка, даних про
його особисту зацікавленість у
результатах розгляду справи не
виявлено.

Згідно ст.316 ЦК України правом
власності є право особи на річ, яке вона
здійснює відповідно до закону своєю
волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст.317 ЦК України
власникові належать права володіння
користування та розпорядження майном.
Ст.319 ЦК України надає право власнику
володіти, користуватися та
розпоряджатися майном на власний
розсуд. Згідно ст.321 ЦК України право
власності є непорушним, ніхто не може
бути позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст.391 ЦК України, власник
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.150 ЖК України
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди. Згідно ч.2
ст.156 ЖК України за згодою власника
будинку (квартири) член його сім'ї
вправі вселяти в займане ним жиле
приміщення інших членів сім'ї. На
вселення до батьків їх неповнолітніх
дітей згоди власника не потрібно.

Відповідно до ст. 71 ЖК України при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців.

Конституцією України ст.41 та ст.1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналась 17
липня 1997 року відповідно до Закону
України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР
«Про ратифікацію конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод 1950
року, Першого протоколу та протоколів
№ 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено
принцип непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне право користування
своїм майном та закріплює право
власника володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК
України, ст.48 Закону України «Про
власність»). Гарантуючи захист права
власності, закон надає власнику право
вимагати усунення будь-яких порушень
його права хоч би ці порушення і не були
поєднані з позбавленням володіння.
Об'єктом власності особи може бути,
зокрема житло, житловий будинок,
садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України).
Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст.383 ЦК України та
ст.150 ЖК України, які передбачають право
власника використовувати житло для
власного проживання, проживання членів
сім'ї, інших осіб і розпоряджатись
своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання у права
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

В задоволенні позову в частині
усунення перешкод з боку ОСОБА_3 в
користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом
зняття його з реєстрації за вказаною
адресою відмовити у зв»язку з
безпідставністю.

Керуючись ст.41 Конституцією України,
ст.1 Першого протоколу, протоколами 2,4,7
та 11 до Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод,
ст.ст.5-11,60,88,208,209,212,213,214,215,224-226,294 ЦПК,
ст.ст.71,150,156 ЖК України,
ст.ст.16,316,317,319,321,379, 382,383,386,391,405 ЦК
України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
усунення перешкод в користуванні
житлом шляхом зняття з реєстрації -
задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3, таким, що втратив право
користування квартирою АДРЕСА_1.

В іншій частині позову відмовити у
зв»язку з безпідставністю.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, яку може бути
подано протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене в
загальному порядку, встановленому ЦПК
України. У цьому разі строк на
апеляційне оскарження рішення починає
відраховуватися з дати постановлення
ухвали про залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне
рішення в загальному порядку,
встановленому ЦПК України, тобто
протягом десяти днів з дня його
проголошення, шляхом подання
апеляційної скарги до апеляційного
суду Херсонської області через
Комсомольський районний суд м. Херсона.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Заочне рішення набирає законної сили
відповідно до загального порядку,
встановленого ЦПК України, тобто після
закінчення десятиденного строку на
апеляційне оскарження.

СуддяЛ. А. Скрипнік