Справа № 296/3541/12-ц
Рішення

Іменем України

"28" травня 2013 р.

м.Житомир

Корольовський районний суд міста
Житомира в складі :

Головуючого - судді Сингаївського О.П.

при секретарі Галіцькій А.М.,

розглянув у відкритому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, третя особа без самостійних
вимог ЖБК «Космос» про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
квартири та визнання права власності
на 1/2 частину спірної квартири, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом
до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третьої особи
Житлово-будівельного кооперативу
«Космос», де вказав, що перебував в
шлюбі з ОСОБА_2 з 04 листопада 1984 р..

В 1985 р. за спільні кошти вони придбали
2-кімнатну квартиру АДРЕСА_1 в
кооперативі ЖБК «Космос». Перший
пайовий внесок за кооперативну
квартиру в сумі 6100 грн. був внесений в
березні 1985 року, а закінчили сплату в
листопаді 1990 року.

Відповідачка ОСОБА_2, на думку позивача,
незаконно отримала свідоцтво про право
власності на спірну квартиру на
підставі рішення виконкому
Житомирської міської ради від 12.12.2002 р.
№ 729, і в подальшому, 11.03.2009 р. продала
дану квартиру відповідачці ОСОБА_3, чим
порушила його права на частку в даній
квартирі.

Позивач вважає, що відповідачі ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 уклали між собою фіктивний
правочин, оскільки покупець квартири
не вчинила необхідний дій для
з»ясування яким чином покупець набула
право власності на дану квартиру в свій
час, а ОСОБА_2 використовувала фіктивні
документи під час укладення договору
купівлі-продажу спірної квартири.

Посилаючись на ст. ст. 215, 216, 234 ЦК
України, позивач просить: «Визнати
недійсним договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, визнати за ним та за
ОСОБА_2 право власності на ? частину
спірної квартири за кожним, стягнути з
відповідача понесені судові витрати.

В судовому засіданні представники
позивача позов підтримали з викладених
у ньому підстав.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явилась, про причину неявки суд не
повідомила.

Представник відповідачки ОСОБА_3 позов
не визнала в повному обсязі. Пояснила,
що позивач не довів суду наявності
ознак фіктивності договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, тому
підстави для визнання правочину
недійсним відсутні. Також пояснила, що
позивач посилається на правові норми,
які не мають зворотної дії в часі,
оскільки набули чинність пізніше, ніж
виникли спірні правовідносини, тому
позов є необґрунтованим.

Третя особа «Житлово-Будівельний
кооператив «Космос» в судове засідання
представника не направив. Надіслав
заяву про розгляд справи без його
участі.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи суд
відмовляє в задоволенні позову
виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що
4.11.1984р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вступили в
зареєстрований шлюб, який 15.09.2006р.
розірвали. ОСОБА_2 перебувала до 21.09.1984р.
в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5

Рішенням народного суду
Корольовського району м.Житомира від
05.05.1986р. по справі за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_2 про розподіл паю та зустрічним
позовом про розподіл майна / справа №
2-483 /, яке є чинним, було встановлено, що
за час спільного проживання даними
сторонами по справі на ім»я ОСОБА_2 були
внесені в ЖБК «Космос» для отримання
кооперативної квартири пайові внески в
розмірі 6100 крб.. ОСОБА_5 просив суд
стягнути на його користь з ОСОБА_2 його
частку пайового внеску за кооперативну
квартиру в сумі 3050 крб., про що сторони
досягли згоди і даний факт прийнятий
судом до уваги.

Згідно довідки ЖБК «Космос» від 07.09.2007р.
№ 396 загальна вартість пайового внеску
за спірну квартиру становить 7407, 94 крб.

Згідно довідки ЖБК «Космос» від 17.01.2008р.
№ 25 квитанції про сплату внесків в ЖБК
«Космос» не зберігаються, проте перші
пайові внески оплачувались до початку
будівництва та до передачі
новозбудованих будинків на баланс ЖБК
«Космос».

Будинок АДРЕСА_1, в якому знаходиться
спірна квартира, був переданий на
баланс ЖБК «Космос» 01.01.1985р., що
підтверджується письмовою відповіддю
Голови ЖБК «Космос» Бондарчука О.В. на
запит адвоката ОСОБА_7 При цьому у
відповіді зазначено, що сума 6100,00 крб. є
першим пайовим внеском, який був
сплачений в березні 1985р. за спірну
квартиру.

Таким чином, враховуючи, що позивач не
надав суду квитанції про оплату
внесків за спірну квартиру на
підтвердження своїх пояснень щодо
дати внесення першого внеску в сумі 6100
крб., а також враховуючи суперечність в
наданих позивачем довідках ЖБК
«Космос» щодо дати сплати першого
внеску в сумі 6100,00 крб. за спірну
квартиру, суд, керуючись ст. 61 ЦПК
України приймає до уваги як
беззаперечний доказ дати внесення
першого внеску за спірну квартиру
Рішення народного суду Корольовського
району м.Житомира від 05.05.1986р. по справі
за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про
розподіл паю в сумі 6100 крб., сплаченого
для отримання кооперативної квартири в
ЖБК «Космос», яким встановлений факт
внесення пайового внеску в сумі 6100,00
крб. в період проживання ОСОБА_2 в шлюбі
з ОСОБА_5, і визнано пайовий внесок
спільно нажитим майном їх подружжя.

Приймаючи до уваги положення п.6
Постанови Пленуму Верховного суду
України «Про практику застосування
судами законодавства про
житлово-будівельні кооперативи» № 9
від 18.09.1987р. / з подальшими змінами і
доповненнями /, яким передбачено, що
внесений одним з подружжя до вступу в
шлюб пай є його особистим майном і при
поділі квартири на цю суму може бути
збільшена його частка в
паєнагромадженні, то сума 6100 крб. є
особистим майном ОСОБА_2, яка не
підлягає поділу як спільно нажите
майно подружжя ОСОБА_2.

Решта внеску була сплачена в період
перебування ОСОБА_2 в шлюбі з ОСОБА_1 в
термін 1985 - 1900р.р., що не заперечувалось
сторонами під час розгляду справи, тому
може підлягати поділу згідно ст. 22, 24, 28,
29 КпШС України, ст. 15 Закону України
«Про власність» в рівних частках між
ними, як спільно нажите майно їх
подружжя.

Виходячи з викладеного, відсутні
правові підстави для визнання за
ОСОБА_1 права власності на ? частину
спірної квартири.

27.05.1985р. ОСОБА_2 на сім»ю із 2-х осіб, до
складу якої вже входив ОСОБА_1, був
виданий ордер.

16.12.2002р. ОСОБА_2 було видано свідоцтво
про право власності на квартиру, яке
було зареєстроване в Житомирському
обласному міжміському бюро технічної
інвентаризації Житомирської обласної
ради за реєстровим № 11956 23.12.2002р. за
ОСОБА_2 на праві приватної власності.

Дане свідоцтво видане на підставі
рішення виконкому Житомирської
міської ради від 12.12.2002р. № 729, яке є
чинним і не оспорене.

11.03.2009р. ОСОБА_2 зазначену квартиру
продала ОСОБА_3 за 44 926,00 грн. На момент
укладення договору згідно витягу з
Єдиного реєстру заборон відчуження
об»єкті нерухомого майна від 11.03.2009р.
заборони для відчуження спірної
квартири були відсутні. ОСОБА_2 на
момент укладення договору 11.03.2009р.
надала заяву на ім»я приватного
нотаріуса Житомирського міського
нотаріального округу ОСОБА_8, в якій
вказала, що під час придбання спірної
квартири в зареєстрованому шлюбі не
перебувала, не перебуває на час
укладення договору купівлі-продажу
квартири. На копії паспорта ОСОБА_2,
виданого Корольовським РВ УМВС України
в Житомирській області 02.08.2008р.,
відсутні посилання на перебування в
шлюбі на момент придбання спірної
квартири. В квартирі на момент
укладення договору купівлі-продажу
була зареєстрована тільки ОСОБА_2.

ОСОБА_3 зареєструвала право власності
на АДРЕСА_1 в Житомирському обласному
міжміському бюро технічної
інвентаризації Житомирської обласної
ради і переоформила на своє ім»я
технічний паспорт на дану квартиру.

Відповідно до анкетних даних
відповідача ОСОБА_3 спірна квартира є
місцем її реєстрації і постійного
проживання на даний час.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено,
що підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Згідно ст. 234 ЦК України, на яку позивач
посилається як на підставу визнання
вказаного договору купівлі-продажу
квартири недійсним, фіктивним є
правочин, який вчинено без наміру
створення правових наслідків, які
обумовлювалися цим правочином.

Відповідно до п.п. 7, 24 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009
року «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» правочин може
бути визнаний недійсним лише з підстав,
визначених законом, та із
застосуванням наслідків недійсності,
передбачених законом. Для визнання
правочину фіктивним необхідно
встановити наявність умислу всіх
сторін правочину. У разі якщо на
виконання правочину було передано
майно, такий правочин не може бути
кваліфікований як фіктивний.

Виходячи з вищевказаних норм закону, у
фіктивних правочинах внутрішня воля
сторін не відповідає зовнішньому її
прояву, тобто сторони, укладаючи його,
знають заздалегідь, що він не буде
виконаний. Такий правочин завжди
укладається умисно і ознака
фіктивності повинна бути властива діям
обох сторін правочину.

Отже, позивач, який звертається з
вимогою про визнання правочину
фіктивним, має довести суду
відсутність в учасників правочину
наміру створити правові наслідки.

Будь-яких доказів на підтвердження
фіктивності оспорюваного правочину
позивач та його представники не надали.

Тому суд приходить до висновку про
недоведеність позовних вимог про
визнання договору купівлі-продажу
кварири недійсним з підстав,
зазначених позивачем та відсутність
правових підстав для визнання
оспорюваного договору недійсним.

Відповідно до статті 88 ЦПК України суд
відмовляє в стягненні з відповідачів
на користь позивача понесені судові
витрати.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 13, 16, 318, 356, 358, 364 ЦК України, ст. 19
Конституції України, ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209,
212-215, 218, 223 ЦПК України, суд -

В
И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, третя особа без самостійних
вимог ЖБК «Космос» про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
квартири та визнання права власності
на 1/2 частину спірної квартири
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Житомирської
області через Корольовський районний
суд протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Головуючий суддя
О. П.
Сингаївський