Справа 206/1191/13-ц
Провадження 2/206/368/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" листопада 2013 р. Самарський районний
суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя Сухоруков
А.О.,

при секретарі Віткалов
А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Дніпропетровськ цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської
міської ради третя особа: Самарська
районна у м.Дніпропетровську рада, про
визнання права власності на нерухоме
майно за набувальною власністю,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Самарського
районного суду м.Дніпропетовська з
даним позовом.

У позовній заяві посилається на те, що є
власницею 86/100 садибного
(індивідуального житлового будинку)
АДРЕСА_1.

Власником 14/100 цього ж будинку був
ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року і
заяви про прийняття спадщини на
належну йому частину спірного будинку
ніхто не подавав.

За їх усної домовленості, ОСОБА_2
належала частина житлової кімнати № 4 ,
літ. а-1, загальною площею 6,3 кв.м., що
відповідає його долі 14/100 в майні.

До 01 березня 2001 року ця частина
житлової кімнати була зачинена, тобто
нею ніхто не користувався. Позивач
чекала на появу спадкоємців ОСОБА_2, але
ніхто так і не з'явився.

Потім, впевнившись що правонаступників
у нього немає, з 01 березня 2001 року
позивач стала володіти цим майном
безперервно.

На сьогоднішній день позивач та її
сім'я продовжують проживати у
вказаному житловому будинку з
надвірними спорудами. ОСОБА_1
стверджує, що добросовісно та
безперервно володіє та відкрито
користується даним нерухомим майном та
земельною ділянкою, доглядає за
будинком та утримує його, постійно
робить ньому поточний та капітальний
ремонт. Крім того сплачує всі
комунальні послуги за весь будинок,
сплачує також податок на землю.

Звернувшись до органу земельних
ресурсів з метою приватизувати
земельну ділянку, на якій розташований
будинок, отримала відмову, оскільки не
врегульоване питання відсутності
другого співвласника.

Просить суд визнати за нею право
власності на 14/100 часток садибного
(індивідуального житлового будинку)
АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

В судовому засіданні позивач та її
представник адвокат ОСОБА_3 повністю
підтримали позовні вимоги з підстав,
наведених у позовній заяві. ОСОБА_1
пояснила, що за договором
купівлі-продажу у 1990 році придбала свої
86/100 часток домоволоління по АДРЕСА_1.
Власнику 14/100 частин цього
домоволодіння ОСОБА_2 за його життя
вона пропонувала викупити його частку,
але він не побажав, хоча ніколи при ній
у будинку не жив і не був прописаний
(зареєстрований). Після його смерті з 1993
року його часткою у вигляді маленької
кімнати ніхто не користувався,
очікуючи можливих спадкоємців, і
оскільки її син женився і сім'я
потребувала більшої площі, кімнату у 2001
році відкрили, зробили в ній ремонт і
вона та її сім'я до теперішнього часу
користуються всім будинком. Також
звернули увагу, що у 1997 році ОСОБА_1
зверталася до Виконкому Самарської
районної ради народних депутатів для
вирішення питання щодо викупу 14/100
часток будинку.

Представники відповідача і третьої
особи заперечували проти позову з тих
підстав, що вирішувалося питання про
визнання спірних часток будинку
відумерлою спадщиною, згодом - що
позивач не додержала умови
добросовісності заволодіння та
користування спірною часткою будинку.

Заслухавши доводи учасників процесу,
дослідивши письмові докази по справі,
суд вважає за можливе задовольнити
заявлені вимоги.

Спірні правовідносини регулюються
Цивільним кодексом України, ст. 344 якого
визначає, що:

1. Особа, яка добросовісно заволоділа
чужим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом.

Набуття права власності на земельну
ділянку за набувальною давністю
регулюється законом.

Право власності на нерухоме майно, що
підлягає державній реєстрації, виникає
за набувальною давністю з моменту
державної реєстрації.

2. Особа, яка заявляє про давність
володіння, може приєднати до часу свого
володіння увесь час, протягом якого цим
майном володіла особа, чиїм
спадкоємцем (правонаступником) вона є.

3. Якщо особа заволоділа майном на
підставі договору з його власником,
який після закінчення строку договору
не пред'явив вимоги про його
повернення, вона набуває право
власності за набувальною давністю на
нерухоме майно через п'ятнадцять, а на
рухоме майно - через п'ять років з часу
спливу позовної давності.

Втрата не з своєї волі майна його
володільцем не перериває набувальної
давності у разі повернення майна
протягом одного року або пред'явлення
протягом цього строку позову про його
витребування.

4. Право власності за набувальною
давністю на нерухоме майно,
транспортні засоби, цінні папери
набувається за рішенням суду.

Судом встановлено, що відповідно до
рішення Самарського районного
народного суду м.Дніпропетровська від
22 серпня 1990 року у справі №2-524 за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання
права власності на 86/100 частин
житлового будинку та виділ в натурі,
позов задоволено частково. Визнано за
ОСОБА_4 право власності на 86/100 часток
будинку, розташованого по АДРЕСА_1, у їх
виділі відмовлено. В мотивувальній
частині рішення зазначено, що виділ в
натурі неможливий, і що відповідач
ОСОБА_2 на грошову компенсацію за
належну йому частину будинку не згоден
(а.с. 25-27). Додатковим рішенням у тій же
цивільній справі визнано за ОСОБА_2
право власності на 14/100 будинку по
АДРЕСА_1 (а.с. 28).

За договором купівлі-продажу,
посвідченим державним нотаріусом
Восьмої дніпропетровської державної
нотаріальної контори Румянцевою Л.І. 23
травня 1990 року, зареєстрованого в
реєстрі за № 1-613, ОСОБА_4 продав, а
ОСОБА_1 купила 86/100 частин жилого
будинку А-1 жилою площею 43,5 кв. м з
відповідною частиною надвірних
побудов у АДРЕСА_1. Право власності
зареєстровано Дніпропетровським
міжміським БТІ 25 червня 1990 року в
реєстрову книгу під № 524-98 (а.с. 30-32).
Також міститься засвідчення того, що
прізвище змінено з «ОСОБА_1.» на
«ОСОБА_1» на підставі свідоцтва про
одруження від 10.04.2002 року НОМЕР_1 (а.с. 33).

Таким чином, позивач ОСОБА_1 з 1990 року є
власником 86/100 частин домоволодіння
АДРЕСА_1

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, запис
акта про смерть №64, що підтверджується
довідкою Самарського райвідділу РАГС
м.Дніпропетровська від травня 1997 року
(а.с. 9).

ОСОБА_1 з сім'єю загалом з п'яти чоловік
мешкає за цією адресою понад десять
років, що підтверджується як даними про
реєстрацію її проживання у паспорті з 14
лютого 1991 року (а.с. 15), так і довідкою
про склад сім'ї, виданою 28.05.2013 року
головою квартального комітету №33
Самарського району м.Дніпропетовська
(а.с. 62).

ОСОБА_1 зверталася із заявою на ім'я
голови виконкому Самарської районної
ради народних депутатів з проханням
дозволити викуп 14/100 частин
домоволодіння АДРЕСА_1 після ОСОБА_2.,
померлого у січні 1993 року, спадкоємців
якого немає. Заява зареєстровани
виконкомом 5.06.1997 року (а.с. 34).

Крім того завідуюча Восьмої ДДНК 16.05.1997
року повідомляла головного
архітектора Самарського району
м.Дніпропетровська про те, що після
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2 із
заявами про прийняття спадщини на
належну йому 14/100 частин житлового
будинку по АДРЕСА_1 ніхто не подавав
(а.с. 10).

На запит суду Восьма дніпропетровська
державна нотаріальна контора надала
відповідль №820/01-16 від 19.04.2013 року, що
після ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1
року, із заявами про прийняття спадщини
ніхто не звертався, що перевірено за
алфавітними книгами обліку спадкових
справ з 1993 року по 2013 рік включно та за
Спадковим реєстром (а.с. 41).

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 12
вересня 2013 року було частково
задоволено апеляційну скаргу
Дніпропетровської міської ради,
змінивши рішення Самарського
районного суду м.Дніпропетровська від
21 листопада 2012 року, яким було
відмовлено у визнанні спадщини ОСОБА_2,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року,
відумерлою, та відмовлено у передачі
територіальній громаді
м.Дніпропетровська 14/100 частин
індивідуального житлового будинку
АДРЕСА_1, в частині обгрунтування
відмови у позові. По суті рішення
залишено без змін (а.с. 76-77).

Отже є всі підстави вважати, що позивач
ОСОБА_1, будучи власником 86/100 частин
домоволодіння, понад десять років тому
добросовісно заволоділа 14/100 частинами
того ж будинку АДРЕСА_1, які належали
померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2, і
продовжує відкрито, безперервно
володіти цим нерухомим майном протягом
десяти років.

Разом з тим слід зазначити, що за даними
технічного паспорту, виготовленого КП
«ДМБТІ» станом на 19.03.2010 року, прибудова
а2-1, до житлового будинку А-1, 1991 року
побудови, є самовільно побудованою (а.с.
4-8).

Відповідно до ст. 376 ЦК України,
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил.

2. Особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього.

Отже при ухваленні рішення немає
підстав брати до уваги зазначену
самочинну прибудову як частину
житлового будинку, слід зазначити лише
ті приміщення житлового буддинку в
цілому, право власності на які було
належним чином зареєстроване.

Таким чином, з огляду на встановлені
обставини справи та відмову у визнанні
спірної частки будинку відумерлою
спадщиною, у суду є достатні підстави
вважати, що позивач добросовісно
заволоділа чужим майном, безперервно
та відкрито володіла ним понад десять
років, тому позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 344, 376 Цивільного
кодексу України, ст.ст.4-8, 10, 11, 18, 57-61, 88,
131, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (і.н. НОМЕР_2) право
власності на 14/100 (чотирнадцять сотих)
часток житлового будинку АДРЕСА_1, який
складається із приміщень: 1-1 - коридор
площею 6,6 кв. м, 1-2 - кухня площею 9,6 кв. м,
1-3 - житлової площею 12,8 кв. м, 1-4 -
житлової площею 10,3 кв. м, 1-5 - житлової
площею 22,1 кв. м.

Стягнути з Дніпропетровської міської
ради на користь ОСОБА_1 судові витрати
зі сплати судового збору в розмірі 229,40
грн.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Самарський районний суд
м.Дніпропетровська протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
оголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
А.О. Сухоруков