Головуючий суду 1 інстанції - Шпідько
Доповідач - Соловей Р.С.
Справа № 416/1178/13-ц
Провадження № 22ц/782/4869/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області

в складі: головуючого - судді Соловей
Р.С.,

суддів Медведєвої Л.П., Пащенко
Л.В.

при секретарі Арутюнян Р.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Лутугинського районного суду
Луганської області від 23 жовтня 2013 року

у цивільній справі за позовом
Комунального підприємства
«Білоріченський житлосервіс» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
житлово-комунальні послуги,

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2012 року позивач Комунальне
підприємство «Білоріченський
житлосервіс», яке є балансоутримувачем
будинку АДРЕСА_1, звернувся до суду з
позовом, в якому просив стягнути з
ОСОБА_2 борг за житлово-комунальні
послуги в розмірі 2 385,11 грн. та витрати,
пов'язані зі сплатою судового збору, в
розмірі 229,40 грн.

Рішенням Лутугинського районного суду
від 23 жовтня 2013 року позовні вимоги
задоволено.

Відповідач, не погодившись з рішенням
суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати це рішення, як незаконне,
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та новим рішенням відмовити КП
«Білоріченскький житлосервіс» у
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника позивача, обговоривши
доводи апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду має бути законним та
обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, повинен
вирішити справу згідно з законом,
ухваливши рішення на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, дослідженими в
судовому засіданні.

Згідно з положеннями статті 10
Цивільного процесуального кодексу
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень. Суд же,
зберігаючи об'єктивність і
неупередженість, лише сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи.Згідно із статтею 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених вимог і на підставі
наданих сторонами доказів.

Судом під час розгляду цієї справи були
створені вказані умови, сторонам було
роз'яснено їхні процесуальні права,
вони мали можливість подавати докази
та заявляти клопотання, зокрема, щодо
надання, забезпечення та витребування
доказів. Судом першої інстанції були
досліджені і оцінені в їх сукупності
докази, надані сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що
встановлені судом обставини у повному
обсязі відповідають матеріалам справи.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є
власником квартири АДРЕСА_1. Зазначена
квартира знаходиться у
багатоквартирному будинку, що
перебуває у оперативному управлінні КП
«Білоріченскький житлосервіс», яке
надає обов'язкові послуги з утримання
будинку та прибудинкової території (а.
с. 6). Згідно з довідкою та розрахунком
позивача відповідач має
заборгованість з оплати комунальних
послуг за період з 01.01.2012 р. по 01.04.2013 р. в
сумі 2 385,24 гривень (а. с. 4, 5).

Задовольняючи позов КП
«Білоріченскький житлосервіс», суд
першої інстанції керувався ст. 10
Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду», Правилами
користування приміщеннями житлових
будинків, затвердженими постановою КМУ
від 08.10.1992 р. №572, п. 1.6 Правил утримання
жилих будинків та прибудинкових
територій, затвердженими Наказом
Державного комітету України з питань
житлово-комунального господарства від
17.05.2005 р. №76, п. п. 3, 5, 8 ст. 1, п. п. 2, 3 ч. 1 ст.
13, п. 1 ч. 1 та п. 5 ч. 3 ст. 20, п. 3 ст. 21, ч. 6 ст.
26 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» ст. 66 - 68
Житлового кодексу України, ч. 2 ст. 382, ст.
526 Цивільного кодексу України, та
виходив з того, що між сторонами
фактично існують договірні відносини,
оскільки позивач надає і у вказаний
період надавав по будинку, в якому
розташована квартира відповідача,
комунальні послуги у відповідності до
свого статуту та рішень Білоріченської
селищної ради, і не підписання
сторонами письмового договору не може
бути підставою для відмови у
задоволенні позову.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції,
оскільки вони відповідають
встановленим фактичним обставинам та
нормам матеріального права. Доводи
апелянта колегія суддів вважає
необгрунтованими.

Апелянт, посилаючись на ч. 1 ст. 19 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги», згідно з яким відносини між
учасниками договірних відносин у сфері
житлово-комунальних послуг
здійснюються винятково на договірних
засадах, вважає, що позивач не має
правових підстав вимагати від нього
виконання обов'язків замовника послуг,
оскільки договірні відносини між ним
(відповідачем) та позивачем не
оформлені, та саме виконавець послуг
зобов'язаний підготувати і укласти
договір про надання
житлово-комунальних послуг з утримання
будинку і прибудинкової території.

Такі доводи апелянта колегія суддів
вважає безпідставними з наступних
підстав.

Передбачені п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону «Про
житлово-комунальні послуги» послуги з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій (прибирання
внутрішньобудинкових приміщень та
прибудинкової території,
санітарно-технічне обслуговування,
обслуговування внутрішньобудинкових
мереж, утримання ліфтів, освітлення
місць загального користування,
поточний ремонт, вивезення побутових
відходів тощо) надаються виконавцем
незалежно від наявності звернень
громадян, що обґрунтовано зазначено у
оскаржуваному рішенні судом першої
інстанції.

Згідно з п. п. 1 та 5 ч. 3 ст. 20 Закону «Про
житлово-комунальні послуги» споживач
зобов'язаний укласти договір на
надання житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем на основі
типового договору, оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Згідно з п. 2 ст. 10 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» та Правил користування
приміщеннями житлових будинків і
прибудинковими територіями, власники
приватизованого житла в
багатоквартирних будинках (до них
належать і власники квартир у
кооперативних будинках та викуплених
квартир) є співвласниками всіх
допоміжних приміщень будинку та його
технічного обладнання і повинні
сплачувати свою частку витрат у
загальних витратах на утримання
будинку (житла) та прибудинкової
території пропорційно до займаної
площі.

Пунктом 7 Правил користування
приміщеннями житлових будинків,
затверджених Постановою КМУ від 8
жовтня 1992 р. N 572, встановлено, що власник
квартири зобов'язаний, зокрема, укласти
договір на надання
житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем відповідно
до типового договору, оплачувати
надані житлово-комунальні послуги у
строки, встановлені договором або
законом.

Виходячи із системного аналізу
вказаних норм, колегія суддів вважає,
що власник квартири, розташованої у
багатоквартирному будинку має
оплачувати надані виконавцем послуги з
утримання будинку та прибудинкової
території незалежно від укладення
письмового договору, оскільки він
фактично є споживачем таких послуг.
Отже, висновки суду першої інстанції в
цій частині є правильними та
обгрунтованими. В цій частині, крім
того, колегія суддів звертає увагу на
те, що згідно з актами від 18.11.2010 р. та
від 22.04.2011 р. ОСОБА_2 пропонувалось
укласти договір з КП «Білоріченський
житлосервіс» на надання послуг з
утримання будинку та прибудинкової
території, підготовлений виконавцем
послуг, але ОСОБА_2 відмовився (а. с. 72 -
73).

Апелянт вважає, що суд першої інстанції
вийшов за межі позовних вимог, роблячи
висновок на підставі наданих письмових
документів про підтвердження факту
надання послуг існування між сторонами
договірних відносин, оскільки позивач
не вимагав визнати договір надання
послуг дійсним.

Вказаний апеляційний довід є надуманим
та на увагу не заслуговує, оскільки суд
оскаржуваним рішенням жодних фактів не
встановлював, договір дійсним не
визнавав, тобто за межі позовних вимог
не виходив. Суд першої інстанції на
підставі наданих доказів лише зробив
висновок, при тому цілком
обґрунтований, що було зазначено вище,
про існування фактичних договірних
відносин, оскільки відповідач
заперечував свій обов'язок оплачувати
послуги з утримання будинку та
прибудинкової території на підставі
відсутності письмового договору.

Суд першої інстанції визнав доведеною
ту обставину, що позивачем як
виконавцем послуг виконувались
зобов'язання по утриманню будинку та
прибудинкової території, давши належну
оцінку наданим копіям актів виконаних
робіт (а. с. 12 - 46, 61 - 65).

Стверджуючи, що зміст вказаних актів не
відповідає дійсності, а кількість та
якість наданих позивачем послуг не
відповідає вимогам нормативних актів,
апелянт, натомість, доказів на
спростування наданих позивачем
письмових доказів та на підтвердження
своїх доводів не надає.

Доводи апелянта щодо того, що будинок, в
якому розташована його квартира,
підвальними приміщеннями не
обладнаний, спростовуються наданими
позивачем письмовими доказами (а. с. 80,
81, 96), зокрема, довідкою БТІ з планом (а.
с. 97, 98).

Не підтверджуються доказами
ствердження апелянта, що
димовентиляційні канали у будинку
періодичного обслуговування не
проходили, та спростовуються актом
експлуатаційного та профілактичного
обслідування (а. с. 69 - 70).

Наданими відповідачем письмовими
доказами підтверджуються його доводи
щодо заподіяння йому майнової шкоди
пошкодженням майна в квартирі з вини
працівників КП «Білоріченський
житлосервіс» (пожежа під час
зварювальних робіт в квартирі
відповідача) (а. с. 74 - 76, 108 - 111).

Натомість, колегія суддів вважає
безпідставними доводи відповідача, що
вказана обставина є підставою не
нараховувати йому оплату за утримання
будинку та прибудинкової території,
оскільки в квартирі він не мешкає,
посилаючись на те, що вона для цього є
непридатною.

В цій частині слід виходити з характеру
правовідносин, які є в даних випадках
різними. Правовідносини між сторонами
з надання послуг по обслуговуванню
будинку та прибудинкової території є
договірними, як було зазначено вище, і
сторони цих договірних відносин
повинні виконувати свої зобов'язання
належним чином, у відповідності до
приписів ст. 526 ЦК України; одностороння
відмова від зобов'язання не
допускається.

Щодо правовідносин, які склались між
сторонами внаслідок пошкодження майна
відповідача, то вони є деліктними
(позадоговірними), що виникають з
правопорушення. Спір між сторонами, що
виник внаслідок пошкодження майна
відповідача з вини працівників
позивача, було вирішено судовим
рішенням Лутугинського районного суду
(а. с. 109 - 111), яким з КП «Білоріченський
житлосервіс» було стягнено на
відшкодування завданої шкоди на
користь ОСОБА_2 3 792 грн.

Враховуючи викладене, заподіяння
вказаної шкоди відповідачеві, хоча і з
вини позивача, не може бути підставою
для звільнення останнього від
виконання зобов'язань за договірними
правовідносинами.

Апелянт стверджує, що його квартира,
крім того, розбита, в ній відсутня
електроенергія з ініціативи позивача,
проте доказів цих обставини та причин,
з яких квартира розбита та в ній
відсутня електроенергія, суду він не
надав.

В цій частині колегія суддів вважає за
необхідне зауважити також, що при
нарахуванні оплати послуг з утримання
будинку та прибудинкової території
враховується освітлення в під'їзді
будинку, а споживання електроенергії в
квартирах власники квартир та наймачі
оплачують безпосередньо
енергопостачальній організації.

Виходячи з викладеного, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції
правильно визначено правовідносини, що
встановились між сторонами, та норми
матеріального права, якими вони
регулюються; судом у оскаржуваному
рішенні правильно встановлено
фактичні обставини та дано правильну
оцінку сукупності наданих доказів.
Доводами апелянта висновки суду у
оскаржуваному рішенні не
спростовуються.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду
відповідає вимогам закону, порушень
матеріального чи процесуального
законодавства при розгляді справи та
прийнятті рішення не встановлено, тому
підстав для скасування рішення колегія
суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Лутугинського районного суду
Луганської області від 23 жовтня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності з моменту проголошення, та
може бути оскаржена у касаційному
порядку протягом двадцяти днів
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: