УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №: 22-ц/191/1343/13Головуючий суду
першої інстанції:Бойко З.О. Доповідач
суду апеляційної інстанції:Романова Л.
В.

"25" листопада 2013 р. колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим в м.Феодосія у складі:

головуючого-судді:Романової Л.В.,
суддів:Моісеєнко Т.І., Редько Г.В., при
секретаріКувшиновій А.Д., розглянувши
у відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до
Приватного підприємства
«Грандфінресурс» про визнання
договору недійсним та cтягнення
грошових коштів, за апеляційною
скаргою Приватного підприємства
«Грандфінресурс» на заочне рішення
Феодосійського міського суду
Автономної Республіки Крим від 27
травня 2013 року,

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом до ПП «Грандфінресурс»
про визнання договору недійсним та
стягнення грошових коштів з
відповідача. Позов мотивовано тим, що 03
серпня 2012 року між ним та ПП
«Грандфінресурс» було укладено
договір № 213686, за умовами якого
Адміністратор (ПП «Грандфінресурс»)
від імені та за рахунок Учасника
(ОСОБА_6) зобов'язується вчинити певні
юридичні дії, спрямовані на придбання
товару або отримання відповідної суми
позики у розмірі 125000 грн. за умовами
діяльності Програми «Альянс Україна»
при здійсненні Учасником на поточний
рахунок Адміністратора одноразового
комісійного внеску 4375 грн. та
щомісячних загальних платежів продовж
180 місяців в сумі 1219,45 грн. (694,45 грн.
чистий внесок на погашення позики та 525
грн. платежів на адміністративні
витрати). Метою укладення спірного
Договору було швидке отримання
позивачем позики для придбання товару
вартістю 125 000 грн., яку представник
відповідача гарантував надати
протягом кількох днів з дня підписання
договору, оскільки діяльність
відповідача була рекламована, як
надання позики на вигідних умовах.
Однак дозволу на отримання позики в
строки, на які він розраховував,
позивачу не було надано. На звернення
позивача до представника ПП
«Грандфінресурс» за отриманням
інформації, позивачеві було
повідомлено, що гроші відсутні,
запропоновано сплачувати щомісячні
платежі, щоб отримати позику. Позивач
здійснив вісімнадцять щомісячних
чистих внесків та адміністративних
витрат, всього на суму 19 511,20 грн. та в
загальному розмірі перерахував
відповідачу 23886,20 грн., але бажаного
результату не отримав. Позивач
зазначав, що оскільки укладений
договір грубо порушує його права як
споживача послуг, не спрямований на
реальне настання правових наслідків та
підпадає під ознаки розвитку
пірамідальної схеми, він не відповідає
вимогам чинного законодавства України,
укладений під впливом омани. Крім того,
позивач посилався на те, що на
зазначений вид діяльності відповідача
відсутній відповідний дозвіл. Позивач
на підставі ст. 19 Закону України «Про
захист прав споживачів», ст.ст.203, 215 ЦК
України просив визнати Договір № 213686
від 03 серпня 2012 року недійсним, та
стягнути з відповідача внесені ним
грошові кошти в сумі 23886,20 грн.

Заочним рішенням Феодосійського
міського суду Автономної Республіки
Крим від 27 травня 2013 року позов ОСОБА_6
задоволено, визнано недійсним договір
№ 213686, укладений 03 серпня 2012 року між
сторонами з моменту його вчинення,
стягнуто з ПП «Грандфінресурс» грошові
кошти у розмірі 23886,20 грн., та судовий
збір в сумі 238,87 грн. на користь держави.

Ухвалою Феодосійського міського суду
Автономної Республіки Крим від 23
серпня 2013 року заяву ПП
«Грандфінресурс» про перегляд
заочного рішення суду залишено без
задоволення.

На зазначене заочне рішення суду ПП
«Грандфінресурс» подало апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на
незаконність та необґрунтованість
рішення суду, неповне та неправильне
встановлення обставин, які мають
значення для вирішення справи,
порушення принципу змагальності
сторін, ставить питання про скасування
заочного рішення суду, ухвалення
нового - про відмову у задоволенні
позову в повному обсязі.

Відповідач в апеляційній скарзі, не
оспорюючи укладання з позивачем 03
серпня 2012 року договору № 213686, та
визнаючи, що ОСОБА_6 за цим договором
було сплачено одноразовий комісійний
внесок, 16 щомісячних платежів та 16
адміністративних витрат (всього на
суму 23 886,20 грн.), вказує, що при
укладанні договору, позивач був
ознайомлений з умовами та погодився з
ними, а надалі виконував - сплачував
щомісячні внески як учасник програми
«Альянс Україна». Вказана програма
базується на створенні груп учасників,
метою яких є придбання бажаних товарів
з розстроченням платежу на досить
тривалий час в порядку та на умовах,
передбачених договором та додатками до
нього. Апелянт зазначає, що за заявою
позивача він планував отримати грошові
кошти в сумі 125000 грн. на ремонт житла.
Згідно з умовами договору ПП
«Грандфінресурс», як адміністратор,
зобов'язується вчинити від імені та за
рахунок учасника певні юридичні дії, а
саме: сформувати Реєстр учасників,
забезпечити його адміністрування,
організовувати та проводити захід по
розподілу грошового фонду, здійснити
оплату товару на користь учасника або
надати учаснику відповідну суму у
позику. Учасник, який не подав заяву, не
бере участь у заході. Апелянт також
зазначає, що суд першої інстанції
визнаючи встановленими обставини того,
що ПП «Грандфінресурс» не має дозволу
на здійснення фінансової діяльності,
не врахував, що відповідач є
адміністратором соціальної програми
для населення, тому не є фінансовою
установою. Діяльність підприємства
відноситься до господарських
комерційних послуг, пов'язаних із
контролем та посередництвом між
учасниками програми «Альянс Україна»,
яка є накопичувальною (не
пірамідальною) системою, а ПП
«Грандфінресурс» не надає послуг при
придбанні товарів у групах. Вказане
підтверджує, що діяльність відповідача
не підлягає ліцензуванню. Оспорюваний
позивачем договір передбачає умови
його розірвання. В даному випадку
апелянт вважає, що оскільки ОСОБА_6 не
був внесений платіж за лютий м-ц 2013
року, договір вважається розірваним з 01
березня 2013 року, за умовами п. 8.3.
договору, а тому одноразовий
комісійний внесок та адміністративні
витрати Учаснику не повертаються.
Чисті внески відповідач мав би
повернути позивачу протягом 60
банківських днів після закриття
реєстру, проте позивачем не надано
доказів про його закриття. Крім того,
апелянт вказує, що підстави для
визнання недійсним укладеного
договору, які передбачені ст. ст. 229, 230
ЦК України відсутні.

Позивач ОСОБА_6 у запереченнях на
апеляційну скаргу ПП «Грандфінресурс»
зазначає, що на правовідносини що
склалися між сторонами поширюється дія
Закону України «Про захист прав
споживачів». Діяльність відповідача
відноситься до сфери фінансових
послуг, яка може здійснюватися лише
після отримання відповідної ліцензії,
якої у ПП «Грандфінресурс» немає.
Діяльність ПП «Грандфінресурс» є
пірамідальною, та такою, що вводить
споживача в оману.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
вислухавши пояснення позивача,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Згідно вимог частини 1 статті 303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
діяльність відповідача вводить
споживача в оману, оскільки програма
«Альянс Україна» формується виключно
на коштах учасників, без залучення
власних коштів. Отримання коштів
здійснюється за рахунок внесків
учасників програми. В подальшому
учасник, який отримав кошти, сплачує
внески, які фактично компенсують кошти
іншим учасникам програми, тобто один
учасник програми за свої власні кошти,
без інвестування коштів відповідача
оплачує кошти іншому учаснику
програми. При цьому позивач сплачував
відповідачу не за одержання
конкретного товару чи послуги, а
фактично за можливість отримання права
на одержання позики, яке залежить від
розміру фонду і внесення коштів іншими
учасниками програми, що відповідно до
Закону України «Про захист прав
споживачів», є пірамідальною схемою.
Також суд першої інстанції визнав, що у
відповідача немає відповідної
ліцензії відповідно до вимог п.4 ч.1 ст. 34
Закону України «Про фінансові послуги
та державне регулювання ринків
фінансових послуг», що є обов'язковою
вимогою Закону, в редакції що діяла на
час виникнення спірних правовідносин.

Висновки суду першої інстанції колегія
суддів вважає такими, що
підтверджуються встановленими
обставинами у справі та відповідають
вимогам матеріального та
процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 03
серпня 2012 р. між ОСОБА_6 (учасник) та ПП
«Грандфінресурс» (адміністратор) було
укладено договір № 213686 з додатками №1
та №2 до нього.

Додаток №1 містить анкетні дані
учасника системи та перелік платежів з
зазначенням їх кількості та розміру,
які позивач повинен здійснити. Так,
статтею 2 договору та додатком №1
передбачені обов'язки учасника, а саме:
сплатити одноразовий комісійний
внесок, що становить 4375 грн.,
адміністративний платіж в сумі 4375 грн.;
щомісячно сплачувати загальний платіж
в сумі 1219,45 грн., який включає чистий
внесок в сумі 694,45 грн., за рахунок якого
надається відповідна сума, та
адміністративні витрати в сумі 525 грн. -
плата за послуги з організації
діяльності програми (а.с.8).

В цьому додатку також зазначається, що
розмір заявленої грошової суми, яку
бажає отримати учасник, що становить
125000 грн., адміністративні витрати - 0,42%,
мінімальний платіж 525,00 грн.

Додаток №2 містить умови програми
«Альянс Україна». Предметом даного
договору є послуги, що надаються шляхом
формування реєстрів учасників
програми «Альянс Україна», метою яких є
придбання відповідної грошової суми,
зазначеної у додатку № 1 до договору (п.
1.3 додатку № 2) (а.с.9-11).

На виконання умов договору № 213686
позивачем на рахунок відповідача було
сплачено одноразовий комісійний
внесок - 4375 грн., та шістнадцять
щомісячних загальних платежів по 1219,45
грн. (694,45 грн. - чистий внесок на
погашення позики, 525 грн. -
адміністративні витрати), всього 23 886, 20
грн. (а.с.13-29).

З умов договору вбачається, що
виконання послуг відповідачем полягає
в тому, що учасник сплачує передбачені
договором кошти, а ПП «Грандфінресурс»
формує групу осіб, за рахунок чистих
внесків яких здійснюється захід по
розподілу фонду групи, за результатами
якого надається дозвіл, тобто право на
отримання грошових коштів.

Дозвіл - право на отримання товару, на
підставі якого адміністратор
проводить оплату товару, організовує
його передачу у власність учасника або
надає відповідну суму у позику. Дозвіл
надається учаснику за результатами
заходу по розподілу грошового фонду.

Фактично учасник одержує відповідну
суму позики відповідно до методів
визнання права на отримання ним коштів,
і таке визнання права здійснює ПП
«Грандфінресурс» на власний розсуд.

Умовами оспорюваного договору на
позивача покладено обов'язок суворо
дотримуватися умов договору, в той час
як у договорі відсутні умови, які б
передбачали настання негативних
наслідків для відповідача за
невиконання умов Договору, що свідчить
про істотний дисбаланс договірних прав
та є порушенням прав позивача.

У спірному договорі умова про надання
коштів залежить від певних обставин,
яка може взагалі не настати, а тому така
умова є несправедливою відносно
позивача та вказує, що правочин не
направлений на реальне настання
правових наслідків.

З наведеного слідує, що оспорюваний
Договір та Додатки до нього укладені в
рамках створеної відповідачем системи,
яка полягає у створені груп учасників,
які бажають отримати кошти з
розстроченням платежу на досить
тривалий час в порядку та на умовах,
передбачених Договором та Додатками до
нього. Така система вводить в оману
споживачів шляхом залучення їхніх
коштів з метою реалізації діяльності
пірамідальної схеми, що, в свою чергу,
здійснюється за кошти, внесені
учасниками програми, і відповідач без
інвестування власних коштів надає
кошти іншому Учаснику Програми. Також є
несправедливою умова про надання
коштів за умови сплати позивачем
найбільшої кількості платежів без
зазначення такої кількості, проте
позивач не володіє інформацією щодо
необхідності сплати конкретного числа
платежів, яке повинне перевищувати
кількість платежів інших учасників для
отримання бажаних коштів.

Таким чином, умови оспорюваного
договору є несправедливими та
непрозорими, унаслідок чого
утворюється істотний дисбаланс
договірних прав і обов'язків на шкоду
споживачеві, фонди групи з отримання
коштів формуються виключно за рахунок
внесків інших клієнтів системи, без
залучення коштів товариства, а тому є
підстави вважати, що ПП
«Грандфінресурс» здійснює нечесну
підприємницьку практику, а розподіл
коштів фонду групи між клієнтами являє
собою реалізацію діяльності
пірамідальної схеми.

За положеннями ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19
Закону України «Про захист прав
споживачів» нечесна підприємницька
практика забороняється. Нечесна
підприємницька практика включає
будь-яку діяльність (дії або
бездіяльність), що вводить споживача в
оману або є агресивною. Забороняються
як такі, що вводять в оману: утворення,
експлуатація або сприяння розвитку
пірамідальних схем, коли споживач
сплачує за можливість одержання
компенсації, яка надається за рахунок
залучення інших споживачів до такої
схеми, а не за рахунок продажу або
споживання продукції. Правочини,
здійснені з використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними.

З огляду на наведене суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про те, що за умовами договору позивач
мав сплачувати кошти за можливість
одержання права на їх отримання за
рахунок сплачених іншими особами
коштів. ПП «Грандфінресурс» без
залучення власних коштів формувало
групи клієнтів, за рахунок коштів яких
здійснювалась видача грошових сум
одному з учасників групи, що є
компенсацією за рахунок коштів інших
учасників групи, залучених до умов
діяльності програми «Альянс Україна»,
а тому укладений між сторонами договір
здійснений з використанням
відповідачем нечесної підприємницької
діяльності, є нікчемним, оскільки його
недійсність установлена ч. 6 ст. 19
Закону України «Про захист прав
споживачів», і укладений між сторонами
договір не відповідає вимогам закону
та порушує права позивача.

Положення вказаного Закону вказують на
недійсність правочинів, здійснених із
використанням нечесної
підприємницької діяльності, яка
полягає, зокрема, у введенні в оману
споживачів шляхом залучення їхніх
коштів з метою реалізації діяльності
пірамідальної схеми.

Така правова позиція викладена
Верховним Судом України в постанові
від 23 травня 2012 року по справі № 6-35цс12,
яка, відповідно до вимог ч.1 ст. 360-7 ЦПК
України, є обов'язковою для всіх судів
України.

Посилання апелянта на те, що позивач
ознайомився з умовами договору,
погодився із ними та при укладенні
договору його волевиявлення було
вільним, не спростовує факту
використання відповідачем нечесної
підприємницької практики.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України
недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України у разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.

Колегія суддів вважає, що застосовуючи
вказані норми права та положення ст. 19
Закону України «Про захист прав
споживачів» суд, встановивши що
позивач на виконання

умов цього договору сплатив
відповідачу 23 886,20 грн., стягнув цю суму
на користь позивача.

Рішення суду першої інстанції
узгоджується з роз'ясненнями, які
містяться в п. 7 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» № 9
від 06 листопада 2009 року, згідно яких
правочин може бути визнаний недійсним
лише з підстав, визначених законом, та
із застосуванням наслідків
недійсності, передбачених законом.

Доводи апелянта про те, що відповідач
не надає послуг при придбанні товарів у
групах, програма «Альянс Україна» є
накопичувальною системою, а не
пірамідальною, колегія суддів не може
прийняти до уваги, оскільки ці доводи
не відповідають фактичним обставинам
справи та нормам закону, які регулюють
спірні правовідносини.

З огляду на викладене, колегія суду
вважає безпідставними посилання в
апеляційній скарзі на те, що ПП
«Грандфінресурс» є лише
адміністратором соціальної програми
для населення, тобто адмініструє
грошові кошти учасників, та
погоджується з висновком суду, що
діяльність ПП «Грандфінресурс»
фактично є діяльністю з надання
фінансових послуг, яка здійснюється
відповідачем без відповідної ліцензії.

Пунктом 3 частини 1 ст. 9 Закону «Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності»
передбачено, що відповідно до
спеціальних законів ліцензуванню
підлягає господарська діяльність,
зокрема, із надання фінансових послуг.

Згідно з пунктами 1, 5 ч. 1 ст. 1 Закону
«Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
під фінансовою установою слід розуміти
юридичну особу, яка відповідно до
закону надає одну чи декілька
фінансових послуг, а також інші послуги
(операції), пов'язані з наданням
фінансових послуг, у випадках, прямо
визначених законом, та внесена до
відповідного реєстру в установленому
законом порядку.

Фінансова послуга - це операції з
фінансовими активами, що здійснюються
в інтересах третіх осіб за власний
рахунок чи за рахунок цих осіб, а у
випадках, передбачених законодавством,
- і за рахунок залучених від інших осіб
фінансових активів, з метою отримання
прибутку або збереження реальної
вартості фінансових активів.

Такими фінансовими послугами, як
зазначено у пунктах 2, 6, 11 ч. 1 ст. 4 цього
ж Закону, вважаються довірче
управління фінансовими активами,
надання коштів у позику, в тому числі й
на умовах фінансового кредиту та
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах.

Водночас п. 4 ч. 1 ст. 34 даного Закону
передбачено, що національна комісія, що
здійснює державне регулювання у сфері
ринків фінансових послуг, у межах своєї
компетенції видає ліцензії для
здійснення фінансовими установами
діяльності з надання будь-яких
фінансових послуг, що передбачають
пряме або опосередковане залучення
фінансових активів від фізичних осіб.

Здійснення такої діяльності
дозволяється тільки після отримання
відповідної ліцензії (ч. 2 ст. 34
вказаного Закону).

Системний аналіз зазначених положень
Закону дає підстави для висновку, що
для укладення договору з позивачем,
відповідач мав отримати у
встановленому законом порядку
відповідну ліцензію, якої він не мав,
тому доводи апеляції в цій частині
колегія суддів вважає неспроможними.

Посилання апелянта на відсутність
підстав для визнання недійсним
укладеного договору, які передбачені
ст. ст. 229, 230 ЦК України, колегія суддів
вважає таким, що не заслуговує на увагу
оскільки позовні вимоги ОСОБА_6 не
ґрунтувались на вказаних підставах, на
відповідно не доводились.

На підставі наведеного, колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції обставини справи з'ясовані в
обсягу, необхідному для правильного
вирішення спору та відповідно до
встановлених обставин правильно
визначено характер правовідносин
сторін та норми матеріального права, що
їх регулюють, та обґрунтовано
задовольнив вимоги позивача.

Інші доводи апеляції не спростовують
висновків суду і на законність
оскаржуваного рішення не впливають.

Відповідно до ст. 308 ч. 1 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і

залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст. ст. 308,
313-315 Цивільного процесуального кодексу
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим у м.
Феодосії,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного
підприємства «Грандфінресурс»
відхилити.

Заочне рішення Феодосійського
міського суду Автономної Республіки
Крим від 27 травня 2013 року залишити без
змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Судді:

Романова Л.В. Моісеєнко
Т.І. Редько Г.В.