Справа № 510/2255/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.12.2013 р.
Ренійський районний суд Одеської
області

у складі: - головуючого судді Дудник
В.І.;

- при секретарі Пройка С.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні в м. Рені цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Орлівської сільської
ради Ренійського району Одеської
області про визнання права власності
на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Представник відповідача -
Орлівської сільради Ренійського
району позовні вимоги визнав, щодо їх
задоволення не заперечував, просив
розглянути справу у його відсутності.

Позивачка на задоволенні позову
наполягала, просила розглянути справу
без її участі.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що
рішення у справі можливо постановити
при проведенні попереднього судового
засідання.

Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК
України при визнанні позову
ухвалюється судове рішення в порядку,
встановленому ст. 174 цього ж Кодексу.
Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі
визнання відповідачем позову суд за
наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

В ході розгляду справи судом були
дослідженні наступні докази: копія
домової книги на житловий будинок
АДРЕСА_1; довідка про визначення
грошової оцінки земельної ділянки;
довідки Орлівської сільради про склад
сім'ї ОСОБА_2 на час його смерті; копія
свідоцтва про смерть ОСОБА_2 - помер
ІНФОРМАЦІЯ_1; копія державного акту
серії ОД № 008363 від 19.01.2005р. на право
власності на земельну ділянку; копія
постанови нотаріуса про відмову у
вчиненні нотаріальної дії від 13.12.2013р.

Судом в ході судового розгляду справи
встановлено, що ОСОБА_1 досить тривалий
час була знайома із громадянином
ОСОБА_2, стала підтримувати із ним
подружні відносини, з липня 1978р. року
спільно мешкала із ним однією родиною у
будинку АДРЕСА_1. Вони, як одна сім'я,
вели спільне господарство та сімейний
бюджет. На підставі державного акту про
право власності на земельну ділянку
серії ОД № 008363 від 19.01.2005р. ОСОБА_2
належала земельна ділянка розміром 2,43
га, розташована на території
Орлівської сільської ради, виділена
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Після його
смерті ОСОБА_1 понесла витрати по
похованню, виконала всі необхідні
поминальні обряди, фактично прийняла
спадщину. За життя яким-небудь чином
ОСОБА_2 належним йому майном не
розпорядився, заповіту не залишив. При
зверненні позивачки до нотаріальної
контори з питанням щодо оформлення
прийняття спадщини, їй було роз'яснено,
що це зробити неможливо, оскільки
відсутній документ, підтверджуючий
шлюбні відносини із ОСОБА_2 (свідоцтво
про шлюб), а факт проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу не
встановлений, крім того, у ОСОБА_1 був
відсутній оригінал державного акту на
земельну ділянку, що належала
померлому, було рекомендовано
звернутися до суду, про що 13.12.2013р.
нотаріусом було винесено відповідну
постанову. Оскільки спадкоємців
першої, другої, третьої черги у ОСОБА_2
немає, позивачка вважає, що має право на
прийняття спадщини після його смерті в
порядку ст. 1264 ЦК України, як особа, яка
проживала із спадкодавцем однією
сім'єю не менш як п'ять років до часу
відкриття спадщини.

Таким чином, ОСОБА_1 просить суд
встановити факт того, що вона з 1978 року
проживала однією сім'єю із ОСОБА_2 без
реєстрації шлюбу до ІНФОРМАЦІЯ_1 року
(тобто по день його смерті) та вирішити
питання про прийняття нею спадщини, як
спадкоємицею четвертої черги за
законом.

Право власності ОСОБА_2 на земельну
ділянку підтверджується державним
актом на право власності на земельну
ділянку серії ОД № 008363 від 19.01.2005р. На
момент смерті ОСОБА_2 разом із ним
мешкала тільки позивачка, що
підтверджується також і довідками
Орлівської сільради від 25.10.2005р. та
02.12.2013р.

Таким чином, позивачка прийняла
спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України,
що залишилася після померлого ОСОБА_2 і
вважає, що має всі законні підстави для
визнання за нею права власності на неї,
оскільки до держави вона не перейшла,
відумерлою не визнана, інших
спадкоємців немає.

Вивчивши матеріали справи та надані
документи, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги позивачки
обґрунтовані і підлягають задоволенню,
оскільки її доводи знайшли своє
належне підтвердження в судовому
засіданні.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин
справи сторони не заперечують,
визнають їх, суд вважає, що факти, які
обґрунтовують заявлені вимоги і мають
значення для справи встановлені, у
зв'язку із чим немає необхідності у
підтвердженні їх доказами засобом
дослідження показань свідків.

Встановлення юридичного факту
ОСОБА_1 необхідне для вирішення
питання про прийняття нею спадщини.

Згідно до ст. 234 ЦПК України окреме
провадження - це вид непозовного
цивільного судочинства, в порядку
якого розглядаються цивільні справи
про підтвердження наявності або
відсутності юридичних фактів, що мають
значення для охорони прав та інтересів
особи або створення умов здійснення
нею особистих немайнових чи майнових
прав або підтвердження наявності чи
відсутності неоспорюваних прав. Суд
розглядає в порядку окремого
провадження справи про встановлення
фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до ст. 256 ЦПК України суд
розглядає справи про встановлення
фактів, у т.ч. і про проживання однією
сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Таким чином, факт проживання
ОСОБА_1 із ОСОБА_2 однією сім'єю без
реєстрації шлюбу з 1978 року по день його
смерті (тобто на момент відкриття
спадщини), суд вважає встановленим,
шлюбні відносини виникли з утворення
сім'ї, спільного мешкання, ведення
побуту, взаємних прав та обов'язків
фактичного подружжя.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців). Спадкування
здійснюється за заповітом або за
законом (ст. 1217 ЦК України). Право на
спадкування мають особи, визначені у
заповіті. У разі відсутності заповіту,
визнання його недійсним, неприйняття
спадщини або відмови від її прийняття
спадкоємцями за заповітом, а також у
разі не охоплення заповітом усієї
спадщини право на спадкування за
законом одержують особи, визначені у
ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК
України).

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її. Спадкоємець, який постійно
поживав разом із спадкодавцем на час
відкриття спадщини, вважається таким,
що прийняв спадщину, якщо протягом
строку, встановленого ст. 1270 ЦК України,
він не заявив відмову від неї.
Незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК
України, для прийняття спадщини
встановлюється строк у шість місяців,
який починається з часу відкриття
спадщини.

Як було встановлено судом,
позивачка у справі є спадкоємцем
четвертої черги за законом (ст. 1264 ЦК
України). Вона у передбачений законом
строк не подала нотаріусу заяву про
прийняття спадщини, але на момент
смерті ОСОБА_2 мешкала разом із ним,
отже вона прийняла спадщину фактично.
Прийняття спадщини є фактом, яке
відображає волю спадкоємця придбати
майно після смерті спадкодавця. В
даному випадку позивачка прийняла
спадщину відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК
України, оскільки її воля, як
спадкоємиці за законом, була виражена у
її діях щодо фактичного управління та
володіння спадковим майном (зберігання
відповідних документів на земельну
ділянку, розпоряджання нею та ін.).

Таким чином, позивачка прийняла
спадщину в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України,
однак, вона не може оформити прийняття
спадщини та отримати відповідне
свідоцтво, оскільки за життя ОСОБА_2
їхні фактичні шлюбні відносини не були
належним чином зареєстровані, крім
того оригіналу правовстановлюючого
документу на спірну земельну ділянку в
неї немає, у зв'язку із чим в даний час
позивачка вимушена звернутися до суду
із позовом.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Таким чином, суд вважає, що позивачка є
суб'єктом набуття права власності на
земельну ділянку з підстав прийняття
спадщини за законом в порядку ч. 3 ст. 1268
ЦК України.

З урахуванням викладених позивачем та
досліджених у судовому засіданні
обставин, суд вважає можливим
задовольнити вимоги позивачки щодо
встановлення юридичного факту та
визнання за нею права власності на
спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 130, 174, 212, 213,
234 ЦПК України, ст. ст. 15, 328, 1216, 1217, 1218, 1264,
1268, 1269, 1270 ЦК України, -

В И Р І Ш
И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 з 21.07.1978 року
проживала однією сім'єю із ОСОБА_2 без
реєстрації шлюбу до ІНФОРМАЦІЯ_1 року
(тобто по день його смерті).

Визнати за ОСОБА_1 в порядку
спадкування за законом право власності
на земельну ділянку розміром 2, 43 га,
розташовану на території Орлівської
сільської ради Ренійського району
Одеської області, виділену для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, згідно державного акту на
право власності на земельну ділянку
серії ОД № 008363 від 19.01.2005 року, що
належав ОСОБА_2, померлому ІНФОРМАЦІЯ_1
року.

Строк оскарження рішення в Апеляційний
суд Одеської області через Ренійський
районний суд Одеської області: 10 днів -
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя
В.І. Дудник