У х в а л а

іменем україни

05 лютого 2013 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Колодійчука В.М.,
Умнової О.В.
Фаловської І.М.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення компенсації за частку майна
у спільній власності за касаційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Чернівці від 15 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Чернівецької
області від 20 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що на підставі договору довічного
утримання, укладеного 11 лютого 2009 року
із ОСОБА_3, набула право власності на Ѕ
частину квартири АДРЕСА_1.
Співвласником цієї квартири є ОСОБА_2,
який у ній не проживає. При цьому у
спірній квартирі проживає ОСОБА_4, який
зловживає алкогольними напоями, має
кредитну заборгованість, веде
аморальний спосіб життя та постійно
змінює замки на вхідних дверях, чим
перешкоджає їй у реалізації її права
власності. Враховуючи викладене та на
підставі ст. 364 ЦК України, позивачка
просила стягнути з відповідача
компенсацію вартості Ѕ частини
зазначеної квартири та припинити її
право власності на цю частину.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 15 жовтня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Чернівецької
області від 20 листопада 2013 року, позов
ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 180 150 грн. грошової
компенсації вартості Ѕ частки квартири
АДРЕСА_1 загальною площею 56,10 кв. м та
житловою площею 30,10 кв. м, яка належить
ОСОБА_1 Припинено право власності
ОСОБА_1 на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 з
дня отримання ОСОБА_1 грошової
компенсації вартості її частки в сумі
180 150 грн. від ОСОБА_2

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати судові рішення, посилаючись
на порушення судами норм матеріального
та процесуального права, й ухвалити
нове рішення про відмову у задоволенні
позову.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що сторони не можуть спільно
користуватися і розпоряджатися
спірним майном, а виділити частку
позивачки в натурі неможливо, тому вона
на підставі ст. 358, ч. 1 ст. 364 ЦК України
має право на отримання грошової
компенсації замість належного їй права
власності на Ѕ частину квартири.

Проте повністю з такими висновками
судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам закону судові рішення
не відповідають.

Судами встановлено, що на підставі
договору довічного утримання,
укладеного 11 лютого 2009 року із ОСОБА_3,
ОСОБА_1 набула право власності на Ѕ
частину квартири АДРЕСА_1.
Співвласником цієї квартири є ОСОБА_2,
який у ній не проживає.

Пред'являючи позов, ОСОБА_1 посилалась
на те, що у спірній квартирі проживає
ОСОБА_4, який зловживає алкогольними
напоями, має кредитну заборгованість
та веде аморальний спосіб життя, чим
перешкоджає у реалізації її права
власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо
виділ у натурі частки із спільного
майна не допускається згідно із
законом або є неможливим (частина друга
статті 183 цього Кодексу), співвласник,
який бажає виділу, має право на
одержання від інших співвласників
грошової або іншої матеріальної
компенсації вартості його частки.
Компенсація співвласникові може бути
надана лише за його згодою.

Згідно з ч. 5 ст. 319 ЦК України власник не
може використовувати право власності
на шкоду правам, свободам та гідності
громадян, інтересам суспільства,
погіршувати екологічну ситуацію та
природні якості землі.

Суди дійшли до передчасного висновку
про можливість стягнення з відповідача
компенсації за Ѕ частину позивачки,
оскільки у порушення ст. ст. 212-214, 303, 315
ЦПК України не перевірили та не дали
належної правової оцінки твердженням
ОСОБА_2 про те, що він не заперечує право
власності позивачки та не перешкоджає
їй у користуванні та реалізації її
права власності на Ѕ частину спірної
квартири, а сплатити їй грошову
компенсацію він не має об'єктивної
можливості у зв'язку з тим, що є
безробітним, доглядає за хворими
пристарілими батьками та не має коштів
на виплату компенсації.

Суди доводів відповідача не
перевірили, а зосередилися лише на
нормах закону, які передбачають
наявність у позивачки права вимагати
компенсації як власника частини
квартири, при цьому не звернули уваги і
на наявність у ОСОБА_1 обов'язків
власника відповідно до положень ст. 319
ЦК України та не з'ясував суттєвих для
справи обставин, а саме: чи має
відповідач можливість сплатити
позивачці грошову компенсацію в сумі 180
150 грн., чи не призведе покладення на
нього обов'язку зі сплати такої суми
позивачці до звернення стягнення на
квартиру, її примусового продажу й
порушення прав безпосередньо
відповідача.

Крім того, суди не звернули уваги на те,
що частка позивачки не є незначною, а
складає Ѕ частину квартири.

Зважаючи на те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судами не
встановлені, судові рішення не
відповідають вимогам ст. ст. 212, 213 ЦПК
України щодо оцінки доказів та
законності й обґрунтованості, що в силу
ст. 338 ЦПК України є підставою для їх
скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 338 ЦПК України,
оскільки порушення закону допущені як
районним судом, так і апеляційним,
справа підлягає направленню на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 15 жовтня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Чернівецької
області від 20 листопада 2013 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська