Справа № 1310/1332/12
Головуючий у 1 інстанції: Грицко Р.Р.
Провадження № 22-ц/783/5561/13
Доповідач в 2-й інстанції:
Монастирецький Д. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2013 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого - судді Монастирецького
Д.І.,

суддів:
Мацея М.М., Тропак О.В.,

секретарів
Данилик І.І., Дідуся О.Р.,

з участю
представника ПП «Галінжрпром»
Жогальської І.Ф., представників ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 та ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою Приватного
підприємства «Галінжпром» на рішення
Золочівського районного суду
Львівської області від 30 квітня 2013 року
у справі за позовом Приватного
підприємства «Галінжпром» до ОСОБА_3,
третя особа Сільськогосподарське
товариство з обмеженою
відповідальністю «Карпати», про
усунення перешкод у користуванні
майном та відшкодування майнової
шкоди, -

в с т а н
о в и л а:

У липні 2012 року Приватне підприємство
«Галінжпром» звернулося в суд з
вищезазначеним позовом. Свої позовні
вимоги обґрунтовує тим, що 01 лютого 2007
року між СТзОВ «Карпати» та ПП
«Галінжпром» було укладено Договір
оренди, відповідно до умов якого СТзОВ
«Карпати» передало ПП «Галінжпром» в
платне, тимчасове користування
приміщення корівника площею 480,0 кв.м.,
що знаходиться за адресою: Львівська
область, Золочівський район, с.
Вороняки, строк дії договору оренди - з
01 лютого 2007 року по 31 січня 2010 року.
Орендна плата за користування
приміщенням становить 170,00 грн. на
місяць. Для обслуговування
господарської будівлі ПП «Галінжпром»
було передано земельну ділянку площею
0,0480 га на підставі Договору оренди,
укладеного між Вороняцькою сільською
радою Золочівського району Львівської
області та ПП «Галінжпром». Орендоване
приміщення складається з двох
приміщень площею 131,6 кв.м. та площею 331,0
кв.м., які мають окремі входи.
Відповідно до п. 14.2 Договору оренди,
договір діє до повного виконання
сторонами своїх зобов'язань по ньому. У
разі, якщо ні одна із сторін за один
місяць до закінчення строку оренди
письмово не заявить про свої наміри
припинити Договір, він вважається
автоматично продовженим на той же
строк, на тих же умовах. СТзОВ «Карпати»
у передбаченому Договорі порядку та
строки не зверталося до ПП
«Галінжпром» із заявою про його
припинення, а тому Договір оренди
вважається автоматично продовженим на
той же строк, на тих самих умовах.
Починаючи з 2008 року відповідач ОСОБА_3
чинить позивачу перешкоди у
користуванні орендованим приміщенням,
а саме: з 04 лютого по 04 березня 2008 року
ОСОБА_3 закрив орендоване приміщення
своїми замками, таким чином, обмеживши
позивачу доступ до приміщення для
здійснення підприємницької
діяльності, 02 червня 2008 року ОСОБА_3
демонтував металеві вхідні двері
приміщення, створивши при цьому
загрозу викрадення матеріальних
цінностей ПП «Галінжпром», 23 серпня 2008
року ОСОБА_3 незаконно відкрив
орендоване приміщення і почав виносити
з приміщення матеріальні цінності, які
належать ПП «Галінжпром», 04 серпня 2009
року відповідач поміняв замки на
вхідних дверях у частині спірного
приміщення площею 331,0 кв.м., а другі
двері в приміщення площею 131,6 кв.м.
заварив. Дані події були підставою для
звернення директора та заступника
директора ПП «Галінжпром» із заявами
до прокурора Золочівського району
Львівської області про порушення
кримінальної справи. Золочівським РВ
ГУМВС України у Львівській області за
результатами проведених перевірок
були винесені постанови про відмову в
порушенні кримінальної справи за
ознаками складу злочинів, передбачених
ст. ст.122, 185, 296 КК України.
Неправомірними діями відповідача
ОСОБА_3, який перекрив доступ до
орендованого приміщення та
матеріальних цінностей, ПП
«Галінжпром» заподіяно матеріальних
збитків на загальну суму 44965,02 грн.
Враховуючи вищенаведене, просить
зобов'язати відповідача усунути
перешкоди у користуванні орендованим
приміщенням площею 462,6 кв.м. та стягнути
майнову шкоду в розмірі 44965,02 гривень і
понесені позивачем судові витрати.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні
позову Приватного підприємства
«Галінжпром» до ОСОБА_3, третя особа
Сільськогосподарське товариство з
обмеженою відповідальністю «Карпати»,
про усунення перешкод у користуванні
майном та відшкодування майнової шкоди
- відмовлено.

Рішення оскаржило ПП «Галінжпром» в
особі представника Жогальської І.Ф.,
яка в апеляційній скарзі зазначає, що
рішення ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підлягає скасуванню. Суд не
застосувавши конкретну норму закону та
не встановивши факт нечинності
договору оренди від 01.02.2007 року,
необґрунтовано відмовив у задоволенні
позову. Відповідно до ст. 770 ЦК України
зміна власника не є підставою для
припинення договору оренди, який був
укладений між позивачем і третьою
особою СтзОВ «Карпати» та вважає
безпідставним твердження СтзОВ
«Карпати» про те, що договір оренди є
нечинним, оскільки майнові права на
приміщення останнім втрачено в 2009 році.
Крім цього, судом не надано належної
правової оцінки доводам позивача та
доказам, якими обґрунтовувались
позовні вимоги, невірно застосовано
норму матеріального закону, що
визначає правові підстави
відповідальності за заподіяння шкоди
та обов'язок доказування вини, що
призвело до неправильного вирішення
справи. Відмовляючи в задоволенні
позову про стягнення з ОСОБА_3 на корись
ПП «Галінжпром» заподіяної майнової
шкоди в розмірі 44965,02 грн. та вартості
робіт з проведення назалежної оцінки
майна в розмірі 1600,00 грн., суд прийшов
до висновку, що позивачем не надано
допустимих та належних доказів того,
що саме відповідачем ОСОБА_3 було
завдано збитків у результаті порушення
його цивільних прав. Однак такий
висновок суду спростовується
матеріалами справи та показаннями
свідків, які ствердили, що відповідач
ОСОБА_3 самочинно відкривав орендоване
приміщення та виносив матеріальні
цінності, що належать ПП «Галінжпром»
до часу оформлення права власності, що
не заперечував сам ОСОБА_3 в судовому
засіданні. Крім цього суд, порушив
норми процесуального права, оскільки в
рішенні не навів мотивів, відповідно до
яких прийшов до висновку про відмову в
задоволенні позову. Просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким позов задовольнити в
повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника ПП «Галінжрпром»
Жогальську І.Ф., представників ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, перевіривши
матеріали справи, межі та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що скаргу слід відхилити,
виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, а також
особи, які не брали участі у справі,
якщо суд вирішив питання про їх права
та обов'язки, мають право оскаржити в
апеляційному порядку рішення суду
першої інстанції повністю або
частково.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст.
3 ЦПК України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних прав, свобод чи
інтересів у спосіб, передбачений
законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені
законом або договором способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Право визначення підстав і предмета
позову належить позивачеві (ст. ст. 3, 10,
31 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів (ст.
57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України
обов'язок суду під час ухвалення
рішення вирішити, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги позивача та якими доказами вони
підтверджуються; перевірити наявність
чи відсутність певних обставин за
допомогою доказів шляхом їх оцінки;
оцінити подані сторонами докази та
дійти висновку про наявність або
відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення
правовідносин сторін, які випливають
із встановлених обставин. Саме
визначення цих правовідносин дає
можливість суду остаточно визначитись,
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми.

Колегія суддів приходить до
переконання, що дане рішення суду
відповідає зазначеним вимогам закону.

Згідно ч. 1 ст. 55 Конституції України
права і свободи людини і громадянина
захищаються судом.

Відповідно до частини 1 статті 316 ЦК
України правом власності є право особи
на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.

За правилами ст. ст. 317, 319, 658 ЦК України
виключно власникові належить право
володіння, користування та
розпорядження своїм майном, лише
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд, в т.ч. реалізує право
його продажу.

Статтею 321 ЦК України передбачено
конституційний принцип, закріплений у
статті 41 Конституції України, за яким
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні. Особа може бути позбавлена
права власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що
власник майна має право вимагати
усунення перешкод в здійсненні ним
права користування і розпорядження
своїм майном.

Судом першої інстанції встановлено
наступні обставини та відповідні їм
правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи 01
лютого 2007 року між СТзОВ «Карпати» та
ПП «Галінжпром» було укладено Договір
оренди, відповідно до умов якого СТзОВ
«Карпати» передало ПП «Галінжпром» в
платне, тимчасове користування
приміщення (корівник), площею 480,0 кв.м.,
що знаходиться за адресою: Львівська
область, Золочівський район, с.
Вороняки. Строк оренди становить з 01
лютого 2007 року по 31 січня 2010 року, а
розмір орендної плати за місяць
становить 170,0 гривень (а.с. 8-9).

Згідно з Витягом з реєстру прав
власності на нерухоме майно від 29 липня
2009 року власником приміщення млина,
площею 462,6 кв.м., що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, є ОСОБА_3 (а.с. 44).

Зазначені корівник і млин - є одним і
тим же господарським приміщенням, чого
сторони не заперечують.

Як вбачається з Витягу із протоколу
засідання районної комісії з
організації вирішення майнових питань,
що виникають у процесі реформування
аграрного сектора економіки від 13
серпня 2008 року, районна комісія
вирішила рекомендувати підприємцю
ОСОБА_6 в термін до 18 серпня 2008 року
звільнити займане приміщення
корівника (а.с. 84).

Відповідно до заяви СТзОВ «Карпати»
від 14 листопада 2012 року, Договір оренди
від 01 лютого 2007 року, укладений між
СТзОВ «Карпати» та ПП «Галінжпром» про
передачу в платне, тимчасове
користування приміщення корівника
площею 480,0 кв.м. є нечинним, оскільки у
2009 році СТзОВ «Карпати» втратило
майнові права на вищезгадане
приміщення внаслідок зміни власника
(а.с. 104).

Заява СТзОВ «Карпати» підтверджується
Протоколом № 1 засідання засновників
Товариства від 17 січня 2008 року, на якому
було вирішено розірвати Договір оренди
між СТзОВ «Карпати» та ПП «Галінжпром»
(а.с. 173).

Згідно з ст. 793 ЦК України, договір найму
будівлі або іншої капітальної споруди
укладається у письмовій формі. Договір
найму будівлі або іншої капітальної
споруди строком на три роки і більше
підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 794 ЦК України, договір
найму будівлі або іншої капітальної
споруди, укладений на строк не менше
ніж на три роки, підлягає державній
реєстрації.

Частина 1 статті 220 ЦК України
передбачає, що у разі недодержання
сторонами вимоги закону про
нотаріальне посвідчення договору
такий договір є нікчемним.

Згідно з п. 10.5 Статуту СТзОВ «Карпати»,
до виключної компетенції зборів
учасників Товариства належить
затвердження договорів (угод).

З показань свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8 та
ОСОБА_9, даних в процесі розгляду
справи, останні зазначили, що між
директором ПП «Галінжпром»ОСОБА_6 та
ОСОБА_3 постійно існує конфлікт з
приводу використання складських
приміщень, останній перешкоджає ОСОБА_6
у здійсненні ним господарської
діяльності.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Позовні вимоги про стягнення з
відповідача ОСОБА_3 майнової шкоди у
розмірі 44965,02 гривень до задоволення не
підлягають, оскільки, відповідно до ст.
22 ЦК України особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками серед інших є:
доходи, які особа могла реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене.

З наведеного вбачається, що позивачем
не надано належних та допустимих
доказів того, що саме відповідачем
ОСОБА_3 йому було завдано збитків у
результаті порушення його цивільного
права. Звіт про оцінку майна складений
на підставі фінансових звітів
підприємства за 2008-2011 роки. Крім того,
за результатами проведених
Золочівським РВ ГУМВС України у
Львівській області перевірок по заявах
ОСОБА_6 та ОСОБА_10 винесені постанови
про відмову в порушенні кримінальних
справ за ознаками складу злочинів,
передбачених ст. ст. 122, 185, 296 КК України.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками районного суду, оскільки
суд ухвалив правильне по суті і
справедливе рішення, дійшовши його на
основі повно з'ясованих обставин, на
які сторони посилалися як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених дослідженими в судовому
засіданні доказами.

Також колегія суддів зазначає, що
відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Породжуючи настання цивільних прав та
обов'язків згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України
відповідальність у вигляді
відшкодування збитків вимагає для її
застосування наявності складу
правопорушення, а саме: протиправної
поведінки (дії чи бездіяльності особи),
шкідливого результату такої поведінки,
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою та заподіяними збитками,
вини особи, яка заподіяла збитки.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками є, зокрема, доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якщо її право не було
порушене (упущена вигода).

Таким чином, законодавством
передбачено відшкодування особі
майнової шкоди, зокрема збитків, за
наявності порушення цивільного права
особи та причинного зв`язку між
порушенням права й збитками.

Доведення факту завдання реальних
збитків та втрати доходів, які б особа
могла отримати, якщо її право не було б
порушено, а також причинний зв'язок між
цією шкодою та діями відповідача в силу
ст. ст. 10, 60 ЦПК України, покладається на
позивача.

Позивач - ПП «Галінжпром» такого не
довів, його доводи є припущеннями, а
тому суд підставно відмовив йому у
задоволенні позову в частині стягнення
з ОСОБА_3 майнової шкоди (упущеної
вигоди) та вартості робіт з проведення
назалежної оцінки майна.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 631 ЦК України
строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору.

Як вбачається з Договору оренди від 01
лютого 2007 року, відповідно до умов
якого СТзОВ «Карпати» передало ПП
«Галінжпром» в платне, тимчасове
користування приміщення (корівник),
площею 480,0 кв.м., що знаходиться за
адресою: Львівська область,
Золочівський район, с. Вороняки, - строк
оренди становив з 01 лютого 2007 року по 31
січня 2010 року (а.с. 8-9).

Відповідач ОСОБА_3 з липня 2009 року є
власником спірного приміщення, що
підтверджується Витягом з реєстру прав
власності на нерухоме майно від 29 липня
2009 року (а.с. 44) і сторонами не
оспорюється.

Зважаючи на викладене та те, що 17 січня
2008 року засновники СТзОВ «Карпати»
скасували договори оренди з ОСОБА_6
(директор ПП «Галінжпром») від 01 лютого
2007 року і зобов'язали звільнити
приміщення корівника до 1 лютого 2008 рку,
районна комісія з організації
вирішення майнових питань, що
виникають у процесі реформування
аграрного сектора економіки своїм
рішенням від 13 серпня 2008 року
рекомендувала підприємцю ОСОБА_6 в
термін до 18 серпня 2008 року звільнити
займане спірне приміщення, строк дії
договору оренди спірного приміщення
закінчився ще 31 січня 2010 року, ПП
«Галінжпром» звернувся з позовом аж в
липні 2012 року, - районний суд правильно
відмовив і в цій частині позову.

Інших належних та допустимих доказів
для спростування рішення суду першої
інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59
ЦПК України, які б мали доказове
значення та заслуговували на увагу, чи
порушень норм процесуального права,
які можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення,
відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України,
апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Рішення відповідає вимогам закону і
зібраним по справі доказам, доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, тому підстав для її
задоволення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314
ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

у х в а л
и л а:

Апеляційну скаргу Приватного
підприємства «Галінжпром» відхилити.

Рішення Золочівського районного суду
Львівської області від 30 квітня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий:
Монастирецький Д.І.

Судді:
Мацей М.М.

Тропак О.В.