Справа № 505/3365/13-ц
Провадження по справі № 2/505/1430/2013 року
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" листопада 2013 р. Котовський
міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді -
Фабіжевського С.А.,

при секретарі -
Гончар О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Котовську
Одеської області справу за позовом
ОСОБА_1 до Котовської міської ради
Одеської області про визнання права
власності,

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулась до суду з позовом
до відповідача, при цьому наполягала на
визнанні за нею, ОСОБА_1, право
приватної власності за набувальною
даністю на житловий будинок з
відповідними господарчими спорудами і
будівлями по АДРЕСА_1.

Позивачка позов підтримала у повному
обсязі, підтвердила обставини на які
посилається в позовній заяві, просила
про задоволення позову.

Представник відповідача Чуприна О.В.
позов визнавала у повному обсязі, не
заперечувала задоволення позову у
повному обсязі.

Вислухавши сторін, дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Встановлено, що згідно договору
купівлі-проджу від 21 грудня 1979 року,
посвідченого Балтською державною
нотаріальною конторою Одеської
області (реєстр № 3487), ОСОБА_3 належав
житловий будинок з відповідними
господарчими спорудами і будівлями по
АДРЕСА_1.

ОСОБА_3, за час свого життя, 27 травня 1980
року склала заповіт як розпорядження
на випадок своєї смерті, посвідченого
державним нотаріусом Котовської
державної нотаріальної контори (реєстр
№ 1409), у відповідності до якого остання
заповіла житловий будинок з
відповідними господарчими спорудами і
будівлями по АДРЕСА_1 позивачці по
справі - ОСОБА_1 (а.с.20).

Але, в 1988 році ОСОБА_3 померла, натомість
позивачка в свою чергу, починаючи з 1988,
постійно мешкає у вищевказаному в
житловому будинку з відповідними
господарчими спорудами.

Достеменно встановлено, що позивачка
добросовісно та безперервно володіє та
відкрито користуюсь даним нерухомим
майном, доглядає, утримує його,
постійно робить в ньому поточний та
капітальний ремонт.

Відповідно до вимог ст. 344 ЦК України,
особа, яка добросовісно заволоділа
чужим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
кодексом. Відповідно до ст. 344 ч. 2 ЦК
України, особа, яка заявляє про
давність володіння, може приєднати до
часу свого володіння увесь час,
протягом якого цим майном володіла
особа, чиїм спадкоємцем
(правонаступником) вона є.

Відповідно до Ухвали колегії суддів
Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України від 20 лютого 2008
року відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України
особа, яка добросовісно заволоділа
чужим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років, набуває право
власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом. Право власності на нерухоме
майно, що підлягає державній
реєстрації, виникає за набувальною
давністю з моменту державної
реєстрації.

Судовою практикою (Постанова Вищого
господарського суду України від 6
червня 2007 р. у справі № 3/269) визначено
наступні положення: відповідно до п.п. 1,
4, 8 Прикінцевих та перехідних положень
Цивільного кодексу України, який
набрав чинності з 01.01.04 року ЦК України
застосовується до цивільних відносин,
що виникли після набрання ним чинності;
щодо цивільних відносин, які виникли до
набрання чинності Цивільним кодексом
України, положення цього Кодексу
застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.
Правила статті 344 ЦК України про
набувальну давність поширюються також
на випадки, коли володіння майном
почалося за три роки до набрання
чинності цим Кодексом.

Враховуючи, що відкрите і безперервне
володіння позивачкою житловим
будинком з відповідними господарчими
спорудами і будівлями по АДРЕСА_1
значно перевищує 10 років, то позивачка
має право на визнання за ним права
власності на зазначений вище житловий
будинок.

Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони.

Згідно ст. 204 ЦК України, правочин
є правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна
може пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

У відповідності ст. 655 ЦК України,
за договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Виходячи з наведеного та
керуючись ст.ст. 10, 60, 130, 212, 215, 256 ЦПК
України, ст.ст. ч. 1 ст. 207, 204, 344, 391, 392, 655,
1223, ч. 3 ст. 1268 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Визнати за ОСОБА_1, право приватної
власності за набувальною давністю на
житловий будинок з відповідними
господарчими спорудами і будівлями по
АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

С у д д я
С.А. Фабіжевський