Головуючий суду 1 інстанції - Осіпенко
Доповідач - Фарятьєв С.О.
Справа № 1207/4882/12
Провадження № 22ц/782/4536/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2013 року колегія суддів
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Луганської області в
складі:

головуючого - Фарятьєва С.О.

суддів - Іванової І.П.,
Украінцевої Л.Д.

при секретарі - Вербицькому
І.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Луганську цивільну
справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 і
по апеляційній скарзі ОСОБА_3 на
рішення Жовтневого районного суду
м.Луганська від 26 вересня 2013 року за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, 3-тя особа ВАТ
НАСК «Оранта» про відшкодування шкоди
спричиненої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А
Н О В И Л А :

В травні 2012 року ОСОБА_3 звернулась
до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому
вказувала, що 25.05.2010 року між належним
їй автомобілем «Лексус», держ. НОМЕР_1,
під керуванням ОСОБА_4, та автомобілем
«Хюндай», держ. НОМЕР_2, який належить на
праві власності відповідачу, на вул.
Оборонній у м.Луганську сталося
зіткнення, внаслідок чого автомобілі
отримали механічні ушкодження. Дана
дорожньо-транспортна пригода (ДТП)
сталась внаслідок порушення
відповідачем п.16.11 Правил дорожнього
руху.

Постановою Жовтневого районного
суду міста Луганська від 25 червня 2010
року до відповідача, на підставі ст.124
КпАП України, було застосовано
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу в розмірі 340 грн.

В результаті зіткнення автомобілів
їй (позивачці) було спричинено
матеріальну шкоду, розмір якої, згідно
акту виконаних на спеціалізованій СТО
робіт, склав 58987,91 грн. Зазначену суму
було нею сплачено Товариству з
обмеженою відповідальністю
«Автогалс», що підтверджується
відповідними квитанціями.

На час ДТП відповідачем було
укладено договір цивільної
відповідальності за шкоду, заподіяну
третім особам внаслідок ДТП, з ВАТ НАСК
«Оранта».

Згідно полісу ВС/5993325 від 28.01.2010 року
ліміт відповідальності за шкоду
заподіяну життю та здоров`ю складає 51000
грн., а за шкоду заподіяну майну 35000 грн.,
франшиза 0,00 грн.

12.10.2010 року ВАТ НАСК «Оранта»
здійснило їй відшкодування шкоди
заподіяної майну у розмірі 29286,65 грн.,
тобто у розмірі меншому ніж це було
передбачено полісом обов`язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів ВС/5993325.

15000 грн. у відшкодування
матеріальної шкоди сплатив їй
відповідач.

Посилаючись на зазначені обставини,
позивачка просила суд стягнути з
відповідача на її користь, з
урахуванням вищевказаних сум,
матеріальну шкоду в сумі 14701,26 грн.,
моральну шкоду в розмірі 20000 грн.,
оскільки внаслідок ДТП вона сильно
хвилювалась, втратила душевний спокій
і у неї погіршився сон, а також витрати
по сплаті судового збору в сумі 347,01 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду
м.Луганська від 26 вересня 2013 року
позовні вимоги позивачки було
задоволено частково.

З відповідача на користь позивачки
було стягнуто моральну шкоду у розмірі
2000 грн. і судові витрати, пропорційно
розміру задоволених позовних вимог в
розмірі 5,8%, від понесеної позивачкою
суми оплати судового збору, в розмірі
19,99 грн.

В іншій частині позовних вимог було
відмовлено за необґрунтованістю.

Не погодившись з таким рішенням
суду першої інстанції, відповідач
подав на нього апеляційну скаргу, в
якій просить його змінити, шляхом
скасування в частині стягнення з нього
на користь позивачки моральної шкоди
та судових витрат, в зв`язку з
порушенням судом норм процесуального
права.

Позивачка ОСОБА_3 в своїй
апеляційній скарзі просить рішення
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити її позові вимоги у
повному обсязі, оскільки вважає, що
висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи, а також в
зв`язку з неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Вислухавши доповідача, пояснення
осіб, які з'явились до суду апеляційної
інстанції, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обгрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
судова колегія не знаходить підстав
для її задоволення.

В силу ст.124 Конституції України
юрисдикція судів поширюється на всі
правовідносини, що виникають у державі.

Згідно з вимогами ст.2 Закону
України «Про судоустрій та статус
суддів», суд, здійснюючи правосуддя на
засадах верховенства права, забезпечує
кожному право на справедливий суд та
повагу до інших прав і свобод,
гарантованих Конституцією і законами
України.

Положеннями ст.4 ЦПК України
передбачено, що здійснюючи правосуддя,
суд захищає права, свободи та інтереси
фізичних осіб, права та інтереси
юридичних осіб, державні та суспільні
інтереси у спосіб, визначений законами
України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

У відповідності із ч.1 ст.11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних та
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно із ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог чи заперечень.

Крім того, вимогами ст.ст.213,214 ЦПК
України передбачено, що рішення суду
повинно бути законним та
обґрунтованим. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання:

Чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються, які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин, яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин та
інше.

З матеріалів справи вбачається, що
вказані вимоги закону судом першої
інстанції виконано було.

Відповідно до вимог ч.2 ст.1187 ЦК
України, шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Судом встановлено, що 25 травня 2010
року приблизно о 12 год. 50 хв. року на вул.
Оборонній в м.Луганську сталась ДТП за
участю автомобіля «Лексус», держ.
НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4, який
належить позивачці та автомобіля
«Хюндай», держ. НОМЕР_2, яким керував
відповідач.

Винним у скоєнні зазначеної ДТП
було визнано відповідача, який керуючи
автомобілем «Хюндай», держ. НОМЕР_2,
порушив Правил дорожнього руху
України, оскільки перед зміною
напрямку руху не переконався, що це
буде безпечним, внаслідок чого скоїв
зіткнення з автомобілем «Лексус», держ.
НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 та
трамваєм, за що його постановою судді
Жовтневого районного суду м.Луганська
від 25 червня 2010 року було визнано
винним у правопорушенні, яке
передбачене ст.124 КУпАП України та
притягнуто до адміністративної
відповідальності у вигляді штрафу в
сумі 340 грн.

Внаслідок вказаної ДТП було
пошкоджено її (позивачки) автомобіль
„Лексус", держ. НОМЕР_1, чим їй була
спричинена як матеріальна так і
моральна шкода.

Цивільно-правова відповідальність
відповідача, на час скоєння
вищевказаної ДТП, була застрахована в
НАСК «Оранта», що вбачається з полісу
№ВС 5993325 обов`язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, згідно якого ліміт
відповідальності за шкоду заподіяну
майну на одного потерпілого складає 35000
грн.

Після скоєння ДТП аварійним
комісаром Шевчук С.Є. 27.05.2010 року було
складено протокол (акт) огляду
транспортного засобу, з яким
погодилась і позивачка, та в якому було
зафіксовано конкретний та вичерпний
перелік назв деталей та опис
пошкоджень. А згідно дослідження №7/10,
складеного спеціалістом вказаної
страхової компанії вартість
відновлювального ремонту, належного
позивачці автомобіля склала 29286,65 грн.

Тому ця страхова компанія здійснила
позивачці відшкодування матеріальної
шкоди, заподіяної внаслідок
пошкодження іі автомобіля,
перерахувавши на її кредитний рахунок
у Алчевському відділенні
«Райффайзенбанк Аваль» 12 жовтня 2010
року 29286,65 грн. Крім того, 15000 грн., в
рахунок відшкодування матеріальної
шкоди, у добровільному порядку, сплатив
їй відповідач.

Згідно з вимогами п.1 ч.2 ст.22 ЦК
України збитками є витрати, яких особа
зазнала у зв'язку із знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права
(реальні збитки).

Відмовляючи позивачці у стягненні
матеріальної шкоди в сумі 14701,26 грн., суд
першої інстанції виходив з того, що
окрім ремонту свого автомобіля, який
вона зробила у ТОВ «Автолакс», на ньому
також було проведено «тюнінг» та
«молдінг», що є роботами доопрацювання
автомобіля з метою покращення його
споживчих якостей, тобто додаткове
покращення транспортного засобу, що не
передбачено Законом України «Про
страхування».

Висновку спеціаліста ОСОБА_6 від
24.07.2010 року, який проводив авто-
товарознавче дослідження по
визначенню ринкової вартості
пошкоджень, завданих автомобілю
позивачки, судом першої інстанції було
дано належну оцінку. Тому доводи
позивачки, з цього приводу, на думку
судової колегії, уваги не заслуговують.

Не бере судова колегія до уваги і
твердження позивачки стосовно того, що
авто- товарознавче дослідження №7/10 від
22.06.2010 року не може бути належним
доказом по справі, так як страхова
компанія не має права проводити таке
дослідження.

Згідно Закону України «Про
обов`язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», страхові компанії, для
визначення причин страхового випадку
та розміру збитків, залучають своїх
працівників. Страховиком, МТСБУ та
потерпілими також можуть залучатися
аварійні комісари, експерти або
юридичні особи, у штаті яких є аварійні
комісари чи експерти.

Разом з тим, висновки суду в частині
часткового задоволення позовних вимог
позивачки про стягнення на її користь з
відповідача моральної шкоди в сумі 2000
грн. вимогам закона відповідають.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31
березня 1995 року із змінами, внесеними
згідно з Постановою Пленуму Верховного
Суду України № 5 від 25 травня 2001 року
„Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди", п.9, розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних
тощо), яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Судом встановлено, що внаслідок
неправомірних дій відповідача
позивачці була заподіяна моральна
шкода, яка виразилася в тому, що вона
перенесла моральні страждання та
душевні хвилювання, втратила душевний
спокій, оскільки було пошкоджено
належний їй автомобіль, який втратив
свій первинний товарний вид, в зв`язку з
чим вона не мала можливості деякий час
використовувати його за своїм
призначенням та змушена була його
ремонтувати.

Тому посилання апелянта на те, що
позивачка не надала доказів
спричинення їй моральної шкоди судова
колегія до уваги не приймає. Не
заслуговують на увагу і твердження
відповідача про те, що сплативши
позивачці 15000 грн. він повністю
компенсував їй як матеріальні так і
моральні збитки, оскільки як
вбачається з заперечень на позовну
заяву позивачки від відповідача
відшкодував він їй лише матеріальну
шкоду.

Погоджується судова колегія і з
іншими висновками суду першої
інстанції, а саме в частині стягнення з
відповідача судових витрат, оскільки
зроблені вони на підставі встановлених
ним у судовому засіданні обставинах
справи, всебічно, повно та об'єктивно
досліджених доказах, наданих сторонами
і у відповідності до вимог ст.88 ЦПК
України.

Згідно з вимогами ч.1 ст.308 ЦПК
України, апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін. якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Рішення суду відповідає вимогам
ст.ст.213,214,215 ЦПК України і
ст.ст.23,1166,1167,1187 ЦК України.

З огляду на вищенаведене доводи
апеляційної скарги висновків суду 1-ої
інстанції не спростовують та не є
підставою для скасуванні рішення суду.
При цьому апеляційним судом
враховується те, що згідно із ч.3 ст.309
ЦПК України порушення норм
процесуального права можуть бути
підставою для скасування або зміни
рішення суду тільки тоді, коли це
порушення призвело до неправильного
вирішення справи, чого по даній справі
не сталося.

Керуючись
ст.ст.303,304,п.1ч.1ст.307,ст.ст.308,313,п.1ч.1ст.314,с
т.315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А
Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 і ОСОБА_3
відхилити, а рішення Жовтневого
районного суду м.Луганська від 26
вересня 2013 року залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності негайно,
але може бути оскаржена у касаційному
порядку Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20-ти днів
після її проголошення.

Головуючий:

Судді: