АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 674/1642/13-ц
Провадження № 22-ц/792/2586/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2013 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючої - судді Грох
Л.М.,

суддів: Заїки В.М., Матковської Л.О.,

при секретарі: Терлич А.В.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Дунаєвецького районного суду
Хмельницької області від 30 жовтня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, третя особа Дунаєвецький
районний сектор управління
департаменту міграційної служби
України в Хмельницькій області про
визнання особи такою, щ втратила право
користування житловим приміщенням.

Заслухавши доповідача,
перевіривши матеріали справи,
ознайомившись з доводами апеляційної
скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2, звертаючись до суду з
вказаним позовом, зазначав, що згідно
договору купівлі-продажу від 16 травня
2007 року є власником квартири АДРЕСА_1. 18
травня 2010 року з його згоди в квартиру
були прописані його співмешканка
ОСОБА_1 та її неповнолітня дочка ОСОБА_4
В середні липня 2010 року ОСОБА_1 разом із
дочкою, забравши всі свої речі,
переїхали в с. Михайлівка
Дунаєвецького району. Обґрунтовуючи
підставність позову, позивач посилався
на те, що відповідачка та її
неповнолітня донька з липня 2010 року не
проживають в спірній квартирі, а тому
є такими, що втратили право на
користування цим жилим приміщенням., а
в добровільному порядку відповідач з
дочкою знятися з реєстрації не
бажають.

В ході судового розгляду позивач
уточнив заявлені вимоги і просив
також визнати такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
неповнолітню доньку відповідача
ОСОБА_4

Рішенням Дунаєвецького районного
суду від 30 жовтня 2013 року позов
задоволено. Визнано ОСОБА_1 та ОСОБА_4
такими, що втратили право користування
жилим приміщенням квартироюи АДРЕСА_1

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не
погоджується з рішенням суду, просить
його скасувати та ухвалити нове
рішення, яким у позові відмовити.
Посилається на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права. Суд не врахував,
що з серпня 2006 року вона проживала
разом з позивачем ОСОБА_2 однією сім'єю
та вели спільне господарство. На
придбання квартири вони спільно
позичили 6000 доларів США, разом зробили
в ній ремонт і в ній же разом проживали.
Також з ними проживали дочки
відповідача ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка була також
зареєстрована в квартирі з ОСОБА_1 В
січня 2009 року відповідач ОСОБА_1
поїхала на заробітки в Італію, так як у
них з ОСОБА_2 не вистачало коштів на
повернення боргу та на придбання
побутової техніки.

При винесенні рішення суд вийшов за
межі позовних вимог, визнавши її дочку
ОСОБА_4 такою, що втратила право
користування житловим приміщенням.
Крім того, судом порушено вимоги ст. 27-1
ЦПК України, а саме не забезпечено
захист прав неповнолітньої дочки
ОСОБА_4 шляхом залучення до справи
органу опіки та піклування.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач є власником квартири
АДРЕСА_1 згідно договору
купівлі-продажу від 16 травня 2007 року.
Сторони перебували у фактичних шлюбних
відносинах і проживали однією сім'єю
разом з дітьми відповідача в
зазначеній квартирі позивача з 2008 по
липень 2010 року. 01 червня 2010 року зі
згоди позивача в квартирі були
зареєстровані його співмешканка
ОСОБА_1 та її неповнолітня дочка ОСОБА_4
З середини липня 2010 року ОСОБА_1 разом
із неповнолітньою дочкою ОСОБА_4
припинили проживання в спірній
квартирі.

Наведені обставини підтверджуються
матеріалами справи і фактично не
оспорюються сторонами.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до
членів сім'ї власника будинку
(квартири) належать особи, зазначені в
частині другій ст. 64 цього Кодексу, -
дружина наймача, їх діти і батьки.
Членами сім'ї наймача може бути визнано
й інших осіб, якщо вони постійно
проживають разом з наймачем і ведуть з
ним спільне господарство. Припинення
сімейних відносин з власником будинку
(квартири) не позбавляє їх права
користування займаним приміщенням.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї
власника житла (в тому числі й колишній)
втрачає право на користування цим
житлом у разі відсутності члена сім'ї
без поважних причин понад один рік,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ним і власником житла або законом.

Заперечуючи проти позову, відповідачка
посилалась на те, що вона з липня 2010
року перебувала в Італії на
заробітках, а по поверненні з 05.10.2013
року не може користуватись спірною
квартирою, оскільки позивач, змінивши
замок, чинить їй та її донькам
перешкоди у користуванні квартирою.

В той же час, відповідач не
представила суду доказів про те, що
перешкоди у користуванні квартирою
їй чинилися протягом річного строку,
передбаченого ст. 405 ЦК України,
протягом якого за нею зберігалося
право користування жилим приміщенням.

Так, як встановлено з показань
допитаної в якості свідка старшої
дочки відповідача ОСОБА_5, протягом
2010-2011 років, коли мати була в Італії,
вони з молодшою сестрою приїжджали на
вихідні до позивача на спірну квартиру,
лише у 2012 році позивач, змінивши замок,
фактично позбавив їх доступу до
квартири.

З урахуванням зазначених обставин суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про наявність
підстав для задоволення позову про
визнання відповідача та її
неповнолітньої доньки такими, що
втратили право користування спірним
жилим приміщенням, оскільки починаючи
з липня 2010 року протягом річного
строку, передбаченого ст. 405 ЦК України,
протягом якого за ними зберігалося
право користування жилим приміщенням,
відповідач не проживала за місцем
реєстрації за відсутності до того
поважних причин.

Доводи апеляційної скарги про те, що
сторони набули спірну квартиру за час
спільного проживання однією сім'єю є
безпідставними з огляду на невизнання
цієї обставини позивачем та
відсутність достатніх та допустимих
доказів на спростування
правовстановлюючого документа на це
майно на ім'я позивача.

Посилання на те, що суд вийшов за межі
позовних вимог, визнавши ОСОБА_4 такою,
що втратила право користування
житловим приміщенням також є
безпідставним, оскільки 16.10.2013 року
позивач подав до суду заяву про
збільшення обсягу заявлених вимог
(а.с.39).

Судом не встановлено також порушень ст.
27-1 ЦПК під час розгляду справи,
оскільки інтереси малолітньої особи
представляла її законний представник -
мати, а в такій категорії спорів в силу
ч.4 ст. 19 СК України участь органів
опіки та піклування не є обов'язковою.

Доводи апеляційної скарги не є
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення.

Судом першої інстанції правильно
встановлено обставини справи,
ухвалено законне та обґрунтоване
рішення, підстави до скасування чи
зміни якого в межах доводів
апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дунаєвецького районного суду
Хмельницької області від 30 жовтня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду
Л.М.Грох

____________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції:
Артемчук В.М.
Провадження № 22-ц/792/2586/13

Доповідач: Грох Л.М.

Категорія: 44