РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

_____________________________________________________________________

Справа №: 22-ц/191/1329/13Головуючий суду
першої інстанції:Шумов В.В. Доповідач
суду апеляційної інстанції:Романова Л.
В. "14" жовтня 2013 р. колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим в м. Феодосія у складі:

головуючого-судді:Романової Л.В.,
суддів:Редько Г.В., Моісеєнко Т.І., при
секретарі:Кувшиновій А.Д., розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про
розірвання шлюбу, стягнення аліментів
на утримання неповнолітньої дитини, за
апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення
Керченського міського суду Автономної
Республіки Крим від 30 листопада 2012
року,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2011 року ОСОБА_6 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_7 про розірвання
шлюбу та стягнення аліментів на
утримання неповнолітньої дитини. Позов
мотивовано тим, що між сторонами 07
червня 2003 року було укладено шлюб в
Республіці Болгарія, де подружжя і
проживало. ІНФОРМАЦІЯ_2 року від шлюбу
народилася дитина сторін - син ОСОБА_10.
З 2008 року внаслідок конфліктів сімейні
стосунки подружжя погіршилися, в
результаті чого в серпні 2008 року
позивачка з дитиною виїхала до України.
Після цього позивачка ще намагалася
налагодити стосунки, але відповідач не
проявляв інтересу щодо збереження
сім`ї, не турбувався про дитину,
матеріальної допомоги на її утримання
не надавав. Відповідач працює
експедитором на підприємстві, його
сукупний місячний дохід складає не
менш ніж 600 Євро. Позивачка просила
визначити розмір аліментів на
утримання неповнолітньої дитини у
твердій грошовій сумі, а саме в розмірі
еквівалентному 200 Євро щомісячно з
моменту звернення з позовом до суду, до
досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Керченського міського суду
Автономної Республіки Крим від 30
листопада 2012 року позов ОСОБА_6 про
розірвання шлюбу та стягнення
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини задоволено, шлюб між сторонами
розірвано, на утримання неповнолітньої
дитини з ОСОБА_7 стягнуті аліменти на
користь ОСОБА_6 у розмірі 2100 грн.,
починаючи з 27.09.2011 року до досягнення
дитиною повноліття.

Ухвалою Керченського міського суду
Автономної Республіки Крим від 24
грудня 2012 року виправлено описки в
рішенні Керченського міського суду
Автономної Республіки Крим від 30
листопада 2012 року в частині особистих
даних відповідача ОСОБА_7.

На зазначене судове рішення відповідач
через компетентні органи Республіки
Болгарія звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення суду
першої інстанції скасувати, як
винесене з порушенням матеріального та
процесуального права, що суперечить
законодавству Республіки Болгарія.
Апеляційна скарга мотивована тим, що
ухвалюючи рішення суд першої інстанції
не встановив фактичних взаємовідносин
сторін, взяв до уваги волевиявлення
позивачки, як встановлений факт того,
що подальше сімейне життя та
зберігання шлюбу суперечитиме
інтересам одного з подружжя і дитини.
Зокрема, не встановлено хто саме винен
у руйнуванні сімейних відносин, не
встановлено беззаперечно фактичне
припинення шлюбних стосунків подружжя.
Розмір стягнутих судом аліментів у
розмірі 2100 грн. щомісяця для
відповідача є занадто високим,
оскільки його дохід не дозволяє йому
сплачувати аліменти у такому розмірі,
оскільки у відповідача є друга
новонароджена дитина, яка перебуває на
його утриманні. До того ж, відсутній
висновок соціальних служб про
можливість позивачки здійснювати
батьківські обов'язки, не перевірені
умови, в яких виховується дитина, яка є
громадянином Республіки Болгарія.
Також апелянт не згоден, що після
розірвання шлюбу прізвище позивачки
залишилось ОСОБА_6. Апелянт зазначає, що
міжнародний договір між Україною та
Республікою Болгарія не регламентує
правового режиму припинення шлюбу,
тому справа про розірвання шлюбу
підсудна відповідному суду Республіки
Болгарія, за законодавством Республіки
Болгарія. При виконанні судового
доручення в суді Республіки Болгарія
йому не було вручено копію позовної
заяви, не надано можливості
представити заперечення, він не
отримував судової повістки, при цьому
заявив про бажання бути присутнім при
розгляді справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
вислухавши представника позивача,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною національного законодавства
України є чинні міжнародні договори,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України (стаття 9
Конституції України).

Джерела правового регулювання участі
іноземного елемента у цивільному
процесі України поділяються на дві
групи: національне законодавство та
міжнародні договори, в яких бере участь
Україна.

За позиціями Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ щодо судової
практики розгляду цивільних справ з
іноземним елементом, розглядаючи
справи за участю іноземного елемента,
судам слід з'ясовувати наявність
чинного між державами договору та за
його наявності ? порядку регулювання
спірних правовідносин, що виникли.
Підсудність судам України справ з
іноземним елементом визначається у
попередньому засіданні відповідно до
статті 76 Закону України «Про
міжнародне приватне право», відповідно
до якої суди можуть приймати до свого
провадження і розглядати будь-які
справи з іноземним елементом, зокрема,
якщо у справі про сплату аліментів
позивач має місце проживання в Україні.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивачка є громадянкою України, має
місце проживання в Україні. Сторони з
серпня 2008 р. спільно не проживають та не
підтримують будь-яких відносин, наміру
щодо примирення не мають.

Задовольняючи позовні вимоги про
розірвання шлюбу, суд першої інстанції
виходив із доведеності позивачкою
визначених у позовній заяві обставин
щодо неможливості подальшого
зберігання шлюбу, оскільки його
збереження суперечитиме інтересам
одного з них чи інтересам їхньої
дитини.

Колегія суддів з висновками суду
першої інстанції в цій частині
погоджується з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 24 СК
України шлюб ґрунтується на вільній
згоді жінки та чоловіка. Примушування
жінки та чоловіка до шлюбу не
допускається.

Частинами 3 та 4 ст. 56 СК України
передбачено, що кожен з подружжя має
право припинити шлюбні відносини,
примушування до збереження шлюбних
відносин є порушенням права дружини,
чоловіка на особисту свободу і може
мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб
припиняється внаслідок його
розірвання за позовом одного з
подружжя на підставі рішення суду,
відповідно до ст. 110 СК України.

За змістом ст. 112 СК України суд з'ясовує
фактичні взаємини подружжя, дійсні
причини позову про розірвання шлюбу,
бере до уваги наявність малолітньої
дитини та інші обставини життя
подружжя. Суд постановляє рішення про
розірвання шлюбу, якщо буде
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу суперечило
б інтересам одного з них, інтересам
їхніх дітей, що мають істотне значення.

З роз'яснень, що містяться у пункті 10
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» № 11 від 21
грудня 2007 року, проголошена
Конституцією України охорона сім'ї
державою полягає, зокрема, в тому, що
шлюб може бути розірвано в судовому
порядку лише за умови, якщо
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу
суперечитиме інтересам одного з них чи
інтересам їх дітей. З цією метою суди
повинні уникати формалізму при
вирішенні позовів про розірвання
шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати
фактичні взаємини подружжя, дійсні
причини позову про розірвання шлюбу,
враховувати наявність малолітньої
дитини та інші обставини життя
подружжя, вживати заходів до
примирення подружжя у випадку
відсутності згоди одного з них на
розірвання шлюбу.

Збереження шлюбу можливе на паритетних
засадах, на почуттях взаємної любові та
поваги, взаємодопомоги та підтримки,
тобто на тому, що є моральною основою
шлюбу.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач не просив надати строк для
примирення подружжя, в судове
засідання не з`явився, на даний час має
з іншою жінкою спільну дитину - дочку
ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 40, 46, 103).

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції, встановивши обставини для
розірвання шлюбу за позовом ОСОБА_6
відповідно до статті 112 Сімейного
кодексу України, дійшов обґрунтованого
висновку щодо припинення шлюбу сторін
на підставі ч. 3 ст. 105 СК України та
правильно ухвалив рішення про
задоволення позовних вимог в цій
частині.

Незгода апелянта, що після розірвання
шлюбу прізвище позивачки залишається
ОСОБА_6 є безпідставною оскільки
залишення прізвища після розірвання
шлюбу є правом особи. Крім того, на час
розгляду справи судом апеляційної
інстанції було встановлено, що
позивачка змінила прізвище на ОСОБА_6,
що підтверджується представленою
копією свідоцтва про шлюб від 20.07.2013 р.
з ОСОБА_12 (а.с.120).

З висновками суду щодо задоволення
позовних вимог про стягнення аліментів
на утримання неповнолітньої дитини на
користь позивачки у розмірі 2100 грн., що
дорівнює 200 Євро, колегія суддів не може
повною мірою погодитись.

Відповідно до ст. 182 СК України при
визначенні розміру аліментів суд
враховує стан здоров'я і матеріальне
становище дитини та платника
аліментів, наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, інших
обставин, що мають істотне значення.
Частиною 2 вказаної статті передбачено,
що мінімальний розмір аліментів на
одну дитину не може бути меншим, ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог про стягнення щомісячно
аліментів у розмірі 2100 грн., суд першої
інстанції виходив із заявлених вимог
позивачки, відсутності доказів з боку
відповідача на їх спростування та
відсутності заперечень. Але судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
не врахував, що позивачка працює та
отримує певний стабільний дохід, інших
утриманців не має (а.с.27, 52), відповідач
заперечував проти заявлених позовних
вимог. Також судом не прийнято до уваги,
що розмір прожиткового мінімуму в
демографічній групі населення в
Україні для дітей віком від 6 до 18 років,
в якій перебуває дитина сторін на час
ухвалення рішення суду складав 1161 грн.,
на даний час цей розмір складає 1210 грн.

Вирішуючи питання про докази у справах
з іноземним елементом, суд має
враховувати принцип змагальності
сторін (стаття 10 ЦПК) та обов'язок
доказування (стаття 60 ЦПК). Доказами
згідно зі статтею 57 ЦПК є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи.

У справах з іноземним елементом можуть
бути використані як докази будь-які
фактичні дані, на підставі яких у
визначеному законом порядку суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інші обставини,
що мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються визначеними у частині
другій статті 57 ЦПК засобами та
регулюються Конвенцією про вручення за
кордоном судових та позасудових
документів у цивільних або комерційних
справах (Гаага, 1965) і Конвенцією про
отримання за кордоном доказів у
цивільних та торгових справах (Гаага,
1970).

Разом з тим, суд першої інстанції для
з'ясування матеріального становища
відповідача при направленні доручення
компетентному суду Республіки
Болгарія про проведення окремих
процесуальних дій не витребував через
компетентний суд іноземної держави
відповідні документи у відповідача та
питання для з'ясування вказаних
обставин у дорученні не поставив.

Положення статті 59 ЦПК України, де
зазначено, що обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися жодними
іншими засобами доказування,
поширюється й на доказову діяльність у
цивільних справах з іноземним
елементом.

Отже, колегія суддів вважає, що доводи
апелянта в частині встановлення
розміру аліментів, які підлягають
стягненню, заслуговують на увагу, у
зв'язку з чим суму стягнутих аліментів
з ОСОБА_7 на утримання неповнолітньої
дитини - ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, судова
колегія вважає необхідним зменшити до
1210 грн., що фактично дорівнює 100 Євро.

При цьому довід апелянта, що він на
даний час має на утриманні дитину -
дочку, ІНФОРМАЦІЯ_1, не може бути
прийнятий до уваги, оскільки рішення
Керченського міського суду Автономної
Республіки Крим ухвалене 30 листопада
2012 р., тобто до народження другої дитини
відповідача.

Крім того, доводи апеляції про те, що
апелянту не було надано можливості
представити заперечення, оскільки він
не отримував копії позовної заяви, а
також не отримував судової повістки,
при цьому бажав бути присутнім при
розгляді справи в судовому засіданні
колегія суддів вважає
необґрунтованими з огляду на таке.

Належне повідомлення осіб, які беруть
участь у справі є обов'язковим (ч. 1 ст. 158
ЦПК України), участь у справі є
процесуальним правом таких осіб (ст. 27
ЦПК України), а згідно зі ст. 129
Конституції України до основних засад
судочинства належить змагальність
сторін та доведення суду
переконливості своїх доводів
(повідомлення про судове засідання є
елементом змагальності та обов'язком
суду), то не повідомлення про дату
судового засідання є порушенням ст. 6
Європейської Конвенції «Про захист
прав та основоположних свобод».

Як вбачається з матеріалів справи, на
підставі Договору між Україною та
Республікою Болгарія про правову
допомогу в цивільних справа від 21.05.2004
р. відповідачеві через компетентні
органи Республіки Болгарія були
направлені судові документи (а.с.42), які
він завчасно отримав та надав
відповіді на поставлені у судовому
дорученні запитання, що зафіксовано
протоколом Софійського районного суду
від 10.07.2012 р. (а.с.46).

Інші доводи апеляції не спростовують
висновків суду та на законність
оскаржуваного рішення не впливають.

Таким чином, враховуючи необхідність
зменшення розміру аліментів, які
підлягають стягненню до 1210 грн.,
колегія суддів дійшла висновку, що
рішення суду першої інстанції
необхідно змінити відповідно до
положень ст. 309 ч. 1 п. 3 ЦПК України.

Керуючись ст. 303, п.3 ч.1 ст. 307, ст. ст. 309, 313
- 314, 316 Цивільного процесуального
кодексу України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим у м. Феодосії, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити
частково.

Рішення Керченського міського суду
Автономної Республіки Крим від 30
листопада 2012 року в частині стягнення з
ОСОБА_7 аліментів в розмірі 2100 грн.
змінити.

Зменшити суму стягнутих аліментів з
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця м. Софія
Республіки Болгарія, який мешкає
АДРЕСА_2, на користь ОСОБА_6, яка мешкає
АДРЕСА_1, на утримання неповнолітньої
дитини - ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, до
розміру 1210 грн. щомісячно, починаючи з 27
вересня 2011 року, до досягнення дитиною
повноліття.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржено
протягом двадцяти днів до суду
касаційної інстанції.

Судді:

Романова Л.В. Моісеєнко
Т.І. Редько Г.В.