АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-791/4065/2013р.
Головуючий у 1-й інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2013 року грудня місяця 13 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області у складі:

Головуючого: Радченка С.В.

Суддів: Вербицької Л.І., Слюсаренко
О.В.

при секретарі: Герасименко
І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Херсоні цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1,
яка діє в інтересах ОСОБА_2, що діє в
інтересах малолітнього ОСОБА_3 на
рішення Дніпровського районного суду
м.Херсона від 07 листопада 2013 року в
справі за позовом ОСОБА_2, що діє в
інтересах малолітнього ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про визнання права власності на
частину нерухомого майна в порядку
спадкування, та за зустрічним позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_2, що діє в інтересах
малолітнього ОСОБА_3 про визнання права
власності на спадкове майно за законом,

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду в інтересах свого малолітнього
сина ОСОБА_3 з вказаним позовом, в якому,
з уточненнями, посилалась на ту
обставину, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер дідусь
її сина ОСОБА_5, після смерті якого
залишилося спадкове майно у вигляді
квартири АДРЕСА_1, в
житлово-будівельному кооперативі «ЖБК
82» (колишній ЖБК «Кришталь»). ОСОБА_5
являвся членом зазначеного ЖБК,
первинна вартість наданої йому
квартири становила 6576, 83 карбованці.
Членами сім'ї ОСОБА_5 були дружина
ОСОБА_6 та син ОСОБА_7 Вважає, що за
період шлюбу з ОСОБА_6 ОСОБА_5 належала
доля в паєнагромадженні в сумі 5062 крб.
07.06.1984 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_5
було розірвано. 24.11.1984 року ОСОБА_5
одружився з ОСОБА_4 Останній внесок до
ЖБК за отриману квартиру було зроблено
в 1991 році. При цьому 1900 крб. ОСОБА_5 було
подаровано його батьком ОСОБА_8 з
цільовим призначенням для внесення паю
в ЖБК. Після смерті ОСОБА_5 залишилося
чотири спадкоємці першої черги, троє з
яких: батьки померлого та його син
відмовилися від своєї частки в
спадщині на користь онука померлого
ОСОБА_3. Вважаючи, що за таких обставин
частка ОСОБА_3 буде становити 68/100,
просили визнати право власності на
зазначену частину квартири АДРЕСА_1.

В серпні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2,
що діє в інтересах ОСОБА_3, посилаючись
на ту обставину, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер
її чоловік ОСОБА_5, з яким вона
перебувала в зареєстрованому шлюбі з
24.11.1984 року. З час шлюбу вони з чоловіком
за власні кошти оплатили вартість
кооперативної квартири АДРЕСА_1, яку
вважає спільним сумісним майном
подружжя. Правовстановлюючих
документів на нерухомість за час життя
ОСОБА_5 не оформлював. Таким чином
вважає себе співвласником ? частини
квартири, як спільного сумісного майна
подружжя. Після смерті ОСОБА_5 вона
фактично прийняла спадщину у вигляді 1/6
частини квартири від спадкової маси та
просила визнати за нею право власності
на 1/3 частини спірної квартири.

Рішенням Дніпровського районного суду
м.Херсона від 07 листопада 2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_2, що діє в
інтересах малолітнього ОСОБА_3
відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено.
Визнано за ОСОБА_4 право власності на 2/3
частини квартири АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_5

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, яка діє в
інтересах ОСОБА_2 посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити первісний позов у повному
обсязі. Доводи апеляційної скарги
обґрунтовані тим, що суд не взяв до
уваги особистий внесок померлого
ОСОБА_5 в паєнагромадженні при оплаті
вартості кооперативної квартири.

В письмових запереченнях на апеляційну
скаргу, які надійшли на адресу суду
апеляційної інстанції ОСОБА_4 просила
відхилити доводи апеляційної скарги та
залишити без змін рішення суду першої
інстанції.

Заслухавши доповідача, учасників
процесу, що з'явились до суду,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду у
визначених процесуальним законом
межах, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

З матеріалів справи вбачається,
що рішенням виконавчого комітету
Херсонської міської ради народних
депутатів №667/15 від 07.08.1979 року
затверджено ОСОБА_5 та членів його сім'ї
членом ЖБК №82 (а.с.14).

Зі змісту довідки ЖБК
«Дніпровець» вбачається, що ОСОБА_5
являвся власником квартири АДРЕСА_1
(ЖБК №82, що входив до складу ЖБК
«Дніпровець»). Вартість квартири
становила 6576, 83 крб. Перший внесок по
квартирі зроблено в жовтні 1983 року,
останній внесок - в 1991 році (а.с.7).

07.06.1984 року ОСОБА_5 розлучився з
дружиною ОСОБА_9 (а.с.19). 24.11.1984 року
укладено шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4
(а.с.18).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер (а.с.10).
Згідно довідки Першої Херсонської
державної нотаріальної контори від
28.02.2013 року, після смерті ОСОБА_5 була
заведена спадкова справа №290/2012 за
заявою про відмову від спадщини від
сина померлого - ОСОБА_7 та батьків
померлого ОСОБА_10 та ОСОБА_8 Усі
зазначені спадкоємці відмовилися від
спадщини на користь ОСОБА_3 - онука
померлого (а.с.12).

Задовольняючи зустрічний позов
та відмовляючи в задоволенні первісної
позовної заяви, суд першої інстанції
виходив з того, що право власності на
спірну квартиру у померлого ОСОБА_5
виникло під час знаходження в шлюбі з
ОСОБА_4, яка, на думку суду, є
співвласником спільного сумісного
майна подружжя з часткою ?. Після смерті
ОСОБА_5 позивачка за зустрічним
позовом, яка проживала разом з
померлим, фактично вступила в
управляння спадковим майном та
прийняла свою частку в спадщині, яка
становить 1/6 частини квартири. 2/6
частини квартири успадкували син та
батько померлого, які відмовилися від
спадщини на користь позивача за
первісним позовом, однак, оскільки
представник ОСОБА_3 звернувся до суду з
інших підстав виникнення права
власності, то первісний позов залишено
без задоволення.

Проте, такого висновку суд дійшов
з порушенням норм матеріального і
процесуального права, висновки суду не
відповідають обставинам справи, що
відповідно до пп.3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України
є підставою для часткового скасування
та зміни рішення суду.

Так, в пункті 5-1 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 18.09.1987
року «Про практику застосування судами
законодавства про житлово-будівельні
кооперативи» (зі змінами) Верховний Суд
роз'яснив, що згідно зі ст.15 Закону
України «Про власність» член ЖБК, який
повністю вніс свій пайовий внесок за
квартиру, надану йому в користування,
набуває право власності на квартиру і
вправі розпоряджатись нею на свій
розсуд - продавати, заповідати,
обмінювати тощо, і вчиняти відносно неї
інші угоди, що не заборонені законом.

За таких обставин слід вважати, що
сплативши в 1991 році останній внесок за
кооперативну квартиру, ОСОБА_5 набув на
неї права власності.

В пункті 6 пп.б) ПВСУ №9 від 18.09.1987
року Верховний Суд роз'яснив, що
внесений одним із подружжя до вступу в
шлюб пай є його особистим майном. Якщо
паєнагромадження згодом збільшилися
за рахунок коштів, одержаних одним з
подружжя у дар або в порядку
спадкування чи за рахунок дошлюбного
майна, то ці кошти також є особистою
власністю того з подружжя, який їх
одержав. При поділі квартири на цю суму
може бути збільшена його частка в
паєнагромадженні.

З матеріалів справи вбачається,
що до вступу в шлюб з ОСОБА_4 в жовтні 1983
року ОСОБА_5 внесено 2838, 33 крб. в рахунок
погашення вартості кооперативної
квартири, яка становила 6576, 83 крб. (а.с.7).
1000 крб., які були внесені з боку першої
дружини ОСОБА_5 були повернуті її
батьку (а.с.17). Тобто, 2838, 33 крб. були
особистими коштами спадкодавця, що не
заперечувалося сторонами в справі.

Відповідно до договору дарування
від 03.01.1991 року, ОСОБА_8 подарував ОСОБА_5
1900 крб. для внесення паю в ЖБК (а.с.16).

Таким чином, особистими коштами в
паєнагромадженні на спірну квартиру
ОСОБА_5 була сума 4 738, 33 крб. (2838, 33 + 1900),
що становило 72/100 частини від вартості
квартири. Інші 28/100 частини квартири
слід вважати спільною сумісною
власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_4,
оскільки іншого сторонами в справі не
доведено.

Згідно статті 1218 ЦК України, до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

За змістом статей 1268, 1269
Цивільного Кодексу України,
спадкоємець за законом має право
прийняти спадщину шляхом подання заяви
нотаріусу про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.2 ст.1274 ЦК України,
спадкоємець за законом має право
відмовитися від прийняття спадщини на
користь будь кого із спадкодавців за
законом незалежно від черги.

З матеріалів справи вбачається,
що спадкоємці ОСОБА_5: його син ОСОБА_7,
мати за свого життя ОСОБА_10, батько
ОСОБА_8 відмовилися від спадщини на
користь онука спадкодавця ОСОБА_3
(а.с.12).

З листа державного нотаріуса
Першої Херсонської державної
нотаріальної контори Гудими О.Б.
вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
подані документи для прийняття
спадщини після померлого ОСОБА_5, однак
через відсутність правовстановлюючих
документів на спадкове майно, йому
рекомендовано звернутися до суду.

Спадкова маса після смерті ОСОБА_5
становила 86/100 частини від квартири
АДРЕСА_1 (72/100 особиста частка померлого
+ 14/100 від спільної сумісної власності
подружжя).

Частка кожного із чотирьох
спадкоємців після померлого
становитиме 86/100 : 4 = 43/200 частини.

Враховуючи, що троє спадкоємців
після померлого ОСОБА_5 відмовилися від
спадщини на користь ОСОБА_3, то його
частка в спадковому майні є 65/100 (43/200 Х 3),
а частка дружини померлого ОСОБА_4, яка
прийняла спадщину в силу ст.1268 ЦК
України становитиме 35/100 частини.

Зазначені обставини залишилися
поза увагою суду першої інстанції, а
тому ухвалене судом рішення підлягає
скасуванню в частині відмови в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в
інтересах ОСОБА_3 із постановленням
нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог, оскільки
доказів про успадкування 68/100 частин
квартири суду надано не було. В частині
задоволення зустрічного позову
рішення суду підлягає зміні із
зменшенням розміру визнаної на праві
власності в порядку спадкування
частини квартири за ОСОБА_4 до 35/100
частин.

Керуючись ст.ст.1218, 1268, 1269, 1274 ЦК
України, ст.ст.303, 307, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє
в інтересах ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Дніпровського районного
суду м.Херсона від 07 листопада 2013 року в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3
скасувати, ухвалити нове.

Позов ОСОБА_2, що діє в інтересах
малолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
визнання права власності на частину
нерухомого майна в порядку спадкування
задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право власності
в порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_5 на 65/100 квартири АДРЕСА_1.

Це ж рішення суду в частині
задоволення зустрічного позову
змінити, зменшивши розмір визнаної на
праві власності в порядку спадкування
частини квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 до
35/100 частин.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і з цього ж
часу може бути оскаржене в касаційному
порядку протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: