Справа № 727/8086/13-ц
Провадження № 2/727/1955/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2013 року Шевченківський
районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді -
Яреми Л.В.

при секретарі - Гуцул Т.В.,

за участю представника позивачів -
ОСОБА_1,

за участю представника відповідачки
ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

за участю представника третьої особи
ОСОБА_4- ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Чернівці
справу за

позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_2,
третя особа - ОСОБА_4 про витребування
майна із чужого володіння,-

В С Т А Н О В И В:

06 вересня 2013 року позивачі
ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулись до суду з
позовом до відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_2
про визнання договору купівлі-продажу
квартири недійним.

Посилаються на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла їх бабуся
ОСОБА_8, яка проживала в квартирі
АДРЕСА_1, що належала їй на праві
власності. Єдиним спадкоємцем за
законом смерті ОСОБА_8 була їх мати
ОСОБА_9, у зв'язку з чим 04 грудня 2006 року
вона звернулась до Першої Чернівецької
державної нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини. Під час
зборів документів для оформлення
спадщини мати дізналась, що на спадкове
майно - квартиру АДРЕСА_1 претендує
відповідач ОСОБА_4 на підставі
договору довічного утримання (догляду),
посвідченого ІНФОРМАЦІЯ_4 року за
чотири дня до смерті ОСОБА_8

15.12.2006 року ОСОБА_9 звернулась із заявою
в правоохоронні органи про незаконне
заволодіння квартирою її матері
ОСОБА_4, оскільки її мати на протязі
багатьох років страждала психічним
захворюванням, внаслідок якого не була
здатна усвідомлювати значення своїх
дій та керувати ними. 25 січня 2007 року
старшим слідчим в ОВС СВ УМВС України в
Чернівецькій області Голянським Д.В. по
заяві ОСОБА_9 була порушена кримінальна
справа по факту шахрайства за ст. 190 ч.2
КК України, де її було визнано
потерпілою. 27 лютого 2007 року слідчим
призначена посмертна амбулаторна
судово-психіатрична експертиза
померлої ОСОБА_8, згідно висновку якої,
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 року в момент дачі
доручення ОСОБА_11 на укладення від її
імені з ОСОБА_4 договору довічного
утримання, за своїм психічним станом
не могла усвідомлювати значення своїх
дій та керувати ними.

11 червня 2007 року начальником
відділення СВ УМВС України в
Чернівецькій області Голянським Д.В.
призначена комплексна судово-медична
та посмертна судово-психіатрична
експертиза померлої ОСОБА_8, проведення
якої доручено Головному бюро
судово-медичної експертизи МОЗ
України. Згідно висновку експерта № 320
від 22.01.2010 року, загальний стан ОСОБА_8
під час перебування в стаціонарі з 13
листопада 2006 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 року
був вкрай важким, за своїм фізичним
станом ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_8 не
могла вчиняти дії, на які вказують
свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12, була
недоступна мовному контакту, могла
здійснювати неусвідомлені рефлекторні
рухи руками і ногами та на момент дачі
доручення ОСОБА_11 на укладення від її
імені з ОСОБА_4 договору довічного
утримання, яке було нотаріально
посвідчене нотаріусом ОСОБА_13, ОСОБА_8
виявляла ознаки синдрому порушення
свідомості в ступені сопору судинного
ґенезу внаслідок гострого порушення
мозкового кровообігу і за своїм
психічним станом не могла
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними.

Постановою старшого слідчого в
ОВС СУ УМВС України в Чернівецькій
області Фівчука СО. від 18 грудня 2010 року
кримінальна справа, порушена за
ознаками злочину, передбаченого ст. 190
ч.2 КК України по факту заволодіння
шляхом шахрайства квартирою ОСОБА_8
закрита за відсутністю складу злочину.

Під час досудового слідства
ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_5 року померла.
Позивачі, як спадкоємці першої черги
після смерті матері, отримали
свідоцтва про права на спадщину
померлої ОСОБА_9, а саме на нерухоме
майно - житловий будинок в АДРЕСА_1, який
належав на праві власності померлій. Як
спадкоємці ОСОБА_9, в жовтні 2011 року
вони звернулись в Шевченківський
районний суд м.Чернівці з позовом про
визнання недійсними як договору
довічного утримання від ІНФОРМАЦІЯ_4
року на ім'я відповідача ОСОБА_4, так і
довіреності від ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Рішенням Шевченківського
районного суду м.Чернівці від 30 травня
2012 року позов позивачів був повністю
задоволений та визнані недійсним
довіреність від ІНФОРМАЦІЯ_4 року, яка
видана ОСОБА_8 - ОСОБА_11 на укладання
від її імені договору довічного
утримання на користь ОСОБА_4 відносно
квартири АДРЕСА_1, яка посвідчена
приватним нотаріусом Чернівецького
міського нотаріального округу ОСОБА_13
і договір довічного утримання (догляду)
укладений ІНФОРМАЦІЯ_4 року між ОСОБА_8
та ОСОБА_4, згідно якого ОСОБА_8
передала, а ОСОБА_4 отримав у власність
вищевказану квартиру.

Ухвалою апеляційного суду
Чернівецької області від 27 березня 2013
року рішення Шевченківського
районного суду м.Чернівці від 30 травня
2012 року залишено без змін.

У серпні 2013 року позивачі звернулись
до Новоселицької державної
нотаріальної контори з приводу
оформлення спадщини на успадковану
квартиру АДРЕСА_1, то дізнались що
власником вищевказаного нерухомого
майна є відповідачка ОСОБА_2, якій
продав цю квартиру відповідач ОСОБА_4
на другий день після смерті ОСОБА_8
договір купівлі-продажу ВЕІ № 662647.
Вважають, що оскільки договір
довічного утримання на ім'я ОСОБА_4
визнано недійсним, недійсним є і
договір купівлі-продажу, вчинений
ОСОБА_4 відносно спірної квартири.

Просять визнати недійсним договір
купівлі-продажу серії BEI № 662647,
посвідчений 22 листопада 2006 року
приватним нотаріусом Чернівецького
міського нотаріального округу ОСОБА_13,
згідно якого ОСОБА_4 передав ОСОБА_2 у
власність квартиру АДРЕСА_1.

15 листопада 2013 року, позивачі ОСОБА_6,
ОСОБА_7 збільшили позовні вимоги,
подали позов до відповідача ОСОБА_2, де
третьою особою на стороні відповідача
є ОСОБА_4 про витребування майна із
чужого володіння.

Вважають, що вони є власниками
даної квартири, оскільки будучи
спадкоємцями після смерті матері
отримали спадщину, а тому мають право
на пред'явлення віндикаційного позову.
Оскільки ОСОБА_8 не з власної волі
передала своє майно ОСОБА_4, що
підтверджується рішенням
Шевченківського районного суду
м.Чернівці від 30 травня 2012 року та
ухвалою апеляційного суду
Чернівецької області від 27 березня 2013
року, то воно підлягає витребуванню у
ОСОБА_2 з підстав, передбачених ч.1 ст.388
ЦК України.

Просили витребувати на їх користь у
ОСОБА_2 отриману нею від ОСОБА_4 по
договору купівлі-продажу серії ВЕ1 №
662647, посвідченого 22 листопада 2006 року
приватним нотаріусом ОСОБА_13, квартиру
АДРЕСА_1.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 23 грудня 2013 року,
позовні вимоги ОСОБА_6, ОСОБА_7 до
ОСОБА_4, ОСОБА_2 про визнання договору
купівлі-продажу недійсним залишено
без розгляду.

В судовому засіданні представник
позивачів ОСОБА_1 позовні вимоги про
витребування у ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1
на користь позивачів підтримала в
повному обсязі, просила позов
задовольнити з підстав вказаних в
позові.

Представник відповідачки
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 позовні вимоги не
визнала, просила суд відмовити в
задоволенні позову, також просила
застосувати вимоги ст. 267 ЦК України.

Представник третьої особи
ОСОБА_4 - ОСОБА_5, заперечувала з приводу
задоволення позовних вимог позивачок,
просила застосувати строк позовної
давності і відмовити в позові.

Заслухавши доводи сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов підлягає
задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Одним із основних способів захисту
права власності є віндикаційний позов,
який визначають як позов про
повернення свого майна з чужого
незаконного володіння. Право
звернутися до суду з вимогою про
витребування майна з чужого
незаконного володіння має власник.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах за позовами про
захист права приватної власності» №20
від 22.12.1995 р. із наступними змінами,
судам слід мати на увазі, що судовий
захист права приватної власності
громадян здійснюється шляхом розгляду
справ, зокрема, за позовами: а) про
визнання права власності на майно, про
витребування майна з чужого
незаконного володіння ( а в
передбачених законом випадках і від
добросовісного набувача)…

У спадкоємця, який у встановленому
законом порядку прийняв спадщину,
права володіння та користування
спадковим майном виникають з часу
відкриття спадщини. Такий спадкоємець
може захищати свої порушені права
володіння та користування спадковим
майном відповідно до глави 29 ЦК
України. Якщо у складі спадщини, яку
прийняв спадкоємець, є нерухоме майно,
право розпорядження нерухомим майном
виникає в нього з моменту державної
реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК
України). Спадкоємець, який прийняв у
спадщину нерухоме майно, ще до його
державної реєстрації має право
витребовувати це майно від
добросовісного набувача з підстав,
передбачених ст. 388 ЦК України, зокрема
у разі, якщо воно вибуло з володіння
спадкодавця поза його волею. Згідно із
положеннями ЦК України, особа, яка
вважає, що її речові права порушені, має
право звернутися до суду з позовом про
витребування майна з чужого
незаконного володіння (ст. ст. 330, 338
цього Кодексу).

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 6
листопада 2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» не підлягають
задоволенню позови власників майна про
визнання недійсними наступних
правочинів щодо відчуження цього
майна, які були вчинені після недійсних
правочинів. У цьому разі майно може
бути витребувано від особи, яка не є
стороною недійсного правочину, шляхом
подання віндикаційного позову, зокрема
від добросовісного набувача - з
підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК
України.

Судом встановлено, що згідно
свідоцтва про народження батьками
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 є батько ОСОБА_16 та
мати ОСОБА_8 (а.с. 11).

Із свідоцтва про укладення шлюбу
вбачається, що ОСОБА_17, ІНФОРМАЦІЯ_2 та
ОСОБА_9., 30 серпня 1952 року уклали шлюб 25
липня 1975 року, після укладення шлюбу,
ОСОБА_9 присвоєно прізвище ОСОБА_9
(а.с.12).

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_8 померла,
що підтверджується свідоцтвом про
смерть (а.с.9).

ОСОБА_8 належала квартира АДРЕСА_1
відповідно до свідоцтва про право
власності, виданого 28 листопада 2004
року Департаментом
житлово-комунального господарства
Чернівецької міської ради (а.с.10).

17 листопада 2006 року ОСОБА_8 була надана
довіреність ОСОБА_11 на укладення від
її імені договору довічного утримання
на користь ОСОБА_4 відносно квартири
АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року був укладений
договір довічного утримання (догляду),
між ОСОБА_8 та ОСОБА_4, згідно якого
ОСОБА_8 передала, а ОСОБА_4 отримав у
власність квартиру АДРЕСА_1, який
посвідчений приватним нотаріусом
Чернівецького міського нотаріального
округу ОСОБА_13, реєстровий номер 5043

Відповідно до договору
купівлі-продажу квартири від 22
листопада 2006 року, ОСОБА_4 продав
ОСОБА_2, квартиру АДРЕСА_1 (а.с.82).

За заявою ОСОБА_9 була порушена
кримінальна справа по факту шахрайства
за ст. 190 ч.2 КК України.

Відповідно до висновку посмертної
амбулаторної судово-психіатричної
експертизи померлої ОСОБА_8
ІНФОРМАЦІЯ_4 року в момент дачі
доручення ОСОБА_11 на укладення від її
імені з ОСОБА_4 договору довічного
утримання, за своїм психічним станом
вона не могла усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними.

Під час проведення досудового
слідства 22.01.2010 року була проведена
комплексна судово-медична та посмертна
судово-психіатрична експертиза
померлої ОСОБА_8, згідно висновку якої
ОСОБА_8 за своїм психічним станом не
могла усвідомлювати значення своїх дій
та керувати ними.

Рішення Шевченківського
районного суду м. Чернівці від 30 травня
2012 року, позов ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_4,
ОСОБА_11 , третя особа на стороні
відповідача - ОСОБА_18 про визнання
довіреності та договору довічного
утримання недійсним задоволено.
Визнано недійсним довіреність від 17
листопада 2006 року, яка видана ОСОБА_8
ОСОБА_11 на укладення від її імені
договору довічного утримання на
користь ОСОБА_4 відносно квартири
АДРЕСА_1, яка посвідчена приватним
нотаріусом Чернівецького міського
нотаріального округу ОСОБА_13,
реєстровий номер 5042. Визнано недійсним
договір довічного утримання (догляду),
укладений ІНФОРМАЦІЯ_4 року між ОСОБА_8
та ОСОБА_4, згідно якого ОСОБА_8
передала, а ОСОБА_4 отримав у власність
квартиру АДРЕСА_1, який посвідчений
приватним нотаріусом Чернівецького
міського нотаріального округу ОСОБА_13,
реєстровий номер 5043 (а.с.47-49).

Під час розгляду даної справи
ОСОБА_4 визнавав, що він є власником
квартири і про договір купівлі-продажу
квартири від 22 листопада 2006 року,
згідно якого він продав спірну
квартиру ОСОБА_2 суду не повідомив.

Ухвалою Апеляційного суду
Чернівецької області від 27 березня 2013
року рішення Шевченківського
районного суду м. Чернівці від 30 травня
2012 року залишено без змін (а.с.53).

Відповідно до свідоцтва про
смерть, ОСОБА_9, померла ІНФОРМАЦІЯ_5
року, про що 25 липня 2007 року
виконавчим комітетом Слобідською
сільською радою Новоселицького району
Чернівецької області, зроблено
актовий запис №20 (а.с.44).

Відповідно до повідомлення №
1316/02-14 від 06 серпня 2013 року, державного
нотаріуса Новоселицької державної
нотаріальної контори, після смерті
ОСОБА_9. яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року,
відкрита спадкова справа. Заяву про
прийняття спадщини подали ОСОБА_7 та
ОСОБА_6 Відповідно до поданих
документів відкрита спадкова справа
після смерті ОСОБА_8, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Спадкове майно
прийняла її дочка ОСОБА_9, але не
встигала оформити свої спадкові
справи. Згідно інформаційної довідки
з Реєстру прав власності на нерухоме
майно, власником квартири АДРЕСА_1, є
інша особа - ОСОБА_2 (а.с.57-58)

Згідно свідоцтва про право на
спадщину за законом від 06 червня 2008
року, спадкоємцем ? частки майна ОСОБА_9,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року є її дочка
ОСОБА_6, спадкове майно складається з
житлового будинку з належними до нього
господарськими та побутовими
будівлями і спорудами, що знаходиться
в АДРЕСА_2 (а.с.45).

Відповідно до свідоцтва про право
на спадщину за законом від 06 червня 2008
року, спадкоємцем ? частки майна ОСОБА_9,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року є її дочка
ОСОБА_7 спадкове майно складається з
житлового будинку з належними до нього
господарськими та побутовими
будівлями і спорудами, що знаходиться
в АДРЕСА_2 (а.с.46).

Відповідно до приписів статті 1216 ЦК
України, спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкоємцю на
момент відкриття спадщини і не
припинились внаслідок його смерті.

Таким чином успадкувати можна тільки
ті права, які були у спадкодавця на час
смерті.

Згідно ст.ст. 1222 ч.1, 1223 ч.2 ЦК України
спадкоємцями за заповітом і за законом
можуть бути фізичні особи, які є живими
на час відкриття спадщини.

Як вбачається з матеріалів
справи, власником спірної квартири
була ОСОБА_8, після її смерті її права,
як власника, успадкувала ОСОБА_9, після
смерті якої права власника спірної
квартири успадкували позивачі ОСОБА_6
та ОСОБА_7 на підставі закону.

ОСОБА_9, в межах передбаченого
законом шестимісячного строку, 04
грудня 2006 року звернулась до Першої
Чернівецької нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини після
смерті матері ОСОБА_8

Відповідно до ст.1276 ЦК України,
якщо спадкоємець за заповітом або за
законом помер після відкриття спадщини
і не встиг її прийняти, право на
прийняття належної йому частки
спадщини переходить до його
спадкоємців.

Позивачі ОСОБА_7 та ОСОБА_6 є
спадкоємцями після смерті їх матері
ОСОБА_9, оскільки вчасно звернулися із
заявою про прийняття спадщини до
Новоселицької державної нотаріальної
контори.

Відсутність свідоцтва про право на
спадщину не позбавляє спадкоємця права
на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України), а
згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно
від часу прийняття спадщини вона
належить спадкоємцеві з часу відкриття
спадщини, яким відповідно до ч. 2 ст. 1220
ЦК України є день смерті особи.

Таким чином правомірними власниками
спірної квартири є позивачі ОСОБА_7 та
ОСОБА_6

Відповідно до вимог ст. 330 ЦК
України, якщо майно відчужене особою,
яка не мала на це права, добросовісний
набувач набуває права власності на
нього, якщо відповідно до ст. 388 цього
Кодексу майно не може бути витребувано
у нього.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України
передбачено, що в разі придбання майна
за відплатним договором у особи, яка не
мала права його відчужувати, про що
набувач не знав і не міг знати
(добросовісний набувач), власник має
право витребувати це майно від
набувача лише у випадку, якщо майно
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

Суд приходить до висновку, що
позивачами доведено факт вибуття
квартири АДРЕСА_1 із володіння
власника ОСОБА_8 не з її волі, що є
безумовною підставою для витребування
у ОСОБА_2 цього майна на користь
власників ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Не підлягає задоволенню
заява представника відповідачки
ОСОБА_2 та представника третьої особи
ОСОБА_4 про застосування строку
позовної давності відповідно до ч.4
ст.267 ЦК України до вимог позивачів, у
зв'язку з тим, що вони пропустили строк
звернення до суду з вимогою про
витребування майна з чужого володіння.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

За ч.1 ст.261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Як встановлено судом, позивачі про
порушення свого права дізналися при
оформленні спадкових прав на спадкове
майно, яке вони успадкували, 06 серпня
2013 року в Новоселицькій державній
нотаріальній конторі, де їм повідомили,
що згідно інформаційної довідки з
Реєстру прав власності на нерухоме
майно, власником квартири АДРЕСА_1 є
ОСОБА_2 на підставі договору
купівлі-продажу від 22 листопада 2006
року, а до суду позивачі звернулися 06
вересня 2013 року, тому строк позовної
давності ними не пропущений.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивачі надали суду належні та
допустимі докази, представник
позивачів довів їх переконливість.

Таким чином, оцінюючи належність,
допустимість і достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, та враховуючи те, що
обставини, на які посилається позивач,
знайшли своє підтвердження в судовому
засіданні, а позовні вимоги
ґрунтуються на вимогах закону, суд
вважає за необхідне заявлені вимоги
задовольнити в повному об'ємі.

Понесені позивачами судові витрати по
сплаті судового збору підлягають
стягненню на їх користь з відповідачки.

На підставі викладеного, ст.ст.15, 16, 321,
330, 386, 388, 1216, 1218, 1220, 1222, 1223, 1261, 1268, 1276, 1296 ЦК
України, п.2 постанови Пленуму
Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 р.
із наступними змінами «Про судову
практику у справах за позовами про
захист права приватної власності», п. 10
постанови Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними», керуючись ст.ст. 3, 10, 60, 88,
208, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_6, ОСОБА_7
задовольнити.

Витребувати у ОСОБА_2
квартиру АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_6 та
ОСОБА_7.

Стягнути з ОСОБА_2 судові
витрати по сплаті судового збору по 114
грн. 70 коп. на користь кожного позивача
ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Чернівецької
області через Шевченківський районний
суд м.Чернівці шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення, а особи,
які не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ
Л.В.ЯРЕМА