У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

26 листопада 2013 року м.
Київ Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

суддів: Амеліна В.І., Карпенко С.О.,
Ступак О.В.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права
власності на самочинно
реконструйований житловий будинок, за
зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, ОСОБА_4 про визнання права
власності, за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про поновлення строку
позовної давності, визнання частково
дійсним свідоцтва про право на
спадщину, визнання недійсним договору,
визнання права власності й виселення,
за касаційною скаргою ОСОБА_5, поданою в
інтересах ОСОБА_1, на рішення
апеляційного суду Одеської області від
6 червня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 1998 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з вищезазначеним позовом, в якому
просила визнати дійсним договір
купівлі-продажу, визнати право
власності на житловий будинок по
АДРЕСА_1 та визнати за нею право
власності на самочинно
реконструйований житловий будинок
загальною площею 201,7 кв.м. На
обґрунтування своїх позовних вимог
зазначала, що 25 серпня 1998 року між нею
та ОСОБА_6 у простій письмовій формі
було укладено договір купівлі-продажу
житлового будинку по АДРЕСА_1 Договір
від імені та в інтересах ОСОБА_6 на
підставі довіреності підписала онука
продавця - ОСОБА_7 Із продавцем через
її представника здійснено
повний розрахунок за житловий будинок
(108 000 грн, що еквівалентно 30 000 доларів
США). Після придбання будинку ОСОБА_1
самочинно здійснила комплекс
ремонтно-відновлювальних робіт,
внаслідок чого розмір будинку з
надвірними спорудами збільшився до 201,7
кв. м.

Посилаючись на те, що реконструйований
житловий будинок відповідає
санітарним та будівельним нормам,
спадкоємці ОСОБА_8 проживають у частині
спірного будинку без правових підстав,
просила позов задовольнити.

ОСОБА_8 звернулася до суду із позовом
про визнання права власності на Ѕ
частину житлового будинку по АДРЕСА_1 у
порядку спадкування за законом після
смерті матері ОСОБА_9, посилаючись на
те, що за договором купівлі-продажу від
4 листопада 1954 року між ОСОБА_10 і ОСОБА_9
остання придбала Ѕ частину спірного
житлового будинку. ІНФОРМАЦІЯ_1 року
ОСОБА_9 померла і після її смерті
відкрилась спадщина на Ѕ частину
житлового будинку. Спадщину прийняла
ОСОБА_8 - донька ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 року
ОСОБА_8 померла.

Ухвалою Приморського районного суду м.
Одеси від 9 жовтня 2010 року до участі у
справі залучені
спадкоємці ОСОБА_8 - її донька ОСОБА_2 і
син ОСОБА_3

ОСОБА_4, звернувся із позовом про
поновлення строку позовної давності
для звернення до суду, визнання
частково дійсним (на Ѕ частину)
свідоцтва про право власності на ім'я
матері ОСОБА_6, визнання недійсним
договору купівлі-продажу між ОСОБА_6 та
ОСОБА_1, визнання за ним права власності
на Ѕ частину будинку у порядку
спадкування за законом і виселення
ОСОБА_1 з житлового будинку. На
обґрунтування своїх позовних вимог
зазначав, що він є спадкоємцем ОСОБА_6,
яка з 1998 року проживала разом з ним у
АДРЕСА_2. ІНФОРМАЦІЯ_3 року мати померла
і у квітні 2001 року він звернувся до
нотаріальної контори за місцем
відкриття спадщини із заявою про
прийняття спадщини у вигляді Ѕ частини
спірного житлового будинку. У видачі
свідоцтва про право власності нотаріус
відмовив із посиланням на існування
заповіту від імені матері на ім'я
ОСОБА_7 Посилаючись на те, що мати не
укладала угоди про продаж частини
житлового будинку, не підписувала
договору і не отримувала коштів, просив
позов задовольнити.

Ухвалою Приморського районного суду м.
Одеси від 5 березня 2008 року справи
об'єднані в одне провадження.

Справа розглядалася судами
неодноразово.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 16 травня 2012 року позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на
житловий будинок загальною
площею 201,7 кв.м з надвірними спорудами
по АДРЕСА_1.

У задоволенні позовів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 6 червня 2013 року апеляційну
скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
задоволено частково, рішення суду
першої інстанції в частині задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 та в частині
відмови у задоволенні позовів ОСОБА_2
та ОСОБА_3 скасовано та ухвалено в цій
частині нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено,
а позови ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у рівних
частках право власності на Ѕ частину
домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
матері ОСОБА_8 (померла ІНФОРМАЦІЯ_2
року), яка фактично прийняла спадщину
після смерті матері - ОСОБА_9, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, яка діє в
інтересах ОСОБА_1, просить скасувати
рішення суду апеляційної інстанції та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, мотивуючи свою вимогу
порушенням апеляційним судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позовні
вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3, суд
апеляційної інстанції, дослідивши
докази в справі й давши їм належну
правову оцінку, дійшов обґрунтованого
висновку та правильно виходив з того,
що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на час відкриття
спадщини (ІНФОРМАЦІЯ_2 року) постійно
проживали із спадкодавцем та 29
листопада 2010 року отримали свідоцтво
про право на частину спадщини за
законом після смерті матері ОСОБА_8

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
судове рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Докази та обставини, на які посилається
заявник в касаційній скарзі, були
предметом дослідження судами першої та
апеляційної інстанцій та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судами були дотримані
норми матеріального і процесуального
права.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків суду
апеляційної інстанції, обґрунтовано
викладених в мотивувальній частині
оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану в
інтересах ОСОБА_1, відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської
області від 6 червня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
В.І.
Амелін

С.О. Карпенко

О.В. Ступак