Провадження № 2/752/326/13
РІШЕННЯ

Іменем України

14.08.2013 року Голосіївський
районний суд м. Києва у складі:
головуючого - судді Калініченко Л.С.,
при секретарі Крекотень О.В., Кузьміній
К.П., Руденко М.М., Колесник В.А.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Юридична
компанія "Леджиста" про розірвання
договору, зобов'язання вчинити дії та
повернути документи, -

ВСТАНОВИВ :

позивач звернулася до суду з
позовом про розірвання договору у
зв»язку з істотним порушенням
договору, визнання правочину недійсним
та стягненння збитків і моральної
шкоди, зобов'язання повернути
документи.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що 06 серпня 2008 року між
позивачем, через представника за
довіреністю ОСОБА_2 та відповідачем, в
особі директора ТОВ «Юридична компанія
«Леджиста» ОСОБА_3 було укладено
договір № 53 про надання юридичних
послуг. З тексту позовної заяви
вбачається, що умовами договору
передбачено зобов'язання відповідача
надавати позивачеві юридичні послуги.
Так, позивачем, через її представника
за довіреністю ОСОБА_2, відповідно до
умов вищевказаного договору, сплачено
грошові кошти в сумі 6000,00 грн. Позивач
зазначає, що відповідачем було подано
позовну заяву до Козелецького
районного суду Чернігівської області,
крім того, вказує про те, що для захисту
її прав, нею, через представника за
довіреністю ОСОБА_2, було передано
відповідачеві всі запитувані ОСОБА_3
оригінали документів для проведення
почеркознавчої експертизи у
вищевказаній цивільній справі. В
позовній заяві зазначено, що кілька
років відповідач запевняв ОСОБА_1 та її
представника ОСОБА_2 про те, що у
зазначеній цивільній справі
проводиться експертиза і судовий
розгляд справи проходить належним
чином. В 2011 році позивач та її
представник ОСОБА_2 почали більш
детально цікавитись станом розгляду
вищевказаної цивільної справи та
виконанням умов зазначеного вище
договору про надання юридичних послуг.
07.06.2011 року, 28.07.2011 року позивачем та її
представником ОСОБА_2 здійснено запит
до Козелецького районного суду
Чернігівської області щодо надання
інформації про розгляд вищевказаної
цивільної справи. Так, 19.08.2011 року
позивачу надіслано копію ухвали
Козелецького районного суду
Чернігівської області від 25.12.2008 року
по справі № 2-175/2008р. про залишення без
розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до
ОСОБА_4, Остерської державної
нотаріальної контори про визнання
заповіту недійсним. Позивач вважає, що
відповідач істотно порушив умови
договору № 53 про надання юридичних
послуг, оскільки, будучи наділений
відповідними повноваженнями, подав
заяву про залишення вищевказаної
позовної заяви без розгляду, тобто,
вчинив дію, що суперечить інтересам
позивача, а тому, ОСОБА_1 вважає, що
договір має бути розірваний,
відповідачем повинно бути повернено
всі документи та копії документів, які
було надано позивачем для виконання
умов зазначеного договору, крім того,
позивач просить стягнути з відповідача
збитки, пов'язані з невиконанням умов
договору та моральну шкоду.

В подальшому позивач неодноразово
уточнював позовні вимоги, остаточно
позивач просив поновити та (або)
продовжити строк звернення до суду у
відповідності до ст. ст. 72,73 ЦПК України
в зв'язку з поважними обставинами,
зокрема те, що про факти вчинення
правочинів та невиконання договору № 53
про надання юридичних послуг від 06.08.2008
року, укладеного між ОСОБА_1 та
відповідачем, позивачу стало відомо в
серпні 2011 року, визнати недійсним
правочин, зокрема, заяву представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про залишення без
розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до
ОСОБА_4, Остерської державної
нотаріальної контори про визнання
заповіту недійсним, вчинений
відповідачем від імені позивача в
судовому засіданні Козелецького
районного суду Чернігівської області
25.12.2008 року під час розгляду
вищезазначеної справи, розірвати
договір № 53 про надання юридичних
послуг від 06.08.2008 року, укладений між
позивачем та відповідачем в зв»язку з
істотним порушенням умов даного
договору, зобов»язати відповідача
повернути усі документи та копії
документів, які були передані
відповідачу для виконання умов
договору № 53 про надання юридичних
послуг від 06.08.2008 року, укладеного між
позивачем та відповідачем, стягнути з
відповідача на користь позивача збитки
в розмірі 10000,00 грн., завдані, внаслідок
невиконання або неналежного виконання
умов договору № 53 про надання
юридичних послуг від 06.08.2008 року,
укладеного між позивачем та
відповідачем, стягнути з відповідача
на користь позивача моральну шкоду в
розмірі 10000,00 грн., завдану внаслідок
невиконання або неналежного виконання
умов договору № 53 про надання
юридичних послуг від 06.08.2008 року.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 позовні вимоги
підтримав та просив задовольнити у
повному обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про місце та час
розгляду справи повідомлений належним
чином.

Суд, заслухавши пояснення представника
позивача та оцінивши письмові докази у
справі у їх сукупності, приходить до
висновку, що у задоволені позову слід
відмовити виходячи з наступних
підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 06
серпня 2008 року ОСОБА_1 через
представника за двіреністю ОСОБА_2 та
ТОВ «Юридична компанія «Леджиста» в
особі директора ОСОБА_3 уклали договір
№ 53 про надання юридичних послуг.
Відповідно до умов договору відповідач
зобов'язується надавати юридичні
послуги позивачеві.

Крім того, відповідно до довіреності
від 13.08.2008 року, посвідченої приватним
нотаріусом Козелецького районного
нотаріального округу Чернігівської
області, ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_3
бути її представником в судах України
всіх інстанцій з правом вчинення всії
процесуальних дій, крім передачі
справи в третейський суд.

Також, судом встановлено, що 24.12.2008 року
представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3, в межах
своїх повноважень, звернувся до
Козелецького районного суду
Чернігівської області із заявою про
залишення позовної заяви ОСОБА_1 до
ОСОБА_4, Остерської державної
нотаріальної контори про визнання
заповіту недійсним - без розгляду. (а.с.
111, справа № 2-175/2008 Козелецького
районного суду Чернігівської області).

25.12.2008 року ухвалою Козелецького
районного суду Чернігівської області
залишено без розгляду позовну заяву
ОСОБА_1 до ОСОБА_4, Остерської державної
нотаріальної контори про визнання
заповіту недійсним.

Позивач просить визнати заяву про
залишення позовних вимог у вказаній
вище справі недійсною.

Статтею 4 ЦПК України закріплено, що
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Статтею 16 Цивільного кодексу України
передбачено вичерпний перелік
способів захисту цивільних прав та
інтересів судом, а також можливість
захисту цивільного права або інтересу
іншим способом, що встановлений
договором або законом.

Відповідно до правової позиції
Верховного Суду України, викладеної в
п. 2 постанови Пленуму «Про судове
рішення у цивільній справі» № 14 від
18.12.2009 року рішення суду є законним
тоді, коли виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив їх.

Суд вважає, що позивач, звертаючись з
вимогами про визнання недійсною заяви,
поданої її представником у цивільній
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4,
Остерської державної нотаріальної
контори про визнання заповіту
недійсним, і обґрунтовуючи їх
порушенням законодавства щодо
укладення правочинів, обрав невірний
спосіб захисту, заявлені позивачем
вимоги не ґрунтуються на нормах
матеріального права, оскільки
правовідносини, що виникли між
сторонами, не регулюються положеннями
ст. 203 ЦК України у зв»язку з чим вимоги
позивача про визнання заяви про
залишення без розгляду позовних вимог
задоволенню не підлягають, як
необґрунтовані.

Крім того, слід зазначити, що позивач
ОСОБА_1 скористалася своїм правом на
оскарження ухвали Козелецького
районного суду Чернігівської області
від 25.12.2008 року, якою залишено без
розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до
ОСОБА_4, Остерської державної
нотаріальної контори про визнання
заповіту недійсним.

Що стосується позовних вимог про
розірвання договору № 53 про надання
юридичних послуг від 06.08.2008 року,
укладеного між позивачем та
відповідачем, в зв»язку з істотним, на
думку позивача, порушенням умов даного
договору, слід зазначити наступне.

Статтею 20 ЦК України визначено, що
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Положеннями статті 526 ЦК України
передбачено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено,
що відповідно до ст. 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладанні
договору, виборі контрагента та
визначені умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Отже, свобода договору означає право
фізичних або юридичних осіб вступати
чи утримуватися від вступу у будь-які
договірні відносини. Свобода договору
проявляється також у можливості
наданій сторонам визначити умови
такого договору.

А тому, оскільки позивач був
ознайомлений з умовами договору № 53
про надання юридичних послуг,
погодився з ними, що підтверджується,
зокрема, фактом підписання вказаного
договору, оскільки умовами договору
чітко визначено які саме дії міг
вчиняти відповідач від імені позивача
в її інтересах; в судовому засіданні не
встановлено порушення відповідачем
умов укладеного між сторонами
договору, а також норм чинного
Законодавства України, тобто,
твердження позивача, наведені у
позовній заяві є такими, що не
ґрунтуються на умовах договору №53,
нормах законодавства України, а також
не відповідають фактичним обставинам
справи і як наслідок, є безпідставними.

В п. 19 Постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» зазначено, що
відповідно до статей 229-233 ЦК правочин,
вчинений під впливом помилки, обману,
насильства, зловмисної домовленості
представника однієї сторони з другою
стороною або внаслідок впливу тяжкої
обставини, є оспорюваним. Помилка
внаслідок власного недбальства,
незнання закону чи неправильного його
тлумаченння однією із сторін не є
підставою для визнання правочину
недійсним.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» передбачено, що
правочин визнається вчиненим під
впливом обману у випадку навмисного
введення іншої сторони в оману щодо
обставин, які впливають на вчинення
правочину. На відміну від помилки,
ознакою обману є умисел у діях однієї
зі сторін правочину. Наявність умислу в
діях відповідача, істотність значення
обставин, щодо яких особу введено в
оману, і сам факт обману повинна
довести особа, яка діяла під впливом
обману. Обман щодо мотивів правочину не
має істотного значення.

Посилання позивача на те, що відповідач
діяв в супереч її інтересам, не
виконуючи умови договору № 53 про
надання юридичних послуг, вводив її в
оману, запевняючи про належний розгляд
її позовної заяви не можуть бути взяті
судом до уваги, оскільки, позивачем не
надано жодних доказів на підтвердження
вказаних обставин.

Відповідно вимог ст.57 ЦПК України
доказами є будь - які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інші обставини, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
зокрема, звуко - і відеозаписів,
висновків.

Відповідно до частини першої ст. 60
Цивільного кодексу України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Слід зазначити, що позивач ОСОБА_1,
стверджуючи, що умови договору
відповідачем належним чином не
виконувалися, та суперечили її
інтересам, не надала допустимих та
належних доказів в розумінні ст. 60 ЦПК
України, що підтверджують вказані
обставини.

З приводу позовних вимог про
повернення усіх документів та копій
документів, які були передані
відповідачу для виконання умов
договору № 53 про надання юридичних
послуг від 06.08.2008 року, укладеного між
позивачем та відповідачем, необхідно
вказати, що позивачем та її
представником на підтвердження
обставин передачі будь-яких документів
відповідачу також не надано жодних
доказів.

Що стосується позовних вимог про
стягнення з відповідача на користь
позивача збитків в розмірі 10000,00 грн.,
завдані, внаслідок невиконання або
неналежного виконання умов договору №
53 про надання юридичних послуг від
06.08.2008 року, укладеного між позивачем та
відповідачем, стягнути з відповідача
на користь позивача моральної шкоди в
розмірі 10000,00 грн., завданої внаслідок
невиконання або неналежного виконання
умов договору № 53 про надання
юридичних послуг від 06.08.2008 року вони
також не підлягають задоволенню,
оскільки доказів на підтвердження
вказаних позовних вимог позивачем
також надано.

За таких обставин, у задоволенні позову
ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Юридична компанія
"Леджиста" про розірвання договору,
зобов'язання вчинити дії та повернути
документи необхідно відмовити у
повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 3, 6, 11, 15, 16, 203- 204, 215, 627,
651-652 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 88, 209, 212-215, 223,
294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Юридична компанія
"Леджиста" про розірвання договору та
зобов'язання вчинити дії та повернути
документи - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
м. Києва через Голосіївський районний
суд м. Києва.

Суддя