№ 2/679/356/2013
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2013 року Нетішинський міський
суд Хмельницької області

в складі: головуючого-судді Гаврищук
Л.П.,

при секретарі - Василюк
Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Нетішині
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
прокуратури Хмельницької області,
Державної казначейської служби
України про стягнення моральної шкоди,
завданої незаконним притягненням до
кримінальної відповідальності та
застосуванням запобіжного заходу,

ВСТАНОВИВ:

Згідно позовної заяви, усних пояснень
позивача в судовому засіданні, 31 січня
2005 року прокуратурою Хмельницької
області стосовно нього було порушено
кримінальну справу за ознаками
злочинів, передбачених ст.ст. 27 ч.5, 212 ч.3,
27 ч.5, 364 ч.2, 27 ч.5, 366 ч.2 КК України.

26.12.2011 року прокуратурою Рівненської
області винесено постанову про
закриття відносно нього вказаної
кримінальної справи у зв'язку з
недоведеністю участі обвинуваченого у
вчинені злочинів.

Вважає, що внаслідок незаконного
порушення кримінальної справи,
незаконного притягнення його як
обвинуваченого, незаконного обранням
відносно нього запобіжного заходу у
вигляді підписки про невиїзд та
утримання під вартою, незаконного
накладення арешту на майно, штучного
створення доказів, прокуратурою
Хмельницької області, Рівненської
області та Острозьким районним судом
Рівненської області йому завдана
моральна шкода, яку оцінює в розмірі 3
000 000 грн.

Моральна шкода полягає у порушенні
його нормальних життєвих зв'язків,
необхідності докладання додаткових
зусиль для організації свого життя,
душевних стражданнях, позбавленні
можливості реалізації своїх звичок та
бажань.

Так, за період перебування під
слідством і судом, з 31 січня 2005 року по 26
грудня 2011 року, він неодноразово
викликався в органи прокуратури та
суду, втративши тим самим звичний
спосіб життя.

В період з 23 лютого 2005 року по 26 грудня
2011 року було обмежено його право на
свободу пересування, він не мав
можливості виїхати за межі м. Нетішин
аби влаштуватися на роботу у зв'язку з
обранням запобіжного заходу у вигляді
підписки про невиїзд, а в подальшому і
утримання під вартою.

В зв'язку з порушенням кримінальної
справи погіршились його відносини з
оточуючими людьми, які, вважаючи його
злочинцем, відмовили в спілкуванні з
ним та в прийомі на роботу.

Пред'явлення обвинувачення у тяжких
злочинах, за які передбачено
позбавлення волі на строк більше
десяти років, принизили як його
репутацію так і репутацію членів його
сім'ї.

Крім нього, моральних страждань
зазнали і члени його сім'ї, що негативно
впливало на його взаємовідносини з
близькими людьми.

Під психологічним тиском керівництва
УМВСУ в Хмельницькій області він
змушений був звільнитися з займаної
посади. Діями державних органів
назавжди та безповоротно було
перекреслено його життя.

Представник позивача ОСОБА_2 позов
підтримав посилаючись на обставини
закладені в ньому.

Представник прокуратури Хмельницької
області Косік О.В. позов визнав
частково. Зазначив, що позивач за час
перебування під слідством і судом не
був обмежений в здійсненні нормальних
життєвих зв'язків, не були порушенні
при цьому його трудові права та право
власності, при визначенні розміру
моральної шкоди слід виходити із
розміру мінімальної заробітної плати.

У відповідності до п. 9 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
31.03.1995 № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» у випадках, коли
межі відшкодування моральної шкоди
визначаються у кратному
співвідношенні з мінімальним розміром
заробітної плати, суд при вирішенні
цього питання має виходити з такого
розміру мінімальної заробітної плати,
що діють на час розгляду справи.

В даному випадку ОСОБА_1 перебував під
слідством і судом протягом 81 місяця 17
днів. Законом України "Про державний
бюджет України на 2013 рік" з 01.12.2013 року
встановлено мінімальну заробітну
плату 1218 грн.

Таким чином, розмір моральної шкоди
завданої ОСОБА_1, виходячи з
мінімального розміру заробітної плати
за кожен місяць перебування під
слідством і судом становить 98658 грн.

Представник Державної казначейської
служби України позов не визнала,
вказавши, що Державна казначейська
служба України не є належним
відповідачем у справі, оскільки є
лише юридичною особою створеною
державою. Як в позовній заяві так і в
доданих до неї документах позивач
жодним чином не обґрунтував та не
довів, яку саме шкоду орган
Казначейства завдав останньому, та в
чому полягала протиправність діяння
саме цього органу, як відповідача.

Свідок ОСОБА_4 показала, що є дружиною
позивача. У 2000 році чоловік повідомив,
що його змушують звільнятися роботи в
правоохоронних органах. З того часу в
родині почалися «чорні дні», чоловік
став психічно неврівноваженим,
мовчазним, замкненим та знервованим.
Ніде не міг влаштуватися на роботу. Був
період коли чоловіка утримували в
слідчому ізоляторі. Час від часу в
родині виникали сварки. Вона була
змушена знайти додаткову роботу,
позичати гроші в родичів, аби мати
змогу сплачувати за навчання доньки. В
квартирі проводились обшуки, після
чого припинились будь-які відносини з
сусідами, що для родини було дуже
прикро і соромно. Стосунки з сусідами
не відновились і до теперішнього
часу.

Всі ці обставини негативно вплинули
і на стан її здоров'я, оскільки
порушення кримінальної справи
відносно чоловіка було для неї шоком.

Свідок ОСОБА_5 показала, що ОСОБА_1 знає
вже давно. Він завжди був
врівноваженим, спокійним, на
роботі,завжди мав повагу та багато
друзів.

З 2002 року, після порушення
кримінальної справи, ОСОБА_1 став
знервованим, почав багато курити.
Порушились стосунки з дружиною,
почалися сварки через нестачу грошей.
Сім'я майже розпадалась.

ОСОБА_4 часто зверталася до неї з
проханням позичити гроші на оплату
навчання дитини. ОСОБА_4 була змушена
працювати на двох роботах.

Друзі від позивача відвернулись,
навіть такі, які вважались найліпшими.
Маючи таку репутацію, ОСОБА_1 не міг
влаштуватись на роботу.

Коли ОСОБА_1 заарештували, почалися
додаткові витрати, потрібні були гроші
на адвоката, в ОСОБА_4 був сильний стрес,
а ОСОБА_1 різко посивів.

Свідок ОСОБА_6 показала, що є донькою
позивача. Після звільнення батька з
роботи в 2000 році в сім'ї почалися
сварки. Вона навіть думала, що батьки
розлучаться. Через те, що батько ніяк не
міг знайти собі роботу, батьки постійно
сварилися. Коштів не вистачало навіть
на продукти харчування, мати змушена
була працювати у дві зміни. Потім
почалися суди. Вона вступала до
університету, гроші на навчання мати
позичала у родичів. Батько став
нервовим, з ним не можливо було
нормально спілкуватись, нічого
запитати, порадитись.

Батько переживав, від нього
відвернулись друзі, родичі. Після того,
як батька заарештували, погіршилось
спілкування з сусідами.

Коли про порушення кримінальної
справи відносно батька дізнались її
однокласники, стосунки погіршились і з
ними.

В той період часу вона зустрічатись зі
своїм майбутнім чоловіком і він
прийшов знайомитись з її батьками. Під
час його перебування в квартирі, у них
почався обшук, переглядали весь одяг,
навіть її книжки та зошити. Під час
обшуку були присутні сусіди, після
чого перед ними було дуже соромно.

Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8, кожен окремо,
показали, що працювали разом з ОСОБА_1 в
міліції та перебували з ним у
хороших стосунках. Після того, як
ОСОБА_1 «закрили», він сам на себе став
не схожий, - постарів, посивів, ні з ким
не спілкується, живе сам по собі. До
порушення кримінальної справи ОСОБА_1
був спокійним.

Свідок ОСОБА_9 показав, що знав ОСОБА_1
як працівника ДАІ, а тому про ОСОБА_1 у
нього було враження, що це
життєрадісна людина, яка завжди може
пожартувати та побажати щасливої
дороги. Після порушення кримінальної
справи знав ОСОБА_1 вже більше, оскільки
доводилося часто бачитись та
спілкуватись у слідчих. Після цього
ОСОБА_1 став замкнутим, мало розмовляв,
змінився. Він знаходився у стресовій
ситуації, завжди хвилювався, переживав,
тримав цей біль, що його звинувачували
у вчинені тяжких злочинів. Крім того, на
нього впливали незаконними методами,
змушували, погрожували, застосовували
тортури (підключали електричний струм).
До ОСОБА_1 застосовувались в тому числі
і такі методи, які спрямовані на його
звільнення, руйнування його родини,
тощо. І саме це на ОСОБА_1 дуже вплинуло.
Зі слів ОСОБА_1 йому відомо, що після
арешту останній не міг заснути через
те, що його помістили не до працівників
міліції, а в загальну камеру до інших
підсудних.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, покази свідків, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
наступного.

Матеріалами справи встановлено, що
31.01.2005 року прокуратурою Хмельницької
області відносно позивача порушено
кримінальну справу за ознаками
злочинів, передбачених ст.ст. 27 ч. 3, 212 ч.
3, 27 ч. 5, 212, 27 ч. 3, 364 ч. 2, 27 ч. 3, 366 ч. 2 КК
України.

06.06.2005 року кримінальну справу з
обвинувальним висновком по
обвинуваченню ОСОБА_1 та інших осіб
направлено для судового розгляду.

Постановою Острозького районного суду
Рівненської області від 14.04.2008 року
кримінальну справу направлено
Острозькому міжрайонному прокурору
Рівненської області для організації
проведення додаткового розслідування.

В подальшому, постановою слідчого з
особливо важливих справ слідчого
відділу прокуратури Рівненської
області від 26.12.2011 року означену
кримінальну справу по обвинуваченню
ОСОБА_1 та інших осіб закрито на
підставі п.2 ч. 1 ст. 213 КПК України,
тобто, у зв'язку із недоведеністю
участі обвинувачених у вчиненні
злочинів.

Згідно висновку експерта за
результатами проведення
судово-психологічної експертизи №
347/13-25 від 04.11.2013 року, ОСОБА_1 спричинені
страждання (моральна шкода),
рекомендований розмір компенсації
якої може становити 1440 мінімальних
заробітних плат.

За правилами ст. 1176 ЦК України шкода, в
тому числі моральна шкода, завдана
фізичній особі внаслідок її
незаконного засудження, незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності, незаконного
застосування як запобіжного заходу
підписки про невиїзд відшкодовується
державою у повному обсязі незалежно
від вини посадових і службових осіб
органу дізнання, попереднього
(досудового) слідства, прокуратури або
суду.

Частина сьома вказаної норми визначає,
що порядок відшкодування шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями
чи бездіяльністю органу дізнання,
попереднього (досудового) слідства,
прокуратури або суду, встановлюється
законом. Зазначений порядок
відшкодування шкоди визначений
Законом України «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду» .

Згідно з ч.ч.5,6 ст.4 Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду», п.17 Положення про
застосування Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду» відшкодування
моральної шкоди провадиться в разі,
коли незаконні дії органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури в
суду завдали моральної втрати
громадянинові, призвели до

порушення його нормальних життєвих
зв'язків, вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Моральною шкодою визнаються
страждання, заподіяні громадянинові
внаслідок фізичного чи психічного
впливу, що призвело до погіршення або
позбавлення можливостей реалізації
ним своїх звичок і бажань, погіршення
відносин з оточуючими людьми, інших
негативних наслідків морального
характеру.

Відшкодування моральної шкоди за час
перебування під слідством чи судом
згідно з ч.3 ст.13 Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду» провадиться
виходячи з розміру не менше одного
мінімального розміру заробітної плати
за кожен місяць перебування під
слідством.

У п.9 постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" від 31 березня 1995
року № 4 роз'яснено, що у випадках, коли
межі відшкодування моральної шкоди
визначаються у кратному
співвідношенні з мінімальним розміром
заробітної плати чи неоподатковуваним
мінімумом доходів громадян, суд при
вирішенні цього питання має виходити з
такого розміру мінімальної заробітної
плати чи неоподатковуваного мінімуму
доходів громадян, що діють на час
розгляду справи.

З огляду на положення ст.23 ЦК України,
ст.13 Закону України «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду» за наявності
заподіяння громадянинові моральної
шкоди її розмір визначається судом з
урахуванням обставин справи в межах,
встановлених Законом із урахуванням
вимоги розумності та справедливості.

При визначенні розміру моральної
шкоди, що підлягає стягненню на користь
позивача, суд враховує наступне.
Законом України "Про державний бюджет
України на 2013 рік" з 01.12.2013 року
встановлено мінімальну заробітну
плату 1218 грн. Позивач перебував під
слідством і судом 81 місяць 17 днів, під
вартою утримувався з 18.12.2010 року по
21.01.2011 року.

Таким чином, розмір моральної шкоди
завданої ОСОБА_1, виходячи з
мінімального розміру заробітної плати
за кожен місяць перебування під
слідством і судом становить 98658 грн.

Незаконні дії органів досудового
слідства у зв'язку із незаконним
порушенням кримінальної справи,
пред'явленням обвинувачення у вчиненні
злочин , обранням запобіжних заходів,
завдали йому моральних страждань. Щодо
нього відбувалось незаконне
кримінальне переслідування, що в свою
чергу призвело до порушення його
нормальних життєвих зв'язків.

Позивач страждав через приниження його
честі, ділової репутації працівника
органу внутрішніх справ, а з честю
пов'язується позитивна соціальна
оцінка особи в очах оточуючих, яка
ґрунтується на відповідності її
діянь (поведінки) загальноприйнятим
уявленням про добро і зло.

Порушенням кримінальної справи
відносно позивача було сформовано
негативну суспільну оцінку його
ділових і професійних якостей при
виконанні ним службових обов'язків.

Позивач через звільнення з роботи та
притягнення до кримінальної
відповідальності не працював, отже
певний час не мав доходів.

За час перебування на підписці про
невиїзд позивач був позбавлений
конституційного права громадянина
України вільно та безперешкодно за
своїм бажанням переміщатися по
території України у будь-якому
напрямку, у будь-який спосіб, у
будь-який час.

Враховуючи наведені вище обставини
справи, тривалість, характер, глибину
та обсяг страждань позивача, характер
немайнових витрат, можливості
відновлення попереднього стану,
рекомендований експертом розмір
компенсації, виходячи із засад
розумності, виваженості та
справедливості, суд задовольняє вимоги
про відшкодування моральної шкоди
частково - в сумі 150 тисяч гривень, що є
достатнім для розумного задоволення
потреб потерпілої особи.

Підлягають стягненню і понесені
позивачем витрати на проведення
судової психологічної експертизи, що
підтверджується відповіденоми
квитанціями на суми 7344 грн. та 73,44 грн.,
та аитрати на оплату правової
допомоги, з урахування тривалості
судових засідань, в розмірі 2000 грн.

Відшкодування моральної шкоди
відповідно до ч.1 ст.1 Закону України
«Про порядок відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними
діями органів дізнання, досудового
слідства, прокуратури і суду
провадиться за рахунок коштів
державного бюджету.

Статтею 25 Бюджетного кодексу України
установлено, що Державна казначейська
служба України здійснює безспірне
списання коштів державного бюджету та
місцевих бюджетів на підставі рішення
суду.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 10, 60 ,88 ЦПК України, ст. ст. 23, 1176 ЦК
України, ст. 13 Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду», суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного казначейства
України, за рахунок коштів Державного
бюджету України, шляхом списання
коштів з єдиного казначейського
рахунку, на користь ОСОБА_1 150000 (сто
п'ятдесят тисяч грн.) гривень
моральної шкоди, 7344 (сім тисяч триста
сорок чотири грн.) гривень витрат на
проведення судово-психологічної
експертизи, 73,44 (сімдесят три грн. 44 коп.)
гривень банківських послуг, 2000 (дві
тисячі грн.) гривень витрат на правову
допомогу і всього 159417,44 (сто п'ятдесят
дев'ять тисяч чотириста сімнадцять
грн.., 44 коп.) гривень.

Апеляційну скаргу на рішення суду може
бути подано до Хмельницького
апеляційного суду, через Нетішинський
міський суд, протягом десяти днів після
його проголошення.

Суддя
підпис

Копія вірна:

Суддя
Гаврищук Л.П.