Справа № 296/9500/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

"24" грудня 2013 р.

м.Житомир

Корольовський районний суд м.
Житомира в складі:

головуючого - судді
Бондарчука В. В.

секретарів
Березовської О.О., Воєвуцької І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ВАТ
«Житомирвтормет», третя особа без
самостійних вимог -Житомирська міська
рада про часткове припинення права
користування земельною ділянкою, -

Встановив:

Позивачі звернулися до суду з позовом,
в обґрунтування якого вказали, що вони
є власниками приміщень та житлових
квартир, які знаходяться по АДРЕСА_1.
Після проведення реконструкції
власних приміщень позивачі звернулися
до виконавчого комітету Житомирської
міської з проханням присвоїти окрему
адресу, а саме: АДРЕСА_1. З відповіді
виконавчого комітету Житомирської
міської ради вбачалося, що необхідною
умовою присвоєння адреси є оформлення
земельної ділянки, на якій розташоване
їх майно. Однак, відповідно до
державного акту на право постійного
користування, вказана земельна ділянка
перебуває у користуванні ВАТ
«Житомирвтормет», тому позивачі
просять припинити право користування
відповідача земельною ділянкою, на
якій розташовані належні їм об'єкти
нерухомого майна.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_1 позов підтримала з тих же
підстав та просила його задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 до суду не з"явився, від
нього надійшла заява з проханням
розглядати справу без його участі,
позовні вимоги підтримав в повному
обсязі (а.с. 24).

Представник відповідача до суду не
з'явився втретє, про причини неявки суд
не повідомив, про час та місце
проведення судового засідання
повідомлявся належним чином, а саме -
телеграмою (а.с. 45-46), рекомендованим
листом (а.с. 84).

Представник третьої особи до суду,
повідомлений належним чином про час та
місце проведення судового засідання,
також до суду не з"явися, про причини
неявки не повідомив (а.с. 83).

Враховуючи вищевикладене, у
відповідності до ч. 4 ст.169, ст. 224 ЦПК
України, беручи до уваги наявні у
справі дані про права і
взаємовідносини сторін, суд ухвалив
провести заочний розгляд справи.

Суд заслухав пояснення представника по
справі, дослідив матеріали справи та
встановив наступне.

Відповідно до договору купівлі-продажу
приміщення від 28.09.2005 року та свідоцтв
на право власності від 03.08.2012 року (а.с.
8-14) ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками
об'єктів нерухомого майна, які
знаходяться за адресою АДРЕСА_1.

Згідно витягу з протоколу № 4
засідання архітектурно-будівельної
комісії від 18.11.2011 року позивачам було
надано згоду на присвоєння нової
адреси частині будинку, в якій
розташовані належні їм приміщення та
квартири, а саме: АДРЕСА_1-а (а.с. 27).

Листом від 30.04.2013 року № 25/В-3339
виконавчий комітет Житомирської
міської ради повідомив, що для
подальшої процедури присвоєння нової
адреси позивачам необхідно звернутися
до Житомирської міської ради з
клопотанням щодо оформлення земельної
ділянки, на якій розташована зазначена
частина будинку. На виконання вимог
зазначеного листа, 18.05.2013р.

позивачі звернулися до Житомирської
міської ради з відповідним клопотанням
про офомлення земельної ділянки та
просили надати їм дозвіл на складання
проекту відведення земельної ділянки
за адресою АДРЕСА_1.

Пунктом 2 додатку 1.3 рішення
Житомирської міської ради від 11.07.2013
року № 580 позивачам надано дозвіл на
складання проектів землеустрою щодо
відведення земельної ділянки. Крім
цього, в примітці до цього пункту (графа
10) вказано, що попередньо право
користування земельною ділянкою
посвідчено державним актом на право
постійного користування землею від
26.02.2001 року № 650 ВАТ «Житомирвтормет»
(а.с. 17-18).

У відповідності до вимог ст. 41
Конституції України, кожен має право
володіти, користуватися та
розпоряджатися своєю власністю.

Згідно зі ст. 316 ЦК України, правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
своєю волею, незалежно від волі інших
осіб, а відповідно до ст. 319 ЦК України,
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд, а також має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 120 Земельного
Кодексу України у разі набуття права
власності на жилий будинок, будівлю або
споруду, що перебувають у власності,
користуванні іншої особи, припиняється
право власності, право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані ці об'єкти.

До особи, яка набула право власності на
жилий будинок, будівлю або споруду,
розміщені на земельній ділянці, що
перебуває у власності іншої особи,
переходить право власності на земельну
ділянку або її частину, на якій вони
розміщені, без зміни її цільового
призначення. Якщо жилий будинок,
будівля або споруда розміщені на
земельній ділянці, що перебуває у
користуванні, то в разі набуття права
власності на ці об'єкти до набувача
переходить право користування
земельною ділянкою, на якій вони
розміщені, на тих самих умовах і в тому
ж обсязі, що були у попереднього
землекористувача.

Згідно ч. 1 ст. 377 Цивільного кодексу
України до особи, яка набула право
власності на житловий будинок, будівлю
або споруду, переходить право
власності, право користування на
земельну ділянку, на якій вони
розміщені, без зміни її цільового
призначення в обсязі та на умовах,
встановлених для попереднього
землевласника (землекористувача).

Норми пунктів "г" ч.1 ст.ст. 91 та 96
Земельного кодексу України
зобов"язують власників та
землекористувачів земельних ділянок
співпрацювати при вчиненні дій,
спрямованих на забезпечення прав на
землю кожного з них.

Предметом доказування по цивільній
справі є сукупність юридичних фактів,
що складають основу позову. Відповідно
до ст. 57 Цивільного процесуального
кодексу України доказами прийнято
вважати будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги чи, навпаки,
заперечення сторін, та інші обставини,
що можуть мати певне значення для
правильного та справедливого
вирішення справи.

Ухвалою суду від 11.10.2013 року за
клопотанням позивачів було призначено
судову будівельно-технічну експертизу.

Під час проведення експертизи
експертом було досліджено ситуацію
щодо фактичного користування
позивачами земельної ділянки адресою
АДРЕСА_1, місцеположення будівель та
споруд, які їм належать (в тому числі і
самовільнозбудованих), можливість
безперешкодного та вільного доступу і
обслуговування іншої частини будівлі
за вказаною адресою. Крім цього, було
досліджено питання щодо необхідної
площі вилучення з постійного
користування відповідача та
можливість.

Відповідно до висновку експерта №222/13
(а.с.53-78) встановлено наступне.

Нерухоме майно, власниками якого є
позивачі по справі, дійсно знаходиться
на земельній ділянці площею 0,0969 га
(площа, що зазначена у державному акті
на право постійного користування від
26.02.2001 року № 650) по АДРЕСА_1, яка
передана ВАТ «Житомирвтормет».

У фактичному користуванні ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 знаходиться земельна ділянка
площею 0,0851 га, яка є достатньою для
обслуговування будівель та споруд, які
їм належать (в тому числі і самовільно
збудованих). До іншої частини будівлі
за адресою АДРЕСА_1 є під'їзд з вул.
ОСОБА_3, площа земельної ділянки яка
залишається, в

разі вилучення із постійного
користування площі земельної ділянки,
що перебуває у фактичному користуванні
позивачів, є достатньою для
обслуговування іншої частини будівлі,
що не належить позивачам. При цьому
відсутня необхідність утворення
земель спільного користування.

Отже, раціональним є вилучення
земельної ділянки площею 0,0496га, яка
оформлена державним актом на право
постійного користування від 26.02.2001
року № 650, і обмежена точками
відповідно до додатку 2:

1-14-2-3-4-5-23-1=0,0496 га

26,38м-19,00м-4,39м-22,40м-14,10м-4,69м

Відповідно до пункту «е» ст. 141
Земельного кодексу України підставою
для припинення права користування
земельною ділянкою є набуття іншою
особою права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, які
розташовані на земельній ділянці.

Однак, в той же час п. 3.4 ст.142 Земельного
кодексу України визначено, що
припинення права постійного
користування земельною ділянкою у разі
добровільної відмови землекористувача
здійснюється за його заявою до
власника земельної ділянки. Власник
земельної ділянки на підставі заяви
землекористувача приймає рішення про
припинення права користування
земельною ділянкою, про що повідомляє
органи державної реєстрації.

У відповідності до ст. 50 закону України
«Про земелеустрій» передбачено, що
невід'ємною складовою проекту із
землеустрою є письмова згода
землевласника (землекористувача),
засвідчена нотаріально (у разі викупу
(вилучення) земельної ділянки в
порядку, встановленому
законодавством), або рішення суду.
Враховуючи те, що суду не надано
доказів добровільної відмови
відповідача від права постійного
користування земельною ділянкою, суд
пиходить до висновку, що Житомирська
міська рада не може самостійно своїм
рішенням припинити право користування
земельною ділянкою ВАТ
«Житомирвтормет».

А тому, з огляду на викладене вище, суд
вважає позов обґрунтованим та таким, що
підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 60, 61, 208, 209, 212-215, 225-226
ЦПК України, суд, -

Вирішив :

Позов задовольнити.

Припинити право користування ВАТ
«Житомирвтормет» земельною ділянкою
площею 0,0496 га за адресою АДРЕСА_1, яка
оформлена державним актом на право
постійного користування від 26.02.2001
року № 650, і обмежена точками
відповідно: 1-14-2-3-4-5-23-1=0,0496 га;
26,38м-19,00м-4,39м-22,40м-14,10м-4,69м.

Заява про перегляд заочного рішення
може бути подана до Корольовського
районного суду м.Житомира протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем
до апеляційного суду Житомирської
області через Корольовський районний
суд м. Житомира протягом десяти днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя
В. В. Бондарчук