Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/783/4613/13
Доповідач в 2-й інстанції:
Монастирецький Д. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2013 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Мацея М.М.,
Тропак О.В.,

секретаря Дідуся
О.Р.,

з участю ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
заочне рішення Сихівського районного
суду м. Львова від 11 березня 2013 року у
справі за позовом Кредитної Спілки
«Християнська злагода», ОСОБА_2 до
ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості по кредитному договору,
-

в с т а н
о в и л а:

16.07.2012 року Кредитна Спілка
«Християнська злагода» звернулась з
позовом про стягнення з відповідачів
ОСОБА_5, ОСОБА_3 заборгованості в сумі
77760,79 грн. В обґрунтування вимог
посилається на те, що Кредитна Спілка
«Християнська злагода» надала ОСОБА_5
кредит в сумі 25 000 грн. відповідно до
кредитного договору від 16.01.2008 року
строком на 24 місяці із сплатою 48 %
річних. Для забезпечення зобов'язань за
вказаним кредитним договором укладено
договір поруки з ОСОБА_3 Позичальник
свої зобов'язання за кредитним
договором не виконала. Станом на 11.07.2012
року заборгованість складає 77760,79 грн.
Просить позов задовольнити.

10 липня 2012 року між Кредитною Спілкою
«Християнська злагода» та ОСОБА_2
укладено Договір про відступлення
права вимоги. Згідно даного договору до
ОСОБА_2 переходить право вимоги до
ОСОБА_5 в сумі 33530,57 грн., що належить
Кредитній Спілці «Християнська
злагода».

Після неодноразових уточнень позивачі
просили: стягнути солідарно з ОСОБА_5 і
ОСОБА_3 на користь Кредитної Спілки
«Християнська злагода» заборгованість
за кредитним договором від 16.01.2008 р. №
3/08 у сумі 44230грн. 22 коп.; стягнути з
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2
заборгованість за кредитним договором
від 16.01.2008 року № 3/08 у сумі 33 530,57 та 7900,00
грн. - відсотки за користування
кредитом, всього 41 130,00 грн.;надалі
проводити оплату за користування
кредитом в розмірі 120% річних згідно п.
8.2 Договору кредиту № 3/08 від 16.01.2008 року;
стягнути з відповідачів на користь
держави судовий збір.

Оскаржуваним рішенням позов
задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 і ОСОБА_3 на
користь Кредитної Спілки «Християнска
злагода» заборгованість за кредитним
договором від 16.01.2008 р. № 3/08 у сумі
44230грн. 22 коп.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2
заборгованість за кредитним договором
від 16.01.2008 року № 3/08 у сумі 33 530,00 та 7900,00
грн. - відсотки за користування
кредитом, всього 41 130, 00 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 і ОСОБА_3 на
користь держави судовий збір у розмірі
777 грн. 61 коп.

Ухвалою суду від 10 квітня 2-13 року заяву
ОСОБА_3 про скасування заочного рішення
від 11.03.2013 року у цивільній справі за
позовом Кредитної Спілки
«Християнська злагода», ОСОБА_2 до
ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості по кредитному договору
залишено без задоволення.

Заочне рішення оскаржила ОСОБА_3,
вважає його незаконним та таким, що
ухвалене з порушенням норм
матеріального і процесуального права.
Зазначає, що ухвалюючи рішення суд не
з'ясував обставин щодо невиконання чи
неналежного виконання боржником
зобов'язань за кредитним договором,
оскільки в матеріалах справи немає
жодного розрахунку щодо боргу, пені та
інших штрафних санкцій та за який
період такі нараховані. Відповідно до
п. 3.3.6 кредитного договору, кредитна
спілка має право достроково вимагати
повернення коштів по кредиту разом із
нарахованими відсотками у випадку
виникнення простроченої
заборгованості за кредитом та/або
процентами більше ніж на 10 днів, а
відтак позивач набув право вимоги про
стягнення всієї суми заборгованості з
позичальника згідно розрахунку
наданого до позовної заяви 31.01.2011 року.
Пунктом 6.1 Договору поруки передбачено,
що Банк зобов'язаний надіслати
лист-вимогу поручителю і лише протягом
тридцяти днів з дня отримання листа у
поручителя наступають зобов'язання. В
матеріалах справи відсутня така
вимога, а тому поруку слід вважати
припиненою, як це передбачено в ч. 4 ст.
559 ЦК України, оскільки позивач
пропустив шестимісячний строк на
пред'явлення вимоги до поручителя. Така
ж позиція висловлена в п. 3 Постанови
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 10-1393/0/4-12 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають з
кредитних правовідносин». Просить
рішення суду в частині стягнення з
ОСОБА_3 на користь КС «Християнська
злагода» заборгованості за кредитним
договором від 16.01.2008 року № 3/08 у сумі 44230
грн. 22 коп. - скасувати і ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позову в цій частині.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4,
перевіривши матеріали справи, межі та
доводи скарги, колегія суддів вважає,
що апеляційну скаргу слід
задовольнити, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, а також
особи, які не брали участі у справі,
якщо суд вирішив питання про їх права
та обов'язки, мають право оскаржити в
апеляційному порядку рішення суду
першої інстанції повністю або
частково.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних прав, свобод чи
інтересів у спосіб, передбачений
законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені
законом або договором способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Частинами першою та другою ст. 303 ЦПК
України передбачено, що під час
розгляду справи в апеляційному
порядку, апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

За загальними положеннями ЦПК України
обов'язок суду під час ухвалення
рішення вирішити, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги позивача та якими доказами вони
підтверджуються; перевірити наявність
чи відсутність певних обставин за
допомогою доказів шляхом їх оцінки;
оцінити подані сторонами докази та
дійти висновку про наявність або
відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення
правовідносин сторін, які випливають
із встановлених обставин. Саме
визначення цих правовідносин дає
можливість суду остаточно визначитись,
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК
України, суд повинен сприяти
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснювати особам,
які беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджати про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяти здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом, та
встановлювати у рішенні обставини
справи (в тому числі пропущення
позовної давності), характер
правовідносин сторін, правову норму,
яка підлягає застосуванню до цих
правовідносин, навести мотиви
прийнятого рішення: встановлені судом
обставини, які мають значення для
справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх
доказів, розрахунки, з яких суд виходив
при задоволенні грошових та інших
майнових вимог.

Однак зазначеним вимогам закону дане
рішення частково не відповідає.

Відповідно ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Задовольняючи позов, районний суд
виходив з того, що відповідачі
прострочили погашення поточних
платежів кредиту та нарахованих
відсотків, не повернули отриманий
кредит, не виконавши взятих за
договором зобов'язань. Також суд в
рішенні послався на розрахунок, якого в
справі немає.

Проте, погодитись з таким висновками
районного суду не можна.

З матеріалів справи вбачається, що 16
січня 2008 року між сторонами укладеного
договір № 3/08 про надання кредиту. За
умовами цього договору позивач надав
ОСОБА_5 кредит в сумі 4950,5 доларів США
строком на 24 місяці із сплатою 48%
річних, який позичальник зобов'язався
повернути. ОСОБА_3 виступила
поручителем за цим договором кредиту. 16
січня 2008 року між ОСОБА_3 та Кредитною
спілкою «Християнська злагода»
укладеного договір поруки № 3/08 (а.с. 4-8,
12).

Відповідно до видаткового касового
ордеру від 16 січня 2008 року позичальник -
ОСОБА_5 отримала еквівалентну суму
коштів визначену договором - 25000,00 грн.
(а.с. 10).

Згідно 1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа зобов'язується надати грошові
кошти позичальнику у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити відсотки, розмір та
порядок отримання яких встановлюється
договором або законодавством.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 530 цього ж Кодексу передбачено,
що якщо в зобов'язанні встановлений
строк його виконання, то воно підлягає
виконанню в цей строк.

У відповідності до ст. 536 ЦК України за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти, розмір яких встановлюється
договором, законом або іншими актами
цивільного судочинства.

В обґрунтування позовних вимог щодо
стягнення суми заборгованості по тілу
кредиту та відсотках позивач - Кредитна
Спілка «Християнська злагода»,
представила суду розрахунки їх
нарахування, які повністю відповідають
умовам кредитного договору (а.с. 14).

З розрахунку заборгованості по
кредитному договору, наданого
Кредитною спілкою «Християнська
злагода» вбачається, що станом на 11.07.2012
року сума заборгованості по кредиту за
період з 15.02.2010 року по 11.07.2012 року
становить 77760,79 грн., з яких 24966,30 грн. -
заборгованість по тілу кредиту, 52794,49
грн. - заборгованість по нарахованих
відсотках.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Правові наслідки порушення
зобов'язання, забезпеченого порукою
наведено у ст. 554 ЦК України. Так, у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Згідно із частиною четвертою статті 559
ЦК України порука припиняється після
закінчення строку, встановленого в
договорі поруки. У разі, якщо такий
строк не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до частини першої статті 251
ЦК України строком є певний період у
часі, зі спливом якого пов'язана дія чи
подія, яка має юридичне значення. Строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами (частина перша
статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події,
яка має юридичне значення,
законодавець пов'язує термін, який
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати (частина друга статті 251 та
частина друга статті 252 ЦК України).

З договору поруки вбачається, що в
ньому не встановлено строку, після
якого порука припиняється, а умова
договору поруки (пункт 7.1) про його дію
до повного виконання боржником своїх
зобов'язань перед банком за кредитним
договором не є встановленим сторонами
строком припинення дії поруки,
оскільки суперечить частині першій
статті 251 та частині першій статті 252 ЦК
України, тому в цьому разі підлягають
застосуванню норми частини четвертої
статті 559 ЦК України про те, що порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя (а.с. 12).

Крім того, у договорі про надання
кредиту (а.с. 4-8), який підписаний і
поручителем ОСОБА_3, строк виконання
основного зобов'язання чітко
визначений - строк повного погашення
кредиту є 16 січня 2010 року (пункт 1.1).

За таких обставин у Кредитної спілки
«Християнська злагода» виникло право
пред'явити вимогу до поручителя про
виконання порушеного зобов'язання
боржника щодо повернення кредиту,
починаючи з 16 січня 2010 року, протягом
наступних шести місяців. Таку вимогу до
поручителя банк пред'явив лише 16 липня
2012 року, тобто - після спливу
встановленого частиною четвертою
статті 559 ЦК України шестимісячного
строку.

Відповідно до положення ч. 4 ст. 559 ЦК
України припинення поруки
презюмується.

Таким чином, звернення особи до суду з
позовом про визнання поруки такою, що
припинена, на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК
України не є необхідним, проте такі
вимоги можуть розглядатися судом у
разі наявності відповідного спору.

На підставі викладеного колегія
приходить до висновку, що порука за
договором поруки від 16 січня 2008 року
між Кредитною спілкою «Християнська
злагода» та ОСОБА_3 припинена.

Відповідно до вимог ст. ст. 11, 59, 60 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
вимог цього Кодексу, в межах заявлених
ними вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб які беруть участь у
справі. При цьому кожна із сторін
зобов'язана довести ті обставини на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, а обставини справи,
які за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

Судова колегія, не може погодитись з
висновками суду в частині задоволення
«додатку до позовної заяви» щодо
стягнення з ОСОБА_5 в користь позивача
ОСОБА_2 7900,00 грн., за - «несплата
позичальником відсотків за
користування кредитом встановлена 120%
річних», оскільки в матеріалах справи,
в тому числі і в поданому додатку,
відсутні обґрунтування даної позовної
вимоги, розрахунок заборгованості та
період нарахувань. Такі не були подані
позивачем ОСОБА_2 і під час розгляду
справи в апеляційному суді, проте було
подано ще один «додаток до позовної
заяви» з вказанням збільшеної суми, яка
підлягає, на думку позивача ОСОБА_2, до
стягнення, з розрахунку 48 % ставки.

Не підлягає до задоволення і позовна
вимого позивача ОСОБА_2, щодо «надалі
проводити оплату за користування
кредитом в розмірі 120% річних згідно п.
8.2 договору кредиту № 3/08 від 16.01.2008
року», оскільки така безпідставна.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції, як таке, що ухвалене при
невідповідності висновків суду
обставинам справи, порушенні норм
матеріального та процесуального права,
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про часткове
задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 1 п. 2, 309
ч. 1 п.п. 3, 4, 313, 314 ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і
ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Сихівського районного суду м.
Львова від 11 березня 2013 року скасувати
та ухвалити нове рішення, яким:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 в користь Кредитної
Спілки «Християнска злагода»
заборгованість за кредитним договором
№ 3/08 від 16.01.2008 року, укладеним між
Кредитною Спілкою «Християнська
злагода» та ОСОБА_5, в сумі 44230,22 грн.
(сорок чотири тисячі двісті тридцять
гривень 22 копійки).

Стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_2
заборгованість за кредитним договором
№ 3/08 від 16.01.2008 року, укладеним між
Кредитною Спілкою «Християнська
злагода» та ОСОБА_5, в сумі 33530,00 грн.
(тридцять три тисячі п'ятсот тридцять
гривень).

Стягнути з ОСОБА_5 в дохід держави
судовий збір в розмірі 777,61 грн. (сімсот
сімдесят сім гривень 61 коп.).

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий:
Монастирецький Д.І.

Судді:
Мацей М.М.

Тропак О.В.