Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2013 року Справа №607/13135/13-ц
Тернопільський міськрайонний суд
Тернопільської області

в складі:

головуючого - судді Ромазана В.В.

при секретарі - Буцик О.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.Тернополя
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк», Тернопільська філія ПАТ
«Приватбанк» про визнання іпотечного
договору недійсним, скасування
заборони відчуження нерухомого майна
та припинення обтяжень, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до
суду з позовом до публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк», Тернопільська філія
ПАТ «Приватбанк» про визнання
іпотечного договору недійсним,
скасування заборони відчуження
нерухомого майна та припинення
обтяжень. Свої вимоги обґрунтовують
тим, що 17 квітня 2008 року було укладено
іпотечний договір між ЗАТ комерційний
банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 про
забезпечення виконання зобов»язань, що
випливають з договору про іпотечний
кредит від 15 квітня 2008 року, укладеного
між ЗАТ комерційний банк «Приватбанк»
та ОСОБА_3 шляхом передачі в іпотеку
належної ОСОБА_1 належній на праві
власності трикімнатної квартири за
адресою: АДРЕСА_1. Спірний договір від
імені ОСОБА_1 було укладено та
підписано ОСОБА_4, який діяв по наданій
нею довіреності. Зазначеною
довіреністю передбачалось можливість
надання в заставу належного ОСОБА_1
майна, але у її інтересах. ОСОБА_4
вчиненням спірного правочину було
проведено з перевищенням наданих йому
повноважень. Крім цього, ОСОБА_2 вказав,
що квартира, яку було передано у
заставу відповідачу набута під час
шлюбу із ОСОБА_1, а тому є такою, що
належить на праві спільної сумісної
власності. У зазначеній квартирі він
проживає з серпня 1986 року, згоди на
передачу її в іпотеку він не давав.
Враховуючи наведене, просять визнати
зазначений іпотечний договір
недійсним, а також скасувати заборону
на її відчуження та припинити
обтяження.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 позов підтримала
повністю та просить його задоволити з
мотивів, викладених в позовній заяві.

Позивач ОСОБА_2 в судове
засідання не з»явився, подав заяву про
слухання справи у його відсутність, у
якій також зазначив про підтримання та
задоволення позову.

Представник публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк», Тернопільської
філії ПАТ «Приватбанк» позовні вимоги
позивачів не визнала, суду пояснила, що
зазначений правочин не слід визнавати
суду недійсним, оскільки ОСОБА_4, який
укладав спірний правочин на підставі
довіреності наданої ОСОБА_1 діяв у
межах наданих йому довірителем
повноважень. Також вказала, що при
укладенні правочину про передачу
квартири в іпотеку позивачкою ОСОБА_1
було представлено свідоцтво про право
власності на квартиру АДРЕСА_1, де було
зазначено, що вона належить їй на праві
приватної власності. У позові просить
відмовити.

Суд дослідивши та оцінивши
докази встановив:

23 лютого 2006 року позивачка ОСОБА_1
надала ОСОБА_4 повноваження щодо
розпорядження її майном, у тому числі
квартирою що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, а саме володіти,
користуватись, розпоряджатись,
продавати, обмінювати, заставляти, як в
її інтересах так і в інтересах третіх
осіб.

17 квітня 2008 року між ЗАТ КБ
«Приватбанк» та ОСОБА_1 в особі ОСОБА_4,
було укладено договір іпотеки, яким
забезпечено виконання зобов»язань, що
випливають з договору про іпотечний
кредит від 15 квітня 2008 року, укладеного
між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3,
відповідно до якого було передано в
іпотеку квартиру позивачки ОСОБА_1

Як вбачається із свідоцтва про
право власності, виданого 25 серпня 1999
року, квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1
на праві приватної власності, що також
підтверджується дублікатом на
нерухоме майно від 07 лютого 2012 року.

Відповідно до свідоцтва про
переміну прізвища, імені, по батькові
від 14 серпня 2000 року, ОСОБА_1 перемінила
прізвище, ім»я, по-батькові на ОСОБА_1.

Як вбачається із копії ордеру №557
від 22.07.1986 року ОСОБА_1, його видано на
сім»ю складом із трьох чоловік (син
ОСОБА_4, чоловік ОСОБА_2) на право
зайняття трьохкімнатної квартири
АДРЕСА_1.

Згідно із представленого
позивачем ОСОБА_2 архівного витягу з
протоколу №13 засідання виконавчого
комітету Тернопільської міської Ради
від 11 липня 1986 року №416, вирішено
затвердити протокол загальних зборів
житлово-будівельного кооперативу №68
від 10.07.1986 року про заселення 9-ти
поверхового житлового будинку по
АДРЕСА_1, на 143 квартири - ОСОБА_1 на
квартиру АДРЕСА_1 на склад сім»ї три
особи.

Відповідно до ч.1,3 ст.237 ЦК
України, представництвом є
правовідношення, в якому одна сторона
(представник) зобов»язана або має право
вчинити правочин від імені другої
сторони, яку вона представляє.
Представництво виникає на підставі
договору, закону, акта органу юридичної
особи та з інших підстав, встановлених
актами цивільного законодавства.

За змістом ч.1 ст.238 ЦК України,
представник може бути уповноважений на
вчинення лише тих правочинів, право на
яких має особа, яку він представляє.
Правочин, вчинений представником,
створює, змінює, припиняє цивільні
права та обов»язки особи, яку він
представляє (ст.239 ЦК України).

Згідно із ч.3 ст.244 ЦК України
довіреністю є письмовий документ, що
видається однією особою іншій особі
для представництва перед третіми
особами. Довіреність на вчинення
правочину представником може бути
надана особою, яку представляють
(довірителем), безпосередньо третій
особі.

Згідно із ст.10, 11, 60 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом з»ясовано, що укладаючи
спірний правочин - іпотечний договір
від 17 квітня 2008 року, який просить
визнати недійсним позивачі, ОСОБА_4
діяв від імені позивача ОСОБА_1, на
підставі наданої йому нотаріальної
посвідченої довіреності від 23 лютого
2006 року, відповідно до якої ОСОБА_1
надала ОСОБА_4 повноваження щодо
розпорядження її майном, у тому числі
квартирою що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, а саме володіти,
користуватись, розпоряджатись,
продавати, обмінювати, заставляти, як в
її інтересах так і в інтересах третіх
осіб, а тому суд вважає, що позовні
вимоги позивачів про визнання
іпотечного договору недійсним із тих
підстав, що ОСОБА_4 діяв без наданих
повноважень ОСОБА_1, на думку суду не
заслуговують на увагу.

Крім цього, суд вважає, що доводи
позивача ОСОБА_2 про те, що слід визнати
спірний правочин недійсним із підстав,
що квартира АДРЕСА_1 належить йому на
праві спільної сумісної власності
подружжя та він не давав згоди на
передачі її в іпотеку, також не
заслуговують на увагу, оскільки як
вбачається із свідоцтва про право
власності на квартиру АДРЕСА_1 вона
належить ОСОБА_1 на праві приватної
власності, що підтверджується
дублікатом на нерухоме майно від 07
лютого 2012 року. Зазначене свідоцтво
позивачем ОСОБА_2 не оспорювалось, на
даний час є чинним, та не визнане судом
не дійсним.

На підставі наведеного,
керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 213, 214, 215 ЦПК
України, постановою Пленуму Верховного
Суду України від 06.11.2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»,
постановою Пленуму Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року №5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк»,
Тернопільська філія ПАТ «Приватбанк»
про визнання іпотечного договору
недійсним, скасування заборони
відчуження нерухомого майна та
припинення обтяжень відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення
суду подається протягом десяти днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан