АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий 1 інстанції - Майбоженко А.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2013 року колегія суддів судової
палати з цивільних справ Апеляційного
суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Гаращенка Д.Р.

при секретарі: Мурга М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою відповідача
ОСОБА_2 на рішення Оболонського
районного суду м. Києва від 01 жовтня 2013
року у справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2013 року позивач звернувся до
Оболонського районного суду м. Києва з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості, в якому просив
стягнути з відповідача за кредитним
договором № 009/1230/06/1 від 29 травня 2006
року заборгованість в розмірі 56 659,38
грн.; за договором № 008/2304/06/1 від 17
жовтня 2006 року заборгованість в
розмірі 30 065,42 грн.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 01 жовтня 2013 року позов ТОВ
«ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» заборгованість за
кредитним договором № 009/1230/06/1 від 29
травня 2006 року у розмірі 56 659,38 грн.,
заборгованість за кредитним договором
№ 008/2304/06/1 від 17 жовтня 2006 року у розмірі
30 065,42 грн. та 867,25 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції відповідач ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення Оболонського
районного суду м.Києва від 01 жовтня 2013
року та ухвалити нове, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП
Факторинг Україна».

Посилається на те, що рішення суду
першої інстанції є незаконним,
необґрунтованим та таким, що ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Зазначає, що судом першої інстанції
неповно з'ясовано обставин, що мають
значення для справи. Вказує на те, що
позивачем не надано доказів того, що
відповідач отримував кошти за
договорами № 009/1230/06/1 від 29 травня 2006
року та № 008/2304/06/1 від 17 жовтня 2006 року.
Судом першої інстанції порушено норми
ст.ст. 257, 262, 266 ЦК України, оскільки на
дату звернення позивача до суду з
позовом про стягнення заборгованості
минув строк позовної давності.

Апелянт зазначає, що при ухваленні
рішення судом першої інстанції
залишено без належної оцінки та
обґрунтування та обставина, що позивач
на підтвердження своїх вимог та як
доказ перерахування коштів (кредиту)
на поточні рахунки, що зазначені в
спірних договорах, надав докази щодо
платежів зовсім по іншим рахункам. Крім
того, апелянт зазначає, що не отримував
вимог банку про дострокове повернення
коштів, оскільки на час їх направлення
не проживав за адресою, за якою вони
були направлені.

В судовому засіданні суду представник
позивача проти задоволення
апеляційної скарги заперечувала,
вважаючи рішення суду першої інстанції
законним та обґрунтованим.

Відповідач та представник відповідача
в судове засідання не з'явилися, про
дату та час розгляду справи
повідомлені належним чином. Відповідач
надіслав до суду телеграму, в якій
просив відкласти розгляд справи у
зв'язку з тим, що його представник
знаходиться в іншому судовому
засіданні. Колегія суддів вважає
можливим розглядати справу у
відсутності осіб, які не з'явились в
судове засідання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника позивача,
з'ясувавши обставини справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи 29
травня 2006 року між АКБ «Райффайзен Банк
Аваль», який змінив назву на ПАТ «ОТП
Банк» та ОСОБА_2 укладено договір №
009/1230/06/1 по кредитуванню поточного
рахунку (овердрафт), відповідно до
якого відкрито позичальнику поточний
рахунок НОМЕР_1 в розмірі ліміту
овердрафта, який становить 25000 грн. зі
сплатою відсотків в розмірі 21% річних з
розрахунку 365 днів у році за
користування непростроченим кредитом
та 36% річних з розрахунку 365 днів у році
за користування простроченим до
повернення кредиту.

17 жовтня 2006 року між АКБ «Райффайзен
Банк Аваль» та ОСОБА_2 укладено договір
№ 009/2304/06/1 по кредитуванню поточного
рахунку (овердрафт), відповідно до
якого відкрито позичальнику поточний
рахунок НОМЕР_2 в розмірі ліміту
овердрафта, який становить 33900 грн. зі
сплатою відсотків в розмірі 21% річних з
розрахунку 365 днів у році за
користування непростроченим кредитом
та 36% річних з розрахунку 365 днів у році
за користування простроченим до
повернення кредиту.

Відповідно до п.6.2 вказаних договорів
надання позичальнику овердрафту в
межах дії цього договору закінчується
в останній строк дії кредитного
договору.

Згідно з п.8.1 договорів позивач
незважаючи на інші положення цього
договору має право вимагати
дострокового виконання боргових
зобов'язань в цілому або у визначеній
банком частині у випадку невиконання
позичальником своїх зобов'язань за цим
договором чи умов договору застави. При
цьому, виконання боргових зобов'язань
повинно бути проведено позичальником
протягом 7 банківських днів з дати
надіслання банком відповідної вимоги.

27 січня 2012 року між ПАТ «ОТП Банк»
(клієнт) та ТОВ «ОТП Факторинг Україна»
(фактор) укладено договір факторингу №
27/01/12, відповідно до якого ПАТ «ОТП
Банк» (первісний кредитор) передав, а
ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (новий
кредитор) прийняв право грошової
вимоги, що належить клієнту і став
кредитором за кредитним договором,
укладеним між клієнтом та боржником, в
розмірі портфеля заборгованості.

За цим договором фактор одержав право
(замість клієнта) вимагати від
боржників належного виконання всіх
зобов'язань за кредитними договорами, в
тому числі по договору № 119/1230/06/1 від 29
травня 2006 року та по договору № 008/2304/06/1
від 17 жовтня 2006 року укладених з
ОСОБА_2

11 лютого 2013 року позивачем відповідачу
направлено досудові вимоги про
дострокове виконання боргових
зобов'язань за договором про
кредитуванню поточного рахунку
(овердрафт) № 009/1230/06/1 від 29 травня 2006
року та за договором кредитуванню
поточного рахунку (овердрафт) № 009/2304/06/1
від 17 жовтня 2006 року в яких зазначалось,
що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» вимагає
дострокового виконання боргових
зобов'язань по вказаним договорам в
повному обсязі, протягом 30 календарних
днів з дати отримання цієї вимоги.

У зв'язку з невиконанням відповідачем
своїх зобов'язань у останнього
утворилась заборгованість, яка станом
на 14 листопада 2012 року становить за
договором про кредитуванню поточного
рахунку (овердрафт) № 009/1230/06/1 від 29
травня 2006 року в сумі 56 659,38 грн., з яких:
залишок заборгованості за кредитом
становить 36 621,63 грн., сума несплачених
відсотків за користування кредитом - 20
037,75 грн. та за договором кредитуванню
поточного рахунку (овердрафт) № 009/2304/06/1
від 17 жовтня 2006 року в сумі 30065,42 грн., з
яких: залишок заборгованості за
кредитом становить 19 185,10 грн., сума
несплачених відсотків за користування
кредитом - 10 880,32 грн.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти

Частиною 1 ст.530 ЦК України визначено, що
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)

Відповідно до ст.610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст.525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом

Як вбачається з матеріалів справи та
правильно встановлено судом першої
інстанції, відповідач свої
зобов'язання за вищевказаними
договорами по кредитуванню поточного
рахунку (овердрафт) належним чином не
виконував.

Виходячи з наявних у матеріалах справи
письмових доказів, висновки суду
першої інстанції щодо порушення
відповідачем умов договорів по
кредитуванню поточного рахунку
(овердрафт), наявності підстав для
стягнення заборгованості та суми
несплачених відсотків за користування
кредитом, що зазначені позивачем,
відповідають обставинам справи та
положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що
позивачем пропущено строк для
звернення до суду з даним позовом не
можуть бути прийняті до уваги,
оскільки, як вбачається з наявних в
матеріалах справи випискам по рахункам
відповідачем були 19 травня 2010 року та
25 серпня 2010 року використані ліміти
овердрафту та банком з часу їх
використання проводилося нарахування
відсотків за користування кредитом.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

З позовом до суду до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості позивач
звернувся 15 квітня 2013 року, тобто в
межах трирічного строку, визначеного
законом.

Також не заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги про те, що в
матеріалах справи відсутні докази на
підтвердження перерахування позивачем
коштів (кредиту) на рахунки, вказані у
договорах, оскільки надані виписки по
рахункам №НОМЕР_2, НОМЕР_1 є належними
та допустимими доказами, які
підтверджують відкриття та ведення
рахунку. Крім того, позивачем надані
виписки з поточних рахунків №№ НОМЕР_2
НОМЕР_1 які підтверджують факт оплати
страховику страхових премій (платежів)
за договорами страхування.

Відповідачем на підтвердження своїх
заперечень відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК
України не надано доказів, які б
підтверджували, що банк не перерахував
відповідачу кошти відповідно до умов
договорів та, що відповідач дані кошти
не отримував.

Доводи апеляційної скарги про те, що
відповідач не отримував вимоги
позивача направлені за адресою:
АДРЕСА_1 так як на дату їх надсилання
він давно вже не проживав за вказаною
адресою колегія суддів вважає
необгрунтованими, оскільки як
вбачається з матеріалів справи
позивачем відповідачу 11 лютого 2013 року
направлялися досудові вимоги цінним
листом за адресою зазначеною
відповідачем в договорах: АДРЕСА_1 і
відповідно п.14.4 договорів всі
повідомлення вважаються поданими
належним чином, якщо вони надіслані
рекомендованим листом або кур'єром за
місцезнаходженням відповідної
сторони. Крім того, відповідач в
порушення п.14.1 договорів не повідомив
позивача про зміну фактичної адреси
проживання.

Інші доводи апеляційної скарги не
знайшли свого підтвердження у судовому
засіданні, не спростовують висновків
суду першої інстанції, не впливають на
їх правильність та не можуть бути
прийняті до уваги.

Враховуючи вищевикладене, колегія
приходить до висновку, що суд першої
інстанції повно та всебічно з'ясував
обставини, на які сторони посилались як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених дослідженими в судовому
засіданні та наявними в матеріалах
справи доказами, і, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, ухвалив
законне та обґрунтоване рішення.
Підстав для його скасування не
встановлено.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313, 315, 317 ЦПК України,
колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 01 жовтня 2013 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: