УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2013 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Євтушенко О.І.,
суддів: Євграфової Є.П.,
Завгородньої І.М.,
Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про
відшкодування шкоди за касаційною
скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на
рішення апеляційного суду Херсонської
області від 10 вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2010 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із даним позовом, зазначивши в
його обгрунтування, що 8 серпня 2011 року
сталася дорожньо-транспортна пригода
по вул. Нестерова - Михайлівське шосе у
м. Херсоні, в результаті якої належний
йому транспортний засіб марки «Mitsubishi
Lancer» отримав механічні пошкодження.

Вартість відновлювального ремонту
складає 107 090 гривень 72
копійок.

Постановою Комсомольського районного
суду м. Херсона від 22 серпня
2011 року ОСОБА_5 визнано винним у
вчиненні дорожньо-транспортної
пригоди та накладено стягнення у
вигляді штрафу у розмірі 340
гривень.

Цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_5 застрахована в СК
«Просто-Страхування», згідно умов
полісу страхування ліміт
відповідальності страхової компанії
становить 50 000 гривень.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_5
матеріальні збитки у розмірі 57 090
гривень 72 копійки, що пов'язані з
відновлювальним ремонтом; 6 561
гривень 02 копійки - вартість втрати
товарної вартості автомобіля;
440 гривень 78 копійок - витрати,
пов'язані з проходженням огляду на
сп'яніння, направленням поштового
повідомлення відповідачу, відкриттям
гривневого рахунку та діагностуванням
автомобіля після
дорожньо-транспортної пригоди; 453
гривень 25 копійок вартість експертного
дослідження; 960 гривень 60 копійок
вартість експертного дослідження та
судові витрати, а також моральну шкоду
в розмірі 10 000 гривень.

Рішенням Комсомольського районного
суду м. Херсона від 17 грудня 2012
року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4
матеріальну шкоду в розмірі 64 660
гривень 77 копійок.

Вирішено питання про стягнення судових
витрат.

У решті позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Херсонської області від 10 вересня
2013 року рішення суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нове
рішення про відмову в позові.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 10 липня 2013 року рішення
апеляційного суду скасовано, справу
передано на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного
суду Івано-Франківської області від 15
січня 2013 року рішення суду першої
інстанції скасовано в частині
відшкодування матеріальної шкоди,
пов'язаної з відновлювальним ремонтом
автомобіля у розмірі 57 090 гривень 72
копійки, втрати товарної вартості
автомобіля у розмірі 6561 гривні 02
копійки та ухвалено про відмову у
задоволенні позову в цій частині.

Рішення суду першої
інстанції в частині стягнення
додаткових та судових витрат змінено,
зменшено стягнуту судом суму
додаткових витрат з 1009
гривень 03 копійок до 555 гривень 78
копійок та судових витрат з 1726
гривень 91 копійки до 234 гривень 70
копійок.

У касаційній скарзі ОСОБА_4
просить скасувати рішення апеляційної
інстанції і залишити в силі рішення
суду першої інстанції, мотивуючи свою
вимогу порушенням судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди
автомобіль позивача отримав
пошкодження, розмір яких згідно
висновку № Вс-14 судової
автотоварознавчої експертизи від 2
листопада 2012 року становить 107 090
гривень 72 копійки, а оскільки
цивільно-правова відповідальність
відповідача на момент зіткнення була
застрахована полісом АТ
«ПРОСТО-страхування» із встановленим
лімітом страхового відшкодування у
розмірі 50 000 гривень, дійшов висновку
про стягнення з відповідача на користь
позивача вартість відновлювального
ремонту автомобіля у розмірі 57 090
гривень 72 копійки.

Крім того, суд першої інстанції дійшов
висновку про стягнення з відповідача
на користь позивача втрату товарної
вартості автомобіля у розмірі 6561
гривні 02 копійки та додаткові у розмірі
1009 гривень 03 копійки, а
всього на загальну суму 64 660 гривень 77
копійок.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині стягнення з
відповідача на користь позивача
вартості відновлювального ремонту
автомобіля у розмірі 57 090 гривень 72
копійки та втрату товарної вартості
автомобіля у розмірі 6561 гривні 02
копійки та ухвалюючи нове, апеляційний
суд виходив з того, що транспортний
засіб позивачем страховій компанії не
передавався, а залишився у його
власності та використовується ним за
призначенням, а тому дійшов висновку
про те, що право позивача на отримання
різниці між вартістю транспортного
засобу до та після
дорожньо-транспортної пригоди
реалізовано шляхом отримання
страхового відшкодування у розмірі 22 641
гривні 78 копійок, а витребувана
позивачем до стягнення сума є
подвійним стягненням, у зв'язку з чим
дійшов висновку про відмову у
задоволенні позову у цій частині.

Змінюючи рішення суду першої інстанції
в частині стягнення додаткових та
судових витрат, апеляційний суд
керувався вимогами ст. 88 ЦПК України,
відповідно до якої у випадку якщо позов
задоволено частково, судові витрати
присуджуються позивачеві пропорційно
до розміру задоволених вимог.

Проте з такими висновками
апеляційного суду погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення зазначеним
вимогам закону не відповідає.

Як вбачається зі звіту про оцінку
пошкодженого автомобіля, проведеного
аварійним комісаром № 327/1 від 6 вересня
2011 року, вартість відновлювального
ремонту та матеріального збитку
складає 106 344 гривень 26 копійок, у
зв'язку із чим відновлення
транспортного засобу економічно
недоцільно, оскільки матеріальний
збиток, завданий власнику автомобіля
у результаті пошкодження дорівнює
ринковій вартості транспортного
засобу у неушкодженому стані та
складає 106 344 гривень 26 копійок, із яким
позивач не згоден.

На підставі проведеного звіту 5 жовтня
2011 року страховою компанією АТ
«Просто-страхування» позивачу
здійснено виплату страхового
відшкодування в розмірі 22 641 гривень 78
копійок (різниця між ринковою вартістю
у розмірі 106 344 гривень 26 копійок і
вартістю працездатних залишків у
розмірі 83 702 гривень 48 копійок).

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа,
яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатньої
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Вирішуючи питання про відшкодування
шкоди, завданої майну особи у
результаті дорожньо-транспортної
пригоди, та визначаючи розмір такої
шкоди, апеляційний суд не звернув увагу
на положення ст. 1192 ЦК України,
відповідно до якої особа, яка завдала
шкоду за вибором потерпілого може
відшкодувати її в натурі (передати річ
того ж роду і тієї ж якості, полагодити
пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати
завдані збитки у повному обсязі. Розмір
таких збитків, який підлягає
відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення втраченої
речі.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України
збитками є витрати, яких особа зазнала
у зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушено (упущена вигода).

У разі коли пошкоджений транспортний
засіб не може бути відновлений або
вартість його відновлювального
ремонту з урахуванням зношеності та
втрати товарної вартості перевищує
його ринкову вартість на момент
пошкодження, розмір шкоди визначається
за ринковою вартістю транспортного
засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди,
пов'язаної з фізичним знищенням
транспортного засобу передбачений ст.
30 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників
транспортних засобів», відповідно до
якої транспортний засіб вважається
фізично знищеним, якщо його ремонт є
технічно неможливим чи економічно
необґрунтованим та власник
транспортного засобу згоден з
визнанням транспортного засобу
фізично знищеним. Ремонт вважається
економічно необґрунтованим, якщо
передбачені згідно з експертизою,
проведеною відповідно до вимог
законодавства, витрати на ремонт
транспортного засобу перевищують
вартість транспортного засобу до
дорожньо-транспортної пригоди.

У разі якщо власник транспортного
засобу не згоден із визначенням
транспортного засобу фізично знищеним,
йому відшкодовується різниця між
вартістю транспортного засобу до та
після дорожньо-транспортної пригоди, а
також витрати з евакуації
транспортного засобу з місця
дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо ж транспортний засіб визнано
фізично знищеним, відшкодування шкоди
виплачується у розмірі, який
відповідає вартості транспортного
засобу до дорожньо-транспортної
пригоди та витратам по евакуації
транспортного засобу з місяця
дорожньо-транспортної пригоди. Право
на залишки транспортного засобу
отримує страховик чи Моторно
транспортне страхове бюро України.

В порушення вказаних вимог закону
апеляційний суд вважав доведеним факт
визнання автомобіля позивача фізично
знищеним, однак не врахував, що позивач
не згоден із визнанням транспортного
засобу фізично знищеним, не встановив
вартість залишків пошкодженого
транспортного засобу, не перевірив та у
рішенні не зазначив чи проводився
позивачем відновлювальний ремонт, якщо
так, то яка його вартість, не встановив
розмір збитків заподіяних позивачу, не
визначився із тим, який порядок
розрахунку підлягав застосуванню з
урахуванням наведених вище положень
закону та помилково вважав, що право
позивача на відшкодування завданої
йому шкоди реалізовано шляхом виплати
страхового відшкодування у розмірі 22 641
гривні 78 копійок.

Крім того, відмовляючи у задоволенні
позову в частині стягнення з
відповідача на користь позивача
вартості відновлювального ремонту та
втрату товарної вартості, апеляційний
суд дійшов протилежного висновку про
зміну рішення суду першої інстанції в
частині стягнення додаткових та
судових витрат, у зв'язку з частковим
задоволенням позову.

Поряд з цим, апеляційним судом при
новому розгляді справи не усунуті
порушення, зазначені в ухвалі колегії
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 10 липня 2013 року,
якою скасовано рішення апеляційного
суду від 19 березня 2013 року з підстав
невідповідності вимогам ст. 213 ЦПК
України щодо законності й
обґрунтованості, а саме чи згоден
позивач із визнанням транспортного
засобу фізично знищеним, не встановив
вартість залишків пошкодженого
транспортного засобу, не перевірив та у
рішенні не зазначив чи проводився
позивачем відновлювальний ремонт, якщо
так, то яка його вартість, не встановив
розмір збитків заподіяних позивачу та
не визначився із тим, який порядок
розрахунку підлягав застосуванню.

Відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України
висновки і мотиви, з яких скасовані
рішення є обов'язковими для суду першої
чи апеляційної інстанції при новому
розгляді справи.

За таких обставин, рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню,
з підстав, передбачених ч.2 ст. 338 ЦПК
України з направленням справи на новий
судовий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 -
ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Херсонської
області від 10 вересня 2013 року
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.І.
Євтушенко

Судді:
Є.П.
Євграфова

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко

О.М. Ситнік