Справа №784/3816/13 13.11.2013 13.11.2013 13.11.2013
Провадження № 22ц/784/3102/13 Головуючий
у першій інстанції Тішко Д.А. Категорія
27 Доповідач в апеляційній
інстанції Довжук Т.С.
УХВАЛА

Іменем України

13 листопада 2013 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого - Галущенка О.І.,

суддів: Коломієць В.В., Довжук Т.С.,

при секретарі судового засідання
Яценко Л.В.,

за участю представника позивача
ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Укрсоцбанк"

на рішення Центрального районного суду
м. Миколаєва від 17 травня 2013 року по
справі за позовом

ОСОБА_4

до

публічного акціонерного товариства
"Укрсоцбанк"

(далі - ПАТ "Укрсоцбанк"),

третя особа, що не заявляє самостійних
вимог на предмет спору - ОСОБА_5

про визнання договору поруки
припиненим,

ВСТАНОВИЛА:

17 вересня 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ПАТ "Укрсоцбанк" про
визнання договору поруки № 640/832-П832 від
29 грудня 2007 року припиненим.

Позивач зазначав, що 29 грудня 2007 року
між акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку "Укрсоцбанк",
правонаступником якого є ПАТ
"Укрсоцбанк", та ОСОБА_5 було укладено
кредитний договір № 640/832-К832. В
забезпечення виконання ОСОБА_5
зобов'язань по кредитному договору
того ж числа, між ним та відповідачем
було укладено договір поруки. В
подальшому, а саме 09 жовтня 2008 року між
відповідачем та ОСОБА_5 була укладена
додаткова угода № 1, відповідно до умов
якої в кредитний договір було внесено
зміни щодо відсоткової ставки та
збільшено відсоткову ставку з 13,5% до 15%
річних. 19 лютого 2010 року між тими ж
сторонами була укладена додаткова
угода № 2 згідно умов якої відсоткову
ставку збільшено з 15% до 15,6% річних.
Згоди на підвищення вказаних
відсоткових ставок ним не надавалося.

Посилаючись на те, що збільшення
відсоткової ставки без його згоди
призвело до збільшення обсягу його
відповідальності, як поручителя,
просив позов задовольнити.

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 17 травня 2013 року позов
ОСОБА_4 задоволено. Визнано припиненим
з 09 жовтня 2008 року договір поруки №
640/832-П832 від 29 грудня 2007 року укладений
між АКБ "Укрсоцбанк", ОСОБА_5 та ОСОБА_4
Вирішено питання щодо стягнення
судового збору.

В апеляційній скарзі ПАТ "Укрсоцбанк"
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову
ОСОБА_4 в задоволенні позову в повному
обсязі. На думку апелянта, рішення суду
ухвалено з порушенням норм
матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника позивача, дослідивши
надані докази та перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
місцевого суду в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором
поруки поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку.

Частиною 1 ст. 554 ЦК України визначено,
що у разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Однією з підстав припинення поруки,
передбаченою ч. 1 ст. 559 ЦК України є
зміна зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

У п. 22 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин"
судам роз'яснено, що відповідно до
частини першої статті 559 ЦК України
припинення договору поруки
пов'язується зі зміною забезпеченого
зобов'язання за відсутності згоди
поручителя на таку зміну та за умови
збільшення обсягу відповідальності
поручителя. При цьому обсяг
зобов'язання поручителя визначається
як умовами договору поруки, так і
умовами основного договору, яким
визначено обсяг зобов'язань боржника,
забезпечення виконання яких здійснює
поручитель. Проте якщо в договорі
поруки передбачено, зокрема,
можливість зміни розміру процентів за
основним зобов'язанням і строків їх
виплати тощо без додаткового
повідомлення поручителя та укладення
окремої угоди, то ця умова договору
стала результатом домовленості сторін
(банку і поручителя), а, отже, поручитель
дав згоду на зміну основного
зобов'язання.

Якщо в договорі поруки такі умови
сторонами не узгоджені, а з обставин
справи не вбачається інформованості
поручителя і його згоди на збільшення
розміру його відповідальності, то
відповідно до положень частини першої
статті 559 ЦК України порука
припиняється у разі зміни основного
зобов'язання без згоди поручителя,
внаслідок чого збільшується обсяг його
відповідальності.

Як вбачається з матеріалів справи,
умовами п. 1.1 вказаного договору поруки
передбачено, що поручитель
зобов'язується перед кредитором у
повному обсязі солідарно відповідати
за виконання позичальником зобов'язань
щодо повернення суми кредиту, сплати
відсотків за користування кредитом, а
також можливих штрафних санкцій, у
розмірі та у випадках, передбачених
договором кредиту № 640/832-К832 від 29
грудня 2007 року (а.с. 6). Крім того, п. 3.3.2
цього ж договору поруки передбачено, що
до моменту виконання забезпеченого
порукою зобов'язання, не змінювати умов
договору кредиту без попереднього
письмового погодження поручителя (а.с. 6
зворот).

Тобто, умовами договору поруки
передбачено, що кредитор не вправі без
згоди поручителя змінювати умови
основного договору, внаслідок чого
збільшується обсяг відповідальності
поручителя. Під "згодою поручителя"
розуміється як візування поручителем
змін до основного договору (шляхом
проставлення підпису уповноваженої
особи та печатки поручителя, якщо
останній є юридичною особою) та/або
отримання його письмової згоди з
такими змінами та/або шляхом обміну
листами, факсимільними повідомленнями
та/або укладення поручителем
додаткової угоди до цього договору
щодо внесення відповідних змін (а.с. ).

Проте, 29 грудня 2007 року між ПАТ
"Укрсоцбанк" та ОСОБА_5 було укладено
додаткову угоду № 1 до вказаного
кредитного договору, відповідно до
якої було збільшено процентну ставку
за користування кредитом з 13,3% до 15%
річних, а 29 грудня 2007 року між тими ж
сторонами була укладена додаткова
угода № 2 до кредитного договору та
збільшено процентну ставку за
користування кредитом з 15% до 15,06%
річних, встановлено новий кінцевий
термін повернення кредитної
заборгованості, а саме до 28 грудня 2025
року та змінено порядок сплати
процентів за користування кредитом.

Однак, докази про надання поручителем
ОСОБА_4 згоди банку на збільшення
процентної ставки за користування
кредитом, тобто на збільшення своєї
власної відповідальності, направлення
йому повідомлення про укладання
додаткових угод до кредитного договору
щодо внесення відповідних змін, в
матеріалах справи відсутні. Також,
зміст договору поруки не передбачає
можливість зміни розміру процентів за
основним зобов'язанням і строків їх
виплати без додаткового повідомлення
поручителя.

Таким чином, з'ясувавши обставини
справи та надавши належну оцінку
зібраним доказам, суд першої інстанції
дійшов правильного та обґрунтованого
висновку про те, що договір поруки,
укладений 29 грудня 2007 року між ОСОБА_4
та ПАТ "Укрсоцбанк" є припиненим в силу
ч. 1 ст. 559 ЦК України

Доводи апеляційної скарги, що рішення
суду ухвалено з порушенням норм
матеріального і процесуального права
безпідставні та спростовуються
матеріалами справи.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Укрсоцбанк"
відхилити, а рішення Центрального
районного суду м. Миколаєва від 17
травня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий

Судді