РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

12.11.2013

Франківський
районний суд м. Львова

у складі: головуючого - судді :
Дячишин В.Ф.

при секретарі :
Довба Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу
та зустрічними позовними заявами
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного
майна, нажитого подружжям під час
шлюбу, визнання права власності на 1/2
його частку, а також стягнення
аліментів та додаткових витрат на
утримання дітей, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
укладеного 29.04.1995 року, зареєстрованого
Відділом запису актів громадського
стану Виконавчого комітету Львівської
міської ради під реєстровим № 523.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що
29.04.1995 року між ним та ОСОБА_2 було
укладено шлюб. Від шлюбу у подружжя
народилося двоє дітей ОСОБА_4, 1997 р.н. та
ОСОБА_5, 2007 р.н. Стверджує про те, що
життя у шлюбі з відповідачкою не
склалось, втрачено почуття любові,
взаємоповаги і розуміння. Шлюбні
відносини фактично припинені, спільне
господарство не ведеться. За таких
обставин вважає, що збереження шлюбу та
подальше спільне життя з відповідачкою
буде суперечити його інтересам, тому
просить шлюб розірвати.

ОСОБА_2 звернулась до ОСОБА_1 із
зустрічними позовними заявами про
поділ спільного майна, нажитого
подружжям під час шлюбу, визнання права
власності на 1/2 його частку, а також
стягнення аліментів та додаткових
витрат на утримання дітей. Під час
розгляду справи по суті ОСОБА_2
уточнила позовні вимоги щодо поділу
майна подружжя шляхом визнання права
власності на 1/2 його частку.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що
між нею та позивачем не було досягнуто
згоди щодо поділу спільного майна
подружжя, а також розміру виплати
грошових коштів (аліментів) на
утримання дітей, тоді як посилання на
ці обставини у позовній заяві про
розірвання шлюбу відсутні. Стверджує
про те, що за час існування шлюбу
сторонами спору було спільно нажито
рухоме та нерухоме майно, яке є
спільною сумісною власністю подружжя,
яке підлягає до поділу в судовому
порядку. Крім того, враховуючи те, що
позивач ухиляється від утримання їхніх
дітей, ОСОБА_2 вважає, що до стягнення зі
ОСОБА_1 підлягають аліменти та
додаткові витрати, які викликані
особливими обставинами, а саме тяжкою
хворобою молодшої дитини.

Відповідно пункту 14 Постанови
Пленуму Верховного Суду України "Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" № 11 від 21.12.2007
року, - у випадку коли при розірванні
шлюбу в судовому порядку встановлено,
що подружжя не досягло згоди про те, з
ким із них будуть проживати
неповнолітні діти, про порядок та
розмір виплати коштів на утримання
дітей, дружини (чоловіка), а також про
поділ спільного майна подружжя, або
буде встановлено, що такої згоди
досягнуто, але вона порушує інтереси
дітей чи одного з подружжя, - суд
вирішує зазначені питання по суті
одночасно з вимогою про розірвання
шлюбу з дотриманням закону, який
регулює ці правовідносини.

Справа неодноразово
відкладалась. ОСОБА_1 подав до
матеріалів справи заяви від про
неможливість прибуття в судове
засідання та проведення розгляду
справи без його участі.

Представник ОСОБА_2 звернувся до суду
із заявою, у якій просить суд
розглядати спір без участі
відповідачки за первісним позовом на
підставі наявних у справі документів,
щодо постановлення заочного рішення не
заперечили.

Сторони в судове засідання
не з'явилися, явку уповноважених
представників не забезпечили, про час
та місце слухання справи були
повідомлені у встановленому Законом
порядку. За таких обставин суд
приходить до висновку про можливість
розгляду справи за відсутності сторін
по справі на підставі наявних у ній
доказів, з ухваленням заочного рішення
відповідно до статті 224 Цивільного
процесуального кодексу України.

В результаті повного та
всебічного дослідження всіх обставин
справи у їх сукупності та документів,
наявних у матеріалах справи, а також
перевіривши докази, яким
підтверджуються та спростовуються
позовні вимоги, суд приходить до
висновку про їх обґрунтованість
заявлених вимог та необхідність до їх
часткового задоволення керуючись
наступним.

Відносно первісно заявленого позову
про розірвання шлюбу судом було
встановлено, що 29.04.1995 року між ОСОБА_1
та ОСОБА_2 було укладено шлюб,
зареєстрований Відділом запису актів
громадського стану Виконавчого
комітету Львівської міської ради 29.04.1995
року під реєстровим № 523, що
підтверджується Свідоцтвом про
укладення шлюбу НОМЕР_5. У шлюбі було
народжено двоє дітей - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується
Свідоцтвом про народження НОМЕР_6 від
19.11.1997 року та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, що
підтверджується Свідоцтвом про
народження НОМЕР_7 від 17.07.2007 року.

Шлюбні відносини між сторонами
спору були фактично припинені з
початку 2012 року, що підтверджується
зверненням ОСОБА_1 23.01.2012 року до суду з
позовною заявою про розірвання шлюбу.
ОСОБА_2 не заперечує проти розірвання
шлюбу за умови поділу спільно нажитого
майна подружжя, а також призначення
аліментів на утримання двох малолітніх
дітей, оскільки позивач ухиляється від
вчинення таких дій.

Відповідно до ч.1 ст. 60 Цивільного
процесуального кодексу України,
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Аналізуючи обставини справи у їх
сукупності та їх підтвердження у
встановленому законом порядку, суд
приходить до висновку про
правомірність та обґрунтованість
застосування до спірних правовідносин
наступних норм матеріального права.

Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного
кодексу України шлюб припиняється
внаслідок його розірвання за позовом
одного з подружжя на підставі рішення
суду, відповідно до статті 110 цього
Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 110 Сімейного
кодексу України, позов про розірвання
шлюбу може бути пред'явлений одним із
подружжя.

Відповідно до ч.2 ст. 112 Сімейного
кодексу України, суд постановляє
рішення про розірвання шлюбу, якщо буде
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу суперечило
б інтересам одного з них, інтересам
їхніх дітей, що мають істотне значення.

За таких обставин суд, з'ясувавши
фактичні взаємини подружжя, причини
розірвання шлюбу, беручи до уваги
наявність двох дітей, а також розгляд у
даній справі позовних вимог про
стягнення аліментів та додаткових
витрат на їх утримання, приходить до
висновку про те що шлюб, укладений
29.04.1995 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
підлягає до розірвання, оскільки
сторони фактично розійшлися,
проживають окремо, спільного
господарства не ведуть, подружніх
стосунків не підтримують, відповідно
подальше спільне проживання є
неможливим та буде суперечити їхнім
інтересам.

Відносно зустрічного позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права
власності на 1/2 частину майна, набутого
подружжям під час шлюбу судом було
встановлено, що під час шлюбу сторонами
було набуто наступне рухоме та
нерухоме майно:

- земельна ділянка, площею 0.0028 га, у
гаражному кооперативі АДРЕСА_1, що
підтверджується Державним актом на
право приватної власності на землю
серії ІІ-ЛВ № 049368, який зареєстровано у
Книзі записів державних актів на право
приватної власності на землю під № 1467;

- легковий автомобіль марки "ВАЗ-2108" (1990
р.в.), бежевого кольору, р.н. НОМЕР_1,
свідоцтво про державну реєстрацію
серії НОМЕР_8 від 14.12.2000 року,
ідентифікатор кузова НОМЕР_9, що
підтверджується довідкою УДАІ ГУМВСУ у
Львівській області від 07.08.2013 року №
5264зп;

- легковий автомобіль марки "Рено Меган
1.6" (2006 р.в.), чорного кольору, р.н. НОМЕР_2,
свідоцтво про державну реєстрацію
серії НОМЕР_10 від 03.02.2007 року,
ідентифікатор кузова НОМЕР_11, що
підтверджується довідкою УДАІ ГУМВСУ у
Львівській області від 07.08.2013 року №
5264зп;

- легковий автомобіль марки "Рено
Колеос" (2010 р.в.), сірого кольору, р.н.
НОМЕР_3, свідоцтво про державну
реєстрацію серії НОМЕР_12 від 02.11.2010
року, ідентифікатор кузова НОМЕР_13, що
підтверджується довідкою УДАІ УМВСУ у
Волинській області від 21.08.2013 року №
11/5214;

- легковий автомобіль марки "ВАЗ-2121" (1991
р.в.), білого кольору, р.н. НОМЕР_4,
свідоцтво про державну реєстрацію
серії НОМЕР_14 від 12.11.2010 року,
ідентифікатор кузова НОМЕР_15, що
підтверджується довідкою УДАІ УМВСУ у
Волинській області від 21.08.2013 року №
11/5214.

Аналізуючи обставини справи
у їх сукупності та їх підтвердження у
встановленому законом порядку, суд
приходить до висновку про
правомірність та обґрунтованість
застосування до спірних правовідносин
наступних норм матеріального права.

Відповідно до ст. 60 Сімейного
кодексу України, майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 61
Сімейного кодексу України, об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя може бути будь-яке майно, за
винятком виключеного з цивільного
обороту. Об'єктом права спільної
сумісної власності є заробітна плата,
пенсія, стипендія, інші доходи,
одержані одним із подружжя.

Відповідно до ч.1 ст. 69
Сімейного кодексу України, дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст. 70
Сімейного кодексу України, у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 368
Цивільного кодексу України, спільна
власність двох або більше осіб без
визначення часток кожного з них у праві
власності є спільною сумісною
власністю. Майно, набуте подружжям за
час шлюбу, є їхньою спільною сумісною
власністю, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 372
Цивільного кодексу України, майно, що є
у спільній сумісній власності, може
бути поділене між співвласниками за
домовленістю між ними. У разі поділу
майна, що є у спільній сумісній
власності, вважається, що частки
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом.

Відповідно до ст. 328 Цивільного
кодексу України, право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Відповідно до ст. 392 Цивільного
кодексу України, власник майна може
пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Все перелічене вище майно
зареєстровано на праві власності за
ОСОБА_1 З огляду на дату реєстрації
шлюбу зі ОСОБА_2 (29.04.1995 року), - суд
приходить до обґрунтованого висновку
про те, що все наведене вище майно є
об'єктами права спільної сумісної
власності подружжя, набутого ним за час
шлюбу, а тому зустрічний позов ОСОБА_2
про визнання права власності на його 1/2
частину підлягає до задоволення у
повному обсязі.

Відносно зустрічного позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
аліментів та додаткових витрат на
утримання дітей судом було
встановлено, що у шлюбі народжено двоє
дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, що
підтверджується Свідоцтвом про
народження НОМЕР_6 від 19.11.1997 року та
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, що
підтверджується Свідоцтвом про
народження НОМЕР_7 від 17.07.2007 року.
Молодша дитина - ОСОБА_5 є інвалідом з
дитинства, що підтверджується медичним
висновком Комунальної 5-ї міської
клінічної лікарні № 19 від 27.11.2008 року.
Діагноз: дитячий церебральний параліч -
лівобічний геміпарез зі стійкими
руховими розладами. За характером та
клінічним перебігом захворювання
дитина потребує постійного лікування,
реабілітації та проходження
періодичних медичних і профілактичних
оглядів. З історії хвороби вбачається,
що хворому рекомендовано постійне
спостереження у невролога, ЛФК, масаж,
плавання, гідрокінозотерапія та
санаторно-курортне лікування.

Під час розгляду справи по суті
було встановлено, що діти - ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 постійно проживають з матір'ю -
ОСОБА_2 та перебувають на її утриманні.
Після звернення до суду з позовом про
розірвання шлюбу ОСОБА_1 не надає сім"ї
матеріального утримання, що не
спростовано відповідачем за
зустрічним позовом.

Аналізуючи обставини справи у
їх сукупності та їх підтвердження у
встановленому законом порядку, суд
приходить до висновку про
правомірність та обґрунтованість
застосування до спірних правовідносин
наступних норм матеріального права.

Відповідно до ст. 180 Сімейного
кодексу України, батьки зобов'язані
утримувати дитину до досягнення нею
повноліття.

Відповідно до ч.3 ст. 181
Сімейного кодексу України, за рішенням
суду кошти на утримання дитини
(аліменти) присуджуються у частці від
доходу її матері, батька і (або) у
твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.1 ст. 182
Сімейного кодексу України, при
визначенні розміру аліментів суд
враховує: стан здоров'я та матеріальне
становище дитини; стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів; наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
інші обставини, що мають істотне
значення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 183
Сімейного кодексу України, частка
заробітку (доходу) матері, батька, яка
буде стягуватися як аліменти на дитину,
визначається судом. Якщо стягуються
аліменти на двох і більше дітей, суд
визначає єдину частку від заробітку
(доходу) матері, батька на їх утримання,
яка буде стягуватися до досягнення
найстаршою дитиною повноліття.

Під час розгляду справи по
суті заявлених вимог було встановлено,
що вартість занять з плавання по
системі реабілітації хворого складає
800.00 грн. щомісячно, що підтверджується
довідкою СК "Аква-Віта-Спорт" № 24/ін від
06.06.2012 року. Документально підтверджена
вартість лікування хворої
дитини-інваліда (оплата лікувальних
процедур, медичних послуг та ліків) у
травні 2012 року склала 3975.10 грн. Крім
того, у зв'язку із необхідністю
утримувати сім'ю та підтримувати
здоров'я дітей ОСОБА_2 вимушена
працювати, у зв'язку із чим вона 03.01.2012
року уклала договір з фізичною особою
ОСОБА_7 про надання послуг по догляду за
хворою дитиною. Вартість таких послуг
складає 2000.00 грн. щомісячно. Таким
чином, щомісячні витрати ОСОБА_2 на
утримання дітей, один з яких є
інвалідом з дитинства, складають в
середньому 6000.00 грн. Згідно довідки
Франківського відділу соціального
захисту населення № 1537 від 27.03.2009 року
ОСОБА_2 не перебуває на обліку у
Франківському відділі соціального
захисту населення і не одержує жодних
видів допомог і компенсацій. Виплата
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею 3-річного віку припинена
з 02.01.2009 року.

Враховуючи встановлені
обставини справи, а також з огляду на
зміст ст. 180 Сімейного кодексу України,
суд приходить до обґрунтованого
висновку про наявність у ОСОБА_1
обов'язку нести спільні витрати по
утриманню обох дітей, до досягненню
ними повноліття.

Згідно довідки ГУ ПФУ в
Рівненській області від 02.11.2012 року №
6245/04 - ОСОБА_1 отримує дохід (пенсійне
забезпечення) у розмірі 16031.11 грн.
щомісячно.

Відповідно до ч.1 ст. 184
Сімейного кодексу України, якщо
платник аліментів має нерегулярний,
мінливий дохід, частину доходу одержує
в натурі, а також за наявності інших
обставин, що мають істотне значення,
суд за заявою платника або одержувача
може визначити розмір аліментів у
твердій грошовій сумі.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 має
стабільний дохід, а також з урахуванням
стану здоров'я та матеріального
забезпечення дітей, суд приходить до
обґрунтованого висновку про
призначення аліментів на їх утримання
у розмірі 1/4 від доходів відповідача до
досягнення найстаршою дитиною
повноліття.

Відповідно до ст. 185 Сімейного
кодексу України, той з батьків, з кого
присуджено стягнення аліментів на
дитину, а також той з батьків, до кого
вимога про стягнення аліментів не була
подана, зобов'язані брати участь у
додаткових витратах на дитину, що
викликані особливими обставинами
(розвитком здібностей дитини, її
хворобою, каліцтвом тощо). Розмір
участі одного з батьків у додаткових
витратах на дитину в разі спору
визначається за рішенням суду, з
урахуванням обставин, що мають істотне
значення. Додаткові витрати на дитину
можуть фінансуватися наперед або
покриватися після їх фактичного
понесення разово, періодично або
постійно.

Відповідно до п.18 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006
року, - до передбаченої ст. 185 СК участі в
додаткових витратах на утримання
дитини, викликаних особливими
обставинами (розвитком її здібностей,
хворобою, каліцтвом тощо), можна
притягати лише батьків. У цих випадках
ідеться про фактично зазнані або
передбачувані витрати, тому їх
необхідно визначати у твердій грошовій
сумі. При одночасному розгляді вимог
про стягнення аліментів і додаткових
витрат їх має бути визначено у рішенні
окремо.

Враховуючи оставини справи у
їх сукупності суд приходить до
обґрунтованого висновку про
зобов'язання ОСОБА_1 приймати участь у
додаткових витратах на утримання
малолітнього сина - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_4, які викликані особливими
обставинами, якими є хвороба та
інвалідність молодшої дитини, шляхом
стягнення грошових коштів у розмірі
2000.00 грн. щомісячно.

ОСОБА_1 звільнений від
сплати судового збору за подання
позовної заяви про розірвання шлюбу на
підставі п)8 ч.1 ст. 5 Закону України "Про
судовий збір".

ОСОБА_2 звільнена від сплати судового
збору за подання зустрічної позовної
заяви про стягнення аліментів та
додаткових витрат на утримання дитини
на підставі п)3 ч.1 ст. 5 Закону України
"Про судовий збір".

З огляду на майновий стан
позивачки за зустрічним позовом, а
також враховуючи перебування на її
утриманні двох неповнолітніх дітей,
один з яких є інвалідом з дитинства,
суд, керуючись ч.3 ст. 88 Цивільного
процесуального кодексу України
звільнив ОСОБА_2 від сплати судового
збору при поданні зустрічного позову
про поділ майна та визнання права
власності на 1/2 його частину на
підставі ст. 8 Закону України "Про
судовий збір".

Таким чином судові витрати по
сплаті судового збору підлягають до
компенсації за рахунок держави на
підставі ч.2 ст. 88 Цивільного
процесуального кодексу України у
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України згідно Постанови №
590 від 27.04.2006 року "Про граничні розміри
компенсації витрат, пов'язаних з
розглядом цивільних та
адміністративних справ, і порядок їх
компенсації за рахунок держави".

Враховуючи все вище наведене,
керуючись ст.ст. 328, 368, 372, 392 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 60, 61, 69, 70, 105, 110, 112,
181-183, 185 Сімейного кодексу України, ст. 50
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», Постановою Пленуму
Верховного Суду України «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006
року, Постановою Пленуму Верховного
Суду України "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя" від 21.12.2007 року, Постановою
Пленуму Верховного Суду України "Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" від 21.12.2007
року, ст.ст. 8, 10, 11, 57, 58, 60, 88, 209, 212, 213, 215, 217
Цивільного процесуального кодексу
України, суд, -

в и р і ш и в :

. Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про розірвання шлюбу - задовольнити.

Розірвати шлюб, укладений між
ОСОБА_1 та та ОСОБА_2 29.04.1995 року,
зареєстрований Відділом запису актів
громадського стану Виконавчого
комітету Львівської міської ради 29.04.1995
року під реєстровим № 523, що
посвідчувався Свідоцтвом про
укладення шлюбу НОМЕР_5.

Зустрічну позовну заяву
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права
власності на 1/2 частину майна, спільно
набутого подружжям за час шлюбу -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право
власності на 1/2 (ідеальну) частку від
загального складу майна, спільно
набутого подружжям за час шлюбу, а саме:

- земельну ділянку, площею 0.0028 га, у
гаражному кооперативі АДРЕСА_1, згідно
Державного акту про право приватної
власності на землю серії ІІ-ЛВ № 049368,
зареєстровано у Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю під № 1467;

- легковий автомобіль марки "ВАЗ-2108" (1990
р.в.), бежевого кольору, р.н. НОМЕР_1,
свідоцтво про державну реєстрацію
серії НОМЕР_8 від 14.12.2000 року,
ідентифікатор кузова НОМЕР_9;

- легковий автомобіль марки "Рено Меган
1.6" (2006 р.в.), чорного кольору, р.н. НОМЕР_2,
свідоцтво про державну реєстрацію
серії НОМЕР_10 від 03.02.2007 року,
ідентифікатор кузова НОМЕР_11;

- легковий автомобіль марки "Рено
Колеос" (2010 р.в.), сірого кольору, р.н.
НОМЕР_3, свідоцтво про державну
реєстрацію серії НОМЕР_12 від 02.11.2010
року, ідентифікатор кузова НОМЕР_13;

- легковий автомобіль марки "ВАЗ-2121" (1991
р.в.), білого кольору, р.н. НОМЕР_4,
свідоцтво про державну реєстрацію
серії НОМЕР_14 від 12.11.2010 року,
ідентифікатор кузова НОМЕР_15.

Позовну заяву ОСОБА_2. до ОСОБА_1
про стягнення аліментів та додаткових
витрат на утримання дітей -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки -
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина - ОСОБА_5.,
ІНФОРМАЦІЯ_4, у розмірі 1/4 від
загального обсягу його доходів
щомісячно, починаючи з 27.06.2012 року до
досягнення старшою дитиною повноліття
ІНФОРМАЦІЯ_5.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання
малолітнього сина - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_4, які викликані особливими
обставинами - хворобою та інвалідністю
молодшої дитини, у розмірі 2000.00 грн.
щомісячно.

В решті заявлених позовних вимог -
відмовити.

Заява про перегляд заочного рішення
може бути подано протягом десяти днів з
дня отримання його копії .

На рішення суду може бути подано
апеляційну скаргу протягосм десяти
днів з дня його проголошення. Особи які
брали участь у справі , але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
Дячишин Віра Феодосіївна