Справа № 490/9157/13-ц
28 листопада 2013 року
Центральний районний суд м. Миколаєва у
судді Подзігун Г.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Миколаєві
цивільну справу за позовом ТОВ
"Український центр поводження з
відходами" до ОСОБА_1 , третя особа
ОСОБА_2 про визнання трудового договору
ТОВ "Український центр поводження з
відходами" звернулося до суду із
позовом до ОСОБА_1про визнання
трудового договору №3 від 16.09.2011 року
В обгрунтування позовних вимог позивач
вказував, що згідно статуту товариства
приймати на роботу працівників та
укладати трудові договори має лише
виконавчий орган підприємства, а саме
генеральний директор ТОВ "Український
центр поводження з відходами". При
цьому трудовий договір №3 від 16.09.2011
року був укладений від імені
підприємства ОСОБА_2, який не мав права
на укладання такого договору, оскільки
згідно виданої 29.06.2011 року довіреності
№8 він має право представляти інтереси
товариства з третіми особами,
здійснювати пошук потенціальних
клієнтів, розробляти проекти договорів
про надання послуг, укладати від імені
товариства правочини про надання
послуг, виконання робіт товариством.
При цьому зазначав, що перелік
повноважень є вичерпним, тобто інших
договорів ОСОБА_2 не мав права
Представник позивача в судове
засідання не з'явився, надав суду заяву
про розгляд справи за його відсутності,
вимоги позову підтримав, проти
заочного розгляду справи не
Відповідач у судове засідання не
з'явився, причини неявки суду не
повідомив, заперечень проти позову не
Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився, надав суду заяву про
розгляд справи за його відсутності та
вказав, що трудовий договір №3 від
16.09.2011 року він не підписував, оскільки
в нього не було повноважень на
підписання цього договору та прийняття
на роботу працівників товариства.
Ухвалою суду справу розглянуто за
відсутності учасників процессу в
порядку заочного провадження, оскільки
у справі достатньо даних про права та
Вивчивши доводи позову, дослідивши
письмові докази, суд встановив
Як вбачається із матеріалів справи, ТОВ
"Український центр поводження з
відходами" є юридичною особою, яка
створена з метою одержання
відповідного прибутку та здійснює свою
діяльність у відповідності до Закону
України «Про господарські
підприємства» Цивільного та
Господарського кодексів України,
іншого чинного в Україні законодавства
Згідно довідки наданої Головним
управлінням регіональної статистики
АА №784758 ТОВ "Український центр
поводження з відходами" розташоване в
м.Києві по вул.Козелецька, 24,
організаційно-правова форма за КОПФГ -
товариство з обмеженою
відповідальністю, види діяльності за
КВЕД-2010 : 38.12 збирання небезпечних
відходів, 38.11 збирання безпечних
відходів, 38.12 оброблення та видалення
безпечних відходів, 38.22 оброблення та
видалення небезпечних відходів, 38.22
відновлення відсортованих відходів,
46.19 діяльність посередників у торгівлі
товарами широкого асортименту.
Як вбачається з матеріалів
справи,16.09.2011 р. ОСОБА_1 та ТОВ
«Український центр поводження з
відходами» в особі керівника
регіонального представництва ОСОБА_2,
який діяв на підставі довіреності №8
від 11.07.2011 р., уклали трудовий договір
№3, відповідно до якого ОСОБА_1 повинен
виконувати обов'язки помічника
керівника регіонального
представництва строком до 19.09.2014 р. із
заробітною платою в розмірі 3 500 грн.
Зазначений договір містить факсиміле
підпису ОСОБА_2 з прикладенням печатки
підприємства під №8.
Як зазначає в позові позивач, даний
договір є недійсним. При цьому суд
вважає позицію позивача обгрунтованою
виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 43 Конституції України
кожен має право на працю, що передбачає
можливість заробляти собі на життя
роботою, яку він вільно обирає або на
яку вільно погоджується.
Згідно з ч. 2 ст. 2 КЗпП України,
працівники реалізують право на працю
шляхом укладення трудового договору
про роботу на підприємстві, в установі,
організації або з фізичною особою.
Відповідно до ст. 21 КЗпП України,
трудовий договір - це угода між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом чи фізичною
особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядкові, а
власник підприємства, установи,
організації або уповноважений ним
орган чи фізична особа зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.
Шляхом укладення трудового договору з
роботодавцями громадяни реалізують
своє конституційне право на працю,
добровільно вступають у трудові
правовідносини, набуваючи конкретних
трудових прав і обов'язків. Трудовий
договір є основним юридичним фактом, з
яким пов'язано виникнення, зміна чи
припинення трудових правовідносин.
Відповідно до ст. 24 КЗпП України,
трудовий договір укладається, як
правило, в письмовій формі. При
укладенні трудового договору
громадянин зобов'язаний подати паспорт
або інший документ, що посвідчує особу,
трудову книжку, а у випадках,
передбачених законодавством, - також
документ про освіту (спеціальність,
кваліфікацію), про стан здоров'я та інші
документи. Укладення трудового
договору оформляється наказом чи
розпорядженням власника або
уповноваженого ним органу про
зарахування працівника на роботу.
Трудовий договір вважається укладеним
і тоді, коли наказ чи розпорядження не
були видані, але працівника фактично
було допущено до роботи.
Виходячи з системного аналізу норм
трудового законодавства також
випливає, що трудова діяльність, яка
протікає в рамках трудового договору,
характеризується наступними правовими
ознаками: - праця здійснюється в рамках
певного підприємства, установи,
організації (юридичної особи) або в
окремого громадянина (фізичної особи); -
шляхом виконання в роботі вказівок і
розпоряджень власника або
уповноваженого ним органу і під
гарантовану оплату; - виконання роботи
певного виду (трудової функції); -
здійснення трудової діяльності
відбувається, як правило, в колективі
працівників (трудовому колективі) з
дотриманням правил внутрішнього
трудового розпорядку; - виконання
протягом встановленого робочого часу
певної міри праці (норм праці); -
отримання від роботодавця у
встановлені терміни грошової
винагороди за роботу, що виконується; -
забезпечення роботодавцем гарантій у
встановлених випадках; - участь
роботодавця в фінансуванні
соціального страхування працівника.
Відповідно до п.7 постанови №9 від 06.11.1992
року «Про практику розгляду судами
трудових спорів» фактичний допуск до
роботи вважається укладенням
трудового договору незалежно від того,
чи було прийняття на роботу належним
чином оформлене, якщо робота
проводилася за розпорядженням чи з
відома власника або уповноваженого
В ході розгляду справи судом
встановлено, що ОСОБА_2, який, виходячи
зі змісту договору, діяв від імені
товариства при його укладанні, не мав
таких повноважень, оскільки
довіреністю №8 від 29.1.06.2011 року він
уповноважнений лише представляти
інтереси товариства з третіми особами,
здійснювати пошук потенційних
клієнтів, розробляти проекти договорів
про надання послуг, укладати від імені
товариства правочини про надання
послуг, виконання робіт товариством.
При цьому ОСОБА_2 особисто не
підписував трудовий договір №3 від
16.09.2011 року, оскільки у договорі стоїть
Згідно довіреності №8 від 29.06.2011 року
яка уповноважує ОСОБА_2 діяти від імені
ТОВ «Український центр поводження з
відходами» строк її складає до 31.12.2011
року. Отже трудовий договір не може
укладатися на строк якій більше ніж
строк дійсності довіреності.
Також рішенням Центрального районного
суду м.Миколаєва від 01.10.2013 року
встановлено, що трудовий договір №3 від
16.09.2011 р. було підписано з боку
підприємства, особою, яка не мала
повноважень від власника підприємства
на здійснення прийому співробітників
на роботу до ТОВ «Український центр
поводження з відходами». Так,
відповідно до п. 10.7.5. Статуту
відповідача від 21.04.2011 р. (діяв на час
підписання трудового договору №3)
затвердження штатного розкладу
товариства, здійснення найму, переводу
та звільнення персоналу покладено
виключно на генерального директора.
Крім того, відповідачем не було надано
належних доказів, які підтверджують
направлення відповідачу заяви про
прийом на роботу, документів, що
передбачені ч. 2 ст. 24 КЗпП України
(паспорт, трудова книжка). Всупереч
вимог цієї статті укладення трудового
договору не було оформлено наказом чи
розпорядженням власника або
уповноваженого ним органу про
зарахування працівника на роботу, яким
є генеральний директор товариства. З
книги обліку руху трудових книжок і
вкладишів до них не підтверджується
прийом та зберігання трудової книжки
позивача на цьому підприємстві.
Відсутність трудових відносин між
сторонами підтверджуються
відомостями, що містяться в штатних
розписах відповідача від 12.09.2011 р.,
01.10.2011 р., 01.11.2011 р., 01.12.2011 р., 15.12.2011 р.,
01.02.2012 р., 01.03.2012 р., з яких не вбачається
існування посади помічника або
заступника керівника регіонального
Виходячи з критеріїв встановлених
законодавством до трудових відносин та
враховуючи вищезазначені норми КЗпП
України, суд приходить до висновку, що
сторони не вступили у трудові
Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вичнення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, піятою та шостою статті
Згідно вимог ч.1 ст.203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити
Цивільному Кодексу України, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам.
Відповідно до ст. 10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін, сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості та кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень. Відповідно
до ч. 1, ст. 11 ЦПК України, суд розглядає
цивільні справи за зверненням фізичних
осіб в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.
Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини
справи, які за законом мають бути
підтвердженні певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Предметом доказування під
час судового розгляду є факти, які
обґрунтовують заявлені вимоги чи
заперечення або мають інше значення
для вирішення справи і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення ( ч. 1 ст. 179 ЦПК України).

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі.

Враховуючи вищевикладене суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
обґрунтовані та підлягають
задоволенню. Тому слід визнати
недійсним трудовий договір № 3, що був
укладений 16.09.2011 року між ТОВ
"Український центр поводження з
відходами" та ОСОБА_1

У відповідності зі ст. 88 ЦПК України з
відповідача слід стягнути на користь
позивача судовий збір в розмірі 114,70
грн.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України
, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ТОВ "Український центр
поводження з відходами" до ОСОБА_1,
третя особа ОСОБА_2, про визнання
трудового договору недійсним -
задовольнити.

Визнати недійсним трудовий договір № 3,
що був укладений 16.09.2011 року між ТОВ
"Український центр поводження з
відходами" та ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ
"Український центр поводження з
відходами" судовий збір в розмірі 114,70
грн.

Заява про перегляд заочного рішення
може бути подана відповідачем протягом
десяти днів з моменту отримання копії
даного рішення.

Рішення може бути оскаржене через суд
першої інстанції до апеляційного суду
Миколаївської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

СУДДЯ
Г.В. ПОДЗІГУН