Справа № 318/2833/13-ц
Номер провадження №6/318/46/2013
У Х В А Л А

"02" грудня 2013 р.
м. Кам'янка-Дніпровська

Кам'янсько-Дніпровський районний суд
Запорізької області у складі:
головуючого - судді Васильченка В.В.;
при секретарі - Крук О.В.; за участю
представників: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за заявою
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи, що не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору: Відділ державної виконавчої
служби Енергодарського міського
управління юстиції Запорізької
області Орган опіки та піклування в
особі служби у справах дітей
Енергодарської міської ради
Запорізької області про визнання
виконавчого листа таким, що не підлягає
виконанню,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про
визнання виконавчого листа таким, що не
підлягає виконанню, в якій зазначає, що
заочним рішенням
Кам'янсько-Дніпровського районного
суду Запорізької області від 04.11.2011
року позов ОСОБА_5 до нього за участю
третіх осіб без самостійних вимог
Органу опіки та піклування
Кам'янсько-Дніпровської районної
державної адміністрації, про
відібрання дитини було задоволено:
вирішено відібрати малолітнього
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, від нього та
повернути його матері ОСОБА_5. Рішення
набуло чинності та судом було видано
виконавчий лист. Заявник вказує, що
15.02.2012 року ВДВС Енергодарського МУЮ
було відкрито виконавче провадження
згідно виконавчого листа № 2-736,
виданого 04.11.2011 року
Кам'янсько-Дніпровським районним судом
Запорізької області про відібрання
малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, від
ОСОБА_4, повернути малолітнього ОСОБА_6
його матері ОСОБА_5 Державним
виконавцем 22.03.2012 року були розпочаті
виконавчі дії, а саме: була спроба
відібрати дитину від батька та
передати його матері. До проведення
виконавчих дій було залучено
представника органу опіки та
піклування, однак дитина стала
відвертатись від матері, триматися за
батька, нервувати, ховати обличчя,
розплакався.

Заявник посилається в своїй заяві на
те, що було чотири спроби виконати
судове рішення з перервами для надання
дитині можливості заспокоїтися. Дитина
усі чотири рази реагувала однаково.
Заявник зазначає, що виконати рішення
суду не вдалося за можливе, про ще було
складено акт державного виконавця.
Начальник служби у справах дітей в м.
Енергодар Черноус О.E., яка була
присутньою під час виконавчих дій,
надала на адресу начальника ВДВС
Енергодарського МУЮ Запорізької
області висновок, в якому відобразила
факти, які мали місце під час
виконавчих дій, а саме негативну,
психологічно тяжку реакцію сина ОСОБА_6
на пропозицію матері піти до неї.
Спроба виконати виконавчий документ і
передати дитину закінчилася невдало, у
зв'язку з тим, що дитина відмовилася йти
до матері. ОСОБА_4 вказує, що проведені
виконавчі дії по виконанню рішення
Кам'янсько-Дніпровського районного
суду Запорізька області про відібрання
ОСОБА_6 від нього та передачі його
матері здійснити неможливо, дитина
категорично не хоче йти до матері. На
теперішній час дитина, як і раніше,
проживає із заявником.

Заявник вказує на те, що малолітній
ОСОБА_6 жодного разу не бачив матір,
вона не телефонувала йому, не
призначала часу, коли їй буде зручно
спілкуватися з сином. Таке ставлення
матері до дитини є підтвердженням того,
що сином вона не цікавиться зовсім.
Заявник вказує, що існуюча ситуація
негативно впливає на дитину. Всі
проведені ВДВС виконавчі дії, вже
нанесли та наносять далі шкоду
емоційному розвитку малолітньої
дитини. Заявник зазначає, що дитина
агресивно реагує на бажання матері
ОСОБА_5 контактувати з ним,
закінчується все плачем дитини та
істерикою. ОСОБА_4 зазначає, що у дитини
пропав апетит, вона відмовляється від
їжі, сидить мовчки та не їсть, став
мовчазним, часто уві сні плаче,
розмовляє і кричить, іноді,
розповідаючи щось, починає заїкатися.
ОСОБА_4 навіть змушений був звертатися
за допомогою до спеціаліста - дитячого
психолога. ОСОБА_4 вказує, що виконавчий
лист є таким, що не підлягає виконанню,
з огляду на те, що провести виконавчі
дії та виконати рішення суду, яке
підлягає примусовому виконанню, не
вдається. Просив суд визнати
виконавчий лист, виданий на підставі
рішення Кам'янсько-Дніпровського
районного суду Запорізької області від
04.11.2011 року за № 2-736, таким, що не
підлягає виконанню.

У судове засідання заявник не з'явився,
справу просив розглядати без його
участі за участю його представників за
довіреністю (а.с. 12, 23,0 24, 40) ОСОБА_1 та
ОСОБА_7 (а.с. 22), які особисто брали
участь при розгляді справи та
підтримали заявлені вимоги.

ОСОБА_5 до суду не з'явилась, просила
справу розглядати за її відсутності
(а.с 41). Її представник за довіреністю
ОСОБА_2 заперечувала проти заявлених
вимог, суду пояснила, що судом вирішено,
що дитина повинна проживати з матір'ю.
ОСОБА_4 ховає дитину від матері, не
бажає, щоб дитина її знала. Представник
не погоджується з тим, що дитина плаче,
боїться мене, на виконавчих діях вона
особисто була присутня, є відеозаписи,
де видно, що дитина нормально
спілкується з матір'ю, розмовляє з нею,
грається, особистого неприйняття
матері дитиною немає. Також
представник пояснила, що дитина не
бачила матір лише з тих причин, що є
перешкоди з боку батька, він
неодноразово погрожував ОСОБА_5,
намагався залякати її, коли вона була
вагітна, що стало підставою для
неодноразових звернень до
правоохоронних органів за допомогою,
перевірка обставин ще триває.
Представник пояснила, що насправді
дитина проживає в с. Водяне, а не в м.
Енергодар, що також є зафіксованим на
відеозапису, будучи присутньою в
квартирі в м. Енергодар, в якій він з
дитиною нібито проживає, бачила, що
кімната є малою, неприбраною, немає
належних речей для дитини. Також
пояснила, що ОСОБА_5 вимушена була
звертатись до органів масової
інформації, програма «Надзвичайні
новини» приїжджала до с. Водяне, до
будинку, де фактично з дідом та бабою
живе її син, в сюжеті зафіксовано, що
колишні свекри дуже агресивно
ставляться, негативно про нею
висловлюються та про всю її родину.
Представник ОСОБА_2 зазначила, що для
визнання виконавчого листа таким, що не
підлягає виконанню, немає ані
матеріально-правових, ані
процесуальних підстав. Щодо зміни
обставин, на які посилається ОСОБА_4, то
справа про це за його позовом
розглядається Енергодарським судом, на
теперішній час розгляд триває. Рішення
суду від 04.11.2011 року не є скасованим,
зміненим, немає іншого рішення суду,
яке б за своїм змістом визначало б
місце проживання дитини не зі мною.
Просила суд залишити без задоволення
заяву ОСОБА_4 про визнання виконавчого
листа таким, що не підлягає виконанню.

Представник служби у справах дітей
Енергодарської міської ради Суворова
Л.Б. до судового засідання не з'явилась,
надала суду заяву з проханням
розглядати справу за її відсутності,
зазначила, що не заперечує проти
задоволення вимог заявника (а.с. 30, 31, 38).

Представник ВДВС Плевако О.А, суду
пояснила, що вона на теперішній час є
державним виконавцем, в провадженні
якої перебуває виконавче провадження
по виконанню виконавчого листа № 2-736
від 04.11.2011 року, ще жодних дій особисто
нею проведено не було, в її провадження
цей лист надійшов нещодавно, вона не
вживала жодних виконавчих дій. Також
суду пояснила, що державний виконавець
має право у разі труднощів з
відібранням дитини подати подання про
поміщення дитини до лікувального
закладу, а звідти передати її матері, а
також має повноваження накладати штраф
за невиконання судового рішення на
боржника та подати подання до
правоохоронних органів у разі ухилення
боржника за невиконання рішення суду.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення представників,
суд приходить до наступного висновку.

04 листопада 2011 року
Кам'янсько-Дніпровським районним судом
Запорізької області було прийнято
заочне рішення про відібрання
малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, від
ОСОБА_4 та передання його матері ОСОБА_5
(а.с. 5). Зазначене рішення набуло
чинності, підлягало негайному
виконанню, було видано виконавчий лист.

Постановою державного виконавця
Пушкалова Д.О. ВДВС Енергодарського МУЮ
від 15.02.2012 року було відрито виконавче
провадження на підставі зазначеного
виконавчого листа (а.с. 6-7).

Судом встановлено, що протягом часу з
відкриття провадження було проведено
виконавчі дії, про що свідчать акти від
19.03.2012 р. (а.с. 107), від 20.03.2012 р. (а.с. 106), від
22.03.2012 р. (а.с. 103), від 07.05.2012 р. (а.с. 8), від
14.12.2012 р. (а.с. 9, 85) та від 17.07.2013 р. (а.с. 81).
Судом встановлено, що часто в дні
проведення виконавчих дій боржника з
дитиною за адресою проведення
виконавчих дій в АДРЕСА_1, не було, в
матеріалах виконавчого провадження
відсутні пояснення боржника, з якої
причини від був відсутній у
призначений час за цією адресою для
виконання рішення суду, в матеріалах
виконавчого провадження також
відсутні й документи, що свідчать про
спонукання до виконання дій, немає
постанов про накладення штрафів,
подань, що свідчить про неналежне ви
конання державною виконавчою службою в
повній мірі своїх прав та обов'язків по
виконанню рішення суду, передбачених
законом України «Про виконавче
провадження».

Сторона стягувача вважала, що
виконавчі дії проводились з численними
порушеннями, реагуючи на недотримання
норм закону скаргами та зауваженнями
(а.с. 47, 55, 56, 58) в порядку користування
своїми правами заявляла клопотання
(а.с. 100).

В актах від 07.05.2012 р. (а.с. 8) та від 14.12.2012
р. (а.с. 9) про проведення виконавчих дій
зазначено, що виконати рішення суду не
вдалося, так як дитина не виявила
бажання та відмовилась йти до матері.

Судом встановлено, що при складанні
акту від 14.12.2013 року було додано
зауваження, які викладено в повному
обсязі на зворотному боці а.с 85.
Адвокатом ОСОБА_2 було зафіксовано в
зауваженнях, що при виконавчих діях
незаконно були присутні сторонні
особи, які втручалися у проведення
виконавчих дій та перешкодили
виконавчим діях, вирвавши дитину з рук
матері. Адвокатом ОСОБА_8, який
представляв інтереси ОСОБА_4,
зазначено, що дитина на пропозицію піти
до матері відмовилася це зробити, що
ОСОБА_5 штовхнула ОСОБА_9, яка вирвала у
неї з рук дитину.

З цього приводу було подано скарги та
звернення (а.с. 55, 56), на які було
заявнику надано відповідь про
відсутність повноважень, по суті
звернення відповіді на дано не було,
про що свідчать матеріали справи на а.с.
57. Однак на підставі звернень було
проведено перевірку, про що складено
акт від 23.01.2013 року (а.с. 83), дослідивши
який суд приходить до висновку, що
пояснення для перевірки було надано
державним виконавцем Бень Ю.Й., хоча
обставини виконання рішення мав
пояснювати державний виконавець
Пушкалов Д.О., який проводив в той час
виконавчі дії. Також з цим актом є
ознайомленою не той державний
виконавець, дії якого в скарзі
вважаються неналежними, а інший
державний виконавець - Бень Ю.Й., тому
відомості щодо повноти використання
наданих законом повноважень та
відповідності всіх дій державного
виконавця вимогам закону, викладені в
акті від 23.01.2013 року, суд піддає сумніву.

Згідно до ст. 369 ЦПК України виконавчий
лист має відповідати вимогам до
виконавчого документа, встановленим
Законом України "Про виконавче
провадження". Суд, який видав
виконавчий лист, може за заявою
стягувача або боржника визнати
виконавчий лист таким, що не підлягає
виконанню, та стягнути на користь
боржника безпідставно одержане
стягувачем за виконавчим листом. Суд
розглядає заяву в десятиденний строк у
судовому засіданні з повідомленням
стягувача та боржника і постановляє
ухвалу. Неявка стягувача і боржника не
є перешкодою для розгляду заяви.

Згідно із ст. 1 закону України «Про
виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів - це
сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України, про що
зазначено в ст. 2 цього закону.

Стаття 5 закону України «Про виконавче
провадження» встановлює, що вимоги
державного виконавця щодо виконання
рішень обов'язкові для всіх органів,
організацій, посадових осіб, фізичних і
юридичних осіб на території України.
Невиконання законних вимог державного
виконавця тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

Судом встановлено, що на боржника
ОСОБА_4 постановою державного
виконавця Волович О.П. від 05.12.2011 р. було
накладено штраф в сумі 340 грн. за
невиконання законних вимог виконавця
та невиконання рішення суду від 04.11.2011
р. за № 2-736/2011 (а.с. 46), даних про сплату
штрафу в матеріалах виконавчого
провадження немає. Представник ВДВС
пояснила, що про ці обставини їй
невідомо, так як вона нещодавно
прийняла виконавче провадження для
виконання.

Стаття 11 Закону України «Про виконавче
провадження» встановлює такі
обов'язки державного виконавця та
надає йому такі права:

1. Державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

2. Державний виконавець:

- здійснює заходи, необхідні для
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом;

- надає сторонам виконавчого
провадження та їх представникам
можливість ознайомитися з матеріалами
виконавчого провадження;

- розглядає заяви сторін та інших
учасників виконавчого провадження і
їхні клопотання;

- заявляє в установленому порядку про
самовідвід за наявності обставин,
передбачених цим Законом;

- роз'яснює сторонам їхні права і
обов'язки.

3. Державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право:

1) проводити перевірку виконання
боржниками рішень, що підлягають
виконанню відповідно до цього Закону;

2) здійснювати перевірку виконання
юридичними особами всіх форм
власності, фізичними особами,
фізичними особами - підприємцями
рішень стосовно працюючих у них
боржників;

3) з метою захисту інтересів стягувача
одержувати безоплатно від органів,
установ, організацій, посадових осіб,
сторін та учасників виконавчого
провадження необхідні для проведення
виконавчих дій пояснення, довідки та
іншу інформацію, у тому числі
конфіденційну;

4) безперешкодно входити до приміщень і
сховищ, що належать боржникам або
зайняті ними, проводити огляд
зазначених приміщень і сховищ, у разі
необхідності примусово відкривати та
опечатувати такі приміщення і сховища;

5) накладати арешт на майно боржника,
опечатувати, вилучати, передавати таке
майно на зберігання та реалізовувати
його в установленому законодавством
порядку;

6) накладати арешт на кошти та інші
цінності боржника, зокрема на кошти,
які перебувають на рахунках і вкладах у
банках, інших фінансових установах, на
рахунки в цінних паперах, а також
опечатувати каси, приміщення і місця
зберігання грошей;

7) за згодою власника використовувати
приміщення, у тому числі комунальної
власності, для тимчасового зберігання
вилученого майна, а також транспортні
засоби стягувача або боржника для
перевезення майна;

8) звертатися до суду, який видав
виконавчий документ, із заявою про
роз'яснення рішення, про видачу
дубліката виконавчого документа, про
встановлення чи зміну порядку і
способу виконання, про відстрочку та
розстрочку виконання рішення;

9) звертатися до органу (посадової
особи), який видав виконавчий документ,
про роз'яснення змісту документа;

10) звертатися до суду з поданням про
розшук боржника - фізичної особи або
дитини чи про постановлення
вмотивованого рішення про примусове
проникнення до житла чи іншого
володіння боржника - фізичної або іншої
особи, в якої перебуває майно боржника
чи майно та кошти, належні боржникові
від інших осіб, або дитина, стосовно
якої складено виконавчий документ про
її відібрання;

11) викликати фізичних осіб, посадових
осіб з приводу виконавчих документів,
що знаходяться у виконавчому
провадженні, а в разі неявки боржника
без поважних причин виносити постанову
про його привід через органи
внутрішніх справ;

12) залучати у встановленому порядку до
провадження виконавчих дій понятих,
працівників органів внутрішніх справ,
інших осіб, а також експертів,
спеціалістів, а для оцінки майна -
суб'єктів оціночної діяльності -
суб'єктів господарювання;

13) накладати стягнення у вигляді штрафу
на фізичних, юридичних та посадових
осіб у випадках, передбачених законом;

14) застосовувати під час провадження
виконавчих дій відеозапис, фото- і
кінозйомку;

15) у процесі виконання рішень за
наявності вмотивованого рішення суду
про примусове проникнення до житла чи
іншого володіння фізичної особи
безперешкодно входити на земельні
ділянки, до житлових та інших приміщень
боржника - фізичної особи, особи, у якої
знаходиться майно боржника чи майно та
кошти, належні боржникові від інших
осіб, проводити в них огляд, у разі
необхідності примусово відкривати їх в
установленому порядку із залученням
працівників органів внутрішніх справ,
опечатувати такі приміщення,
арештовувати, опечатувати та вилучати
належне боржникові майно, яке там
перебуває та на яке за законом можливо
звернути стягнення;

16) вимагати від матеріально
відповідальних і посадових осіб
боржників - юридичних осіб або від
боржників - фізичних осіб надання
пояснень за фактами невиконання рішень
або законних вимог державного
виконавця чи іншого порушення вимог
законодавства про виконавче
провадження;

17) з метою профілактичного впливу
повідомляти органам державної влади,
громадським об'єднанням, трудовим
колективам і громадськості за місцем
проживання або роботи особи про факти
порушення нею вимог законодавства про
виконавче провадження;

18) у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням;

19) у разі необхідності залучати до
проведення чи організації виконавчих
дій суб'єктів господарювання, у тому
числі на платній основі, за рахунок
авансового внеску стягувача;

20) здійснювати інші повноваження,
передбачені цим Законом та іншими
законами.

З матеріалів виконавчого провадження
суд вбачає, що державним виконавцем не
в повній мірі було дотримано своїх
обов'язків. Так, клопотання сторони
стягувача від 17.07.2013 р. (а.с. 73) залишено
без розгляду, документів, що свідчать
про розгляд цього клопотання, в
матеріалах виконавчого провадження
немає.

Також клопотання від 22.03.2012 р. (а.с. 100)
сторони стягувача ОСОБА_5 про внесення
подання про встановлення способу
виконання рішення суду взагалі не
розглядалося, відповіді на нього в м
матеріалах виконавчого провадження
немає.

Крім того, судом встановлено, що
кореспонденція з ВДВС Енергодарського
МУЮ направляється з порушеннями
строків, передбачених ст. 49 ч. 3 Закону
України «Про виконавче провадження»,
яка встановлює, що постанову про
закінчення виконавчого провадження
повинно бути направлено сторонам
протягом трьох днів, однак таку
постанову від 22.06.2013 р. стягувачу ОСОБА_4
до м. Кам 'янка-Дніпровська було лише
06.09.2013 р., про що свідчить квитанція з
Укрпошти від 06.09.2013 р. за № 1487 (а.с. 90).

Недотримання державним виконавцем
вимог закону також підтверджується
також тим, що дорученням Головного
управління юстиції в Запорізькій
області від 23.08.2012 р. за № О-1354/10.12 було
проведено перевірку, кою встановлено
неналежність проведення виконавчих
дій (а.с. 95), у зв'язку з чим було
скасовано постанову про закінчення
виконавчого провадження (а.с. 94),
зобов'язано відновити його, що було
здійснено (а.с. 97), своєчасно направляти
сторонам та суду запит про повернення
виконавчого листа, попереджено про
персональну відповідальність за
своєчасне виконання доручення.

Ст. 124 Конституції України встановлює,
що судові рішення ухвалюються судами
іменем України і є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Стаття 14 ЦПК України регламентує, що
судові рішення, що набрали законної
сили, обов'язкові для всіх органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України, а
у випадках, встановлених міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України, - і
за її межами. Невиконання судового
рішення є підставою для
відповідальності, встановленої
законом. Обов'язковість судового
рішення не позбавляє осіб, які не брали
участі у справі, можливості звернутися
до суду, якщо ухваленим судовим
рішенням порушуються їхні права,
свободи чи інтереси.

Згідно до п. 1 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18 грудня 2009
року № 14 «Про судове рішення у
цивільній справі» судові рішення, що
набрали законної сили, обов'язкові для
всіх органів державної влади і органів
місцевого самоврядування, підприємств,
установ, організацій, посадових чи
службових осіб та громадян і
підлягають виконанню на всій території
України, а у випадках, встановлених
міжнародними договорами, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, - і за її межами (частина
перша статті 14 ЦПК).

Стаття 77 Закону України «Про виконавче
провадження» зазначає, під час
виконання рішення про відібрання
дитини державний виконавець провадить
виконавчі дії за обов'язковою участю
особи, якій дитина передається на
виховання, із залученням представників
органів опіки і піклування. За
необхідності державний виконавець
може звернутися до суду з поданням щодо
вирішення питання про тимчасове
влаштування дитини до дитячого або
лікувального закладу. У разі якщо
боржник перешкоджає виконанню рішення
про відібрання дитини, до нього
застосовуються заходи, передбачені
законом.

Згідно до листа Департаменту державної
виконавчої служби від 18.12.2006 р. за №
25-1/899/7 "Щодо порядку підготовки та
надіслання державними виконавцями до
суду подань і заяв" державний
виконавець при здійсненні виконавчого
провадження має право звернутися до
суду для вирішення наступних питань: 2)
відстрочка і розстрочка виконання,
зміна чи встановлення способу і
порядку виконання (абзац дев'ятий
частини третьої статті 5, стаття 33,
частина сьома статті 50, частина восьма
статті 79 Закону України "Про виконавче
провадження", стаття 373 ЦПК України,
стаття 121 ГПК України, стаття 263 КАС
України); 4) вирішення питання про
тимчасове влаштування дитини до
дитячого або лікувального закладу
(частина друга статті 78 Закону України
"Про виконавче провадження", стаття 374
ЦПК України).

З питанням про встановлення способу
виконання рішення державний
виконавець звертався, з цього приводу є
рішення суду. А з питанням про
тимчасове влаштування дитини до
дитячого або лікувального закладу
жодний державний виконавець, на ви
конанні якого знаходився виконавчий
лист, не звертався, хоча такі
повноваження має відповідно до закону.

Статтею 374 ЦПК України передбачено
порядок вирішення питання про
тимчасове влаштування дитини до
дитячого або лікувального закладу.
Питання про це вирішується судом за
поданням державного виконавця у
десятиденний строк в судовому
засіданні з викликом сторін та за
обов'язковою участю представників
органів опіки та піклування. Неявка
сторін не є перешкодою для вирішення
питання про тимчасове влаштування
дитини до дитячого або лікувального
закладу. Зазначеним правом наділено
лише державного виконавця, інші особи
ініціювати розгляд такого питання
судом не мають права.

Пункт 8.3. Інструкції з організації
примусового виконання рішень,
затвердженої Наказом Мінюсту від
02.04.2012 р. за № 512/5 встановлює, що при
виконанні рішення про відібрання
дитини державний виконавець за потреби
може звернутися до суду з поданням,
розгляд якого здійснюється судом за
місцем виконання рішення відповідно до
статті 374 Цивільного процесуального
кодексу України, щодо вирішення
питання про тимчасове влаштування
дитини до дитячого або лікувального
закладу.

Крім того, 08 липня 2013 року
Міністерством Юстиції України було
надано роз'яснення порядку примусового
виконання рішень про відібрання
дитини, яка встановлює, що в силу статті
161 Сімейного кодексу України, якщо мати
та батько, які проживають окремо, не
дійшли згоди щодо того, з ким із них
буде проживати малолітня дитина, спір
між ними може вирішуватися органом
опіки та піклування або судом.

Частиною першою статті 162 СК України
визначено, що якщо один з батьків або
інша особа самочинно, без згоди другого
з батьків чи інших осіб, з якими на
підставі закону або рішення суду
проживала малолітня дитина, або
дитячого закладу (установи), в якому за
рішенням органу опіки та піклування
або суду проживала дитина, змінить її
місце проживання, у тому числі способом
її викрадення, суд за позовом
заінтересованої особи має право
негайно постановити рішення про
відібрання дитини і повернення її за
попереднім місцем проживання.

Примусове виконання рішення про
відібрання дитини здійснюється
органами державної виконавчої служби в
порядку, визначеному Законом України
"Про виконавче провадження", на
підставі виконавчих листів, що
видаються судами.

Відповідно до частини першої статті 11
зазначеного Закону державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти дії.

Порядок виконання рішення про
відібрання дитини встановлено статтею
77 Закону України "Про виконавче
провадження".

Під час примусового виконання рішення
суду про відібрання дитини
обов'язковою умовою для проведення
виконавчих дій є присутність особи,
якій дитина передається на виховання,
та представників органів опіки та
піклування.

У випадках, коли боржник не виконує
рішення суду, застосовуються процедури
примусового виконання рішення суду.
Зокрема, державний виконавець може
звернутися до суду з заявою про
поміщення дитини в дитячий або
лікувальний заклад. У разі якщо боржник
перешкоджає виконанню рішення про
відібрання дитини, до нього
застосовуються заходи, передбачені
законом.

Так, відповідно до частини другої
статті 90 Закону України "Про виконавче
провадження" за наявності ознак
злочину в діях особи, яка умисно
перешкоджає виконанню рішення чи іншим
чином порушує вимоги закону про
виконавче провадження, державний
виконавець складає акт про порушення і
звертається до правоохоронних органів
з поданням (повідомленням) про
притягнення особи до кримінальної
відповідальності відповідно до закону.

Слід зазначити, що відповідно до пункту
8.5 Інструкції з організації
примусового виконання рішень,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 02.04.2012 № 512/5,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802, при
виконанні рішення про відібрання
дитини не допускається застосовувати
до дитини заходи фізичного впливу.

Відповідно до зазначеного Порядку
примусове виконання рішення суду про
зобов'язання боржника повернути дитину
здійснюється в порядку, встановленому
Законом України "Про виконавче
провадження".

Заявник вказує, що проведення
виконавчих дій негативно впливає на
дитину, у неї порушився сон, апетит,
дитина замикається у собі, в результаті
чого він змушений був звертатися до
дитячого психолога, однак належними
доказами це не підтверджує. Згідно до
ст. 60 ЦПК України обов'язок доказування
обставин покладено на сторону, яка
посилається на них як на підставу своїх
вимог та заперечень. Частина 2 ст. 59 ЦПК
України встановлює, що обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування. Крім пояснень
заявника, інших доказів погіршення
психологічного стану не надано. В силу
ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази,
які містять інформацію щодо предмета
доказування.

Згідно до матеріалів справи, в
провадження Енергодарського міського
суду перебуває справа за позовом
ОСОБА_4 про визначення місця проживання
малолітньої дитини, звільнення від
сплати аліментів, стягнення аліментів
на утримання малолітньої дитини, що
підтверджується ухвалою про відкриття
провадження від 25.06.2013 р. (а.с. 78).

Таким чином, суд приходить до висновку,
що підстав для задоволення заяви немає.
Рішення суду від 04.11.2011 року, на
підставі якого видано виконавчий лист,
є чинним, іншого рішення, яке за своїм
змістом змінювалося б його, на
теперішній час не існує,
матеріально-правових т а процесуальних
підстав для визнання виконавчого листа
таким, що не підлягає виконанню, немає,
всі передбачені законом заходи, надані
державній виконавчій службі для
виконання нею покладених функцій по ви
конанню рішення суду, на теперішній час
не вичерпано, законом встановлено
порядок виконання виконавчих листів по
відібранню дитини, тому суд вважає, що в
задоволенні заявлених вимог необхідно
відмовити.

Керуючись ст. 124 Конституції України,
ст.ст. 14, 58 ч. 1, 59 ч. 2, 60, 212-215, 369, 374 ЦПК
України, ст.ст. 1, 2, 5, 11, 49 ч. 3, 77, 90 Закону
України «Про виконавче провадження»,
суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи, що
не заявляють самостійних вимог на
предмет спору: Відділ державної
виконавчої служби Енергодарського
міського управління юстиції
Запорізької області Орган опіки та
піклування в особі служби у справах
дітей Енергодарської міської ради
Запорізької області про визнання
виконавчого листа таким, що не підлягає
виконанню залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Запорізької області через
Кам'янсько-Дніпровський районний суд
Запорізької області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом п'яти днів
з дня її проголошення. У разі якщо
ухвалу було постановлено без участі
особи, яка її оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом п'яти днів з
дня отримання копії ухвали.

Суддя
В.В. Васильченко