РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 123/11379/13-ц Номер провадження
2/123/3724/2013

05.12.2013 року
м. Сімферополь

Київський районний суд м.
Сімферополя АР Крим у складі:

головуючого судді - Гуріної О.В.,

при секретарі - Селезньової О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа -
ОСОБА_4, про визнання дій протиправними,

встановив:

07.10.2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, зазначивши
третьою особою ОСОБА_4, про визнання дій
протиправними та усунення перешкод у
користуванні власністю.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з
20.08.2002 року по 19.08.2011 року він перебував
в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 Під
час шлюбу подружжям була придбана
двокімнатна квартира, розташована за
адресою: АДРЕСА_1, яка належить їм на
праві спільної сумісної власності.
Питання поділу спільно набутого майна
до теперішнього часу не вирішувалось. З
моменту припинення шлюбних відносин
батьки ОСОБА_4 - відповідачі ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 почали чинити йому перешкоди у
доступі до квартири та користуванні
речами, що знаходяться в ній. За цим
фактом він звертався до Київського
районного відділу СМУ ГУ МВС України в
АР Крим, на його останню заяву отримав
відповідь, в якій рекомендовано
звернутися до суду. Позивач просить
визнати протиправними дії ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 щодо чинення перешкод у
користуванні майном, що є спільною
сумісною власністю його та ОСОБА_4, а
саме квартирою АДРЕСА_1; зобов'язати
відповідачів не чинити перешкоди у
вільному користуванні вказаною
квартирою. Судові витрати покласти на
відповідачів.

Ухвалою суду від 05.12.2013 року позов
ОСОБА_1 в частині вимог про зобов'язання
не чинити перешкоди у користуванні
квартирою залишено без розгляду.

В іншій частині вимог позивач у
судовому засіданні свій позов
підтримав.

Відповідачі та їх представник позов не
визнали, посилаючись на те, що
позивачем не надано будь-яких доказів,
що підтверджують факт створення йому
перешкод у користуванні квартирою.
Після розірвання шлюбу з ОСОБА_4,
протягом трьох років, він до квартири
не з'являвся, речей його немає. Крім
того, замки у дверях квартири не
мінялись, і позивач має ключі. Також
зазначили, що в ОСОБА_1 неправильно
обраний спосіб захисту в частині вимог
про визнання дій відповідачів
протиправними.

У судовому засіданні у підтвердження
відсутності спору відповідачі
передали позивачу ключі від спірної
квартири.

Третя особа ОСОБА_4 до суду не з'явилась,
повідомлена належним чином про розгляд
справи, причини неявки суду не
повідомила.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
з'ясувавши фактичні обставини справи
та перевіривши їх доказами, вважає, що
позов не підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4
у період шлюбу за договором
купівлі-продажу від 04.06.2004 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Сімферопольського міського
нотаріального округу АР Крим,
реєстровий №1664, придбали квартиру
АДРЕСА_1 ( а.с.7). Право власності на
квартиру зареєстровано за ОСОБА_4 (
а.с.8). За фактом протиправних дій з боку
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, пов'язаних з
користуванням квартирою, ОСОБА_1
звертався до Київського РВ
Сімферопольського МЮ ГУ МВС України в
АР Крим ( а.с.9).

Статтею 3 ЦПК України встановлено право
кожної особи звернутись до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст.ст.11, 15 ЦК України
цивільні права і обов'язки виникають із
дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства.

Захистом цивільних прав є передбачені
законом способи охорони цивільних прав
у разі їх порушення чи реальної
небезпеки такого порушення.

Частиною 1 статті 12 ЦК України
передбачено, що особа здійснює свої
цивільні права вільно, на власний
розсуд і власник порушеного права має
самостійно вирішувати, який саме
спосіб захисту порушеного права
застосовувати у конкретній ситуації.

Під способами захисту суб'єктивних
цивільних прав розуміють закріплені
законом матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на правопорушника.

Отже, з аналізу наведених положень
закону вбачається, що право звернення
кожної особи до суду обумовлено
порушенням, не визнанням або
оспорюванням її прав, свобод чи
інтересів іншими особами.

Згідно зі ст.317 ЦК України власникові
належать права володіння, користування
та розпорядження своїм майном.

Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст.383 ЦК України та
ст.150 ЖК України, які передбачають право
власника використовувати житло для
власного проживання, проживання членів
сім'ї, інших осіб і розпоряджатися
своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ст.321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Позивач, звернувшись до суду за
захистом своїх прав власника, первісно
обрав способом захисту зобов'язання
відповідачів не чинити йому перешкоди
у користуванні майном. Проте, в цій
частині вимог позов залишено без
розгляду за його заявою у зв'язку з
врегулюванням спору.

Що стосується вимог позивача про
визнання дій відповідачів
протиправними, то вони не підлягають
задоволенню, оскільки такий спосіб
захисту порушеного права не
передбачений нормами діючого
законодавства.

З урахуванням вищевикладеного, суд не
вбачає підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст.1, 12, 15, 16, 317, 321, 383, 391 ЦК
України, 150 ЖК України, ст.ст.3, 10, 11, 60,
212-215, 218 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про
визнання дій протиправними - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду АРК через Київський
районний суд м. Сімферополя АРК шляхом
подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя
Гуріна О. В.