НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 0427/3922/2012
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.05.2013 року Новомосковський
міськрайонний суд Дніпропетровської
області у складі:
головуючого судді -
Дубовенко І.Г.,

при секретареві -
Гончаровій С.Є.,

за участю представника позивача
за первісним позовом - Андрєєва
В.С.,

представника відповідача за
первісним позовом - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Новомосковську цивільну
справу за за первісним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фінансова компанія
«БІЗНЕСФІНАНС» до ОСОБА_3 про звернення
стягнення на предмет іпотеки та за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фінансова компанія
«БІЗНЕСФІНАНС», Товариства з обмеженою
відповідальністю «Укркредит» та
Публічного акціонерного товариства
«Банк Восток» про визнання договорів
недійсними, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Хоум Кредит Банк», який в
подальшому був замінений його
правонаступником ТОВ «ФК
«БІЗНЕСФІНАНС» звернулося до
Новомосковського міськрайонного суду
Дніпропетровської області з позовом
до ОСОБА_3 про звернення стягнення на
предмет іпотеки, який в подальшому було
уточнено. В обгрунування позову ТОВ «ФК
«БІЗНЕСФІНАНС» посилалося на те, що
29.07.2005 року між ПАТ «ХОУМ КРЕДИТ БАНК»
та ОСОБА_3 було укладено договір про
надання кредитної лінії № 170-05/в, за
змінами та доповненнями внесеними
згідно додаткової угоди від 18 липня 2007
року. За умовами якого ОСОБА_3 були
надані кредитні кошти у вигляді не
поновлюваної відключної лінії
окремими траншами з лімітом
кредитування 476860 доларів США зі
сплатою 15% річних строком з 29.07.2005 року
по 28.07.2015 року. Відповідно до умов
договору ОСОБА_3 зобов'язалася
використовувати кредитні кошті на
вказані в договорі цілі і забезпечити
повернення одержаного кредиту і сплату
нарахованих відсотків у встановлені
договором строки, однак взяті на себе
зобов'язання не виконує, у зв'язку з чим
утворилася перед банком
заборгованість в розмірі 3767110,23 грн. Для
забезпечення виконання зобов'язань між
сторонами також був укладений договір
іпотеки № 170-05/в/1, за умовами якого
ОСОБА_3 передала в іпотеку
домоволодіння та земельну ділянку,
розташовані за адресою: АДРЕСА_1
Враховуючи, що ОСОБА_3 порушені взяті на
неї зобов'язання за кредитним
договором, просять звернути стягнення
на предмет іпотеки в рахунок погашення
боргу за кредитним договором в сумі
10458234,22 грн., з яких: 3795986 грн. - сума
заборгованості за тілом кредиту; 2053571,29
грн. - сума заборгованості за
відсотками; 4608676,13 грн. - пеня за
несвоєчасне погашення кредиту), шляхом
реалізації з прилюдних торгів,
зазначивши спосіб реалізації предмета
іпотеки, шляхом проведення публічних
торгів з продажу вищезазначеного
предмета іпотеки, а також стягнути
судові витрати.

ОСОБА_3 звернулася до суду із
зустрічним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Фінансова
компанія «БІЗНЕСФІНАНС», Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Укркредит» та Публічного
акціонерного товариства «Банк Восток»
про визнання недійсними:

- Договору відступлення права
вимоги за № 8 від 29.09.2011 року, укладений
між ТОВ «УкрКредит» та ТОВ «Фінансова
компанія «Фемілі Кредіт»;

- Договору відступлення права
вимоги за іпотечними договорами від
29.09.2011 року, укладений мід ПАТ «Банк
Восток» та ТОВ «Фінансова Компанія
«Фемілі Кредіт».

В обґрунтування заявленого позову
ОСОБА_3 посилалася на те, що:

- відступлення основного зобов'язання
відбувалося не одночасно з похідним
зобов'язанням по іпотеці;

- ОСОБА_3 не отримувала повідомлення про
відступлення права вимоги за
Іпотечними договорами та основним
зобов'язанням із зазначенням
реквізитів нового кредитора;

- ТОВ «Фінансова Компанія
«БІЗНЕСФІНАНС» не наділено правом
самостійно змінювати валюту
зобов'язання, та не має індивідуальної
ліцензії НБУ;

- оспорювані договори відступлення
права вимоги за основними
зобов'язаннями - є фіктивними, тому як
укладені з метою тільки отримання ТОВ
«УкрКредит» винагороди;

- фінансові установи, при укладанні
вищезазначених договорів відступлення
права вимоги порушили публічний
порядок, тому як вони укладені в один
день, мали на меті лише отримання
прибутку фінансовими установами. А
тому просила суд задовольнити її
позовні вимоги.

В судовому засіданні позивач за
первісним позовом в повному обсязі
підтримав позовні вимоги та,
посилаючись на ті ж підстави, просив їх
задовольнити в повному обсязі.
Наголосив на тому, що дійсно оригінал
кредитного договору у них відсутній, у
зв'язку з тим, що установа яка
передавала їм уступлення права вимоги
до сьогодні на виконання умов договору
ще його не надала, однак, вважає, що це
не є підставою для визнання його
недійсним. Тому просив суд
задовольнити позовні вимоги позивача
за первісним позовом, в задоволенні
зустрічного позову - просив відмовити.

Представник ОСОБА_3 в судовому
засіданні позовні вимоги БІЗНЕСФІНАНС
не визнала, посилаючись на те, що дійсно
ОСОБА_3 було укладено кредитний договір
з ПАТ «ХОУМ КРЕДИТ БАНК», за яким вона
дійсно отримала кредитні кошти,
визначені в договорі, однак взяті на
себе зобов'язання ОСОБА_3 виконала, та
сплатила первісному кредитору усі
кошти, передбачені договором. Будь-яких
квитанцій на підтвердження цього в неї
не залишилося, вважає, що обов'язок
доказування лежить на позивачі за
первісним позовом щодо наявності в неї
заборгованості. Також посилалася на
обставини, викладені в зустрічному
позові, з урахуванням яких просила суд
в задоволенні первісного позову
відмовити, зустрічний задовольнити.

Представники Товариства з обмеженою
відповідальністю «Укркредит» та
Публічного акціонерного товариства
«Банк Восток» в судове засідання не
з'явилися, про час та місце розгляду
справи були належним чином повідомлені
судом,про причини неявки не повідомили.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали цивільної справи в їх
сукупності приходить до висновку про
те, що позовні вимоги позивача за
первісним позовом підлягають
задоволенню частково, а в задоволенні
зустрічного позову необхідно
відмовити за наступних підстав.

Судом по справі встановлено, що 29.07.2005
року між ОСОБА_3 та ЗАТ
«Агробанк»(правонаступниками якого є
ЗАТ "Хойум Кредит Банк", ВАТ "Хоум Кредит
Банк", ПАТ "Хоум Кредит Банк") укладено
договір кредитної лінії № 170-05/в із
змінами та доповненнями внесеними
згідно додаткової угоди 18.07.2007 року,
відповідно до якого, ОСОБА_3 було надано
грошові кошти у вигляді не
поновлюваної відкличної кредитної
лінії окремими траншами з лімітом
кредитування 476860 доларів США строком з
29.07.2005 року по 28 липня2015 року зі сплатою
15,0 % річних за користування кредитом.

На виконання зазначеного кредитного
договору між ЗАТ «Агробанк» та ОСОБА_3
29.07.2005 року укладено договір іпотеки №
170-05/в/1, із змінами та доповненнями,
внесеними згідно договору про внесення
змін і доповнень № 1 від 18.07.2007 року, за
умовами якого ОСОБА_3 передала в
іпотеку домоволодіння та земельну
ділянку, розташовані за адресою:
АДРЕСА_1

В зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 умов
кредитного договору виникла
заборгованість станом на 06 червня 2012
року, яка складається з: 474943 доларів США
- сума заборгованості за тілом кредиту;
256937,29 доларів США - сума заборгованості
за відсотками; 4608676,13 грн. - пеня за
несвоєчасне погашення кредиту.

В судовому засіданні встановлено, що
29.09.2011 року між ПАТ «Банк Восток» та ТОВ
«Фінансова Компанія «Фемілі Кредіт»,
правонаступником якого є ТОВ
«Фінансова компанія «БІЗНЕСФІНАНС»
було укладено Договір відступлення
права вимоги. Відповідно до даного
Договору всі права ПАТ «Банк Восток»,
щодо права вимоги до боржника за
Іпотечним договором № 170-05/в/1 від 29.07.2005
року, Кредитним договором № 170-05/в від
29.07.2005 року, перейшли до ТОВ «Фінансова
компанія «Бізнесфінанс».

29.09.2011 року між ПАТ «Банк Восток» та ТОВ
«Фінансова Компанія «Фемілі Кредіт»,
правонаступником якого є ТОВ
«Фінансова компанія «БІЗНЕСФІНАНС»
було укладено договір відступлення
права вимоги, відповідно до якого, всі
права ПАТ «Банк Восток», щодо права
вимоги до боржника за Іпотечним
договором № 170-05/в/1 від 29.07.2005 року (а.с.
59-61), Кредитним договором № 170-05/в від
29.07.2005 року, перейшли до ТОВ «Фінансова
компанія «Бізнесфінанс» (а.с. 62-67).

Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено,
що зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог ЦК України.

Відповідно до вимог частини 1 ст.527 ЦК
України боржник зобов'язаний виконати
свій обов'язок , а кредитор прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом , не
випливає із суті зобов'язання.

Частиною 1 ст. 553 ЦК України передбачено,
що за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором
боржника за виконання ним свого
обов'язку. Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Відповідно до вимог ст. 590 ЦК України
звернення стягнення на предмет
застави здійснюється за рішенням
суду, якщо інше не встановлено
договором або законом.
Заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави в разі, коли зобов'язання не
буде виконано у встановлений строк
(термін), якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа зобов'язується
надати грошові кошти позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

У відповідності ЗУ "Про іпотеку" у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на
предмет іпотеки. Право
іпотекодержателя на звернення
стягнення на предмет іпотеки також
виникає з підстав, встановлених
статтею 12 зазначеного закону.

Як вбачається зі ст. 36 ЗУ "Про іпотеку"
сторони іпотечного договору можуть
вирішити питання про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
позасудового врегулювання на підставі
договору. Позасудове врегулювання
здійснюється згідно із
застереженням про задоволення вимог
іпотекодержателя, що міститься в
іпотечному договорі, або згідно з
окремим договором між іпотекодавцем
і іпотекодержателем про задоволення
вимог іпотекодержателя, що підлягає
нотаріальному посвідченню, який може
бути укладений одночасно з
іпотечним договором або в будь-який
час до набрання законної сили рішенням
суду про звернення стягнення на
предмет іпотеки. Договір про
задоволення вимог іпотекодержателя,
яким також вважається відповідне
застереження в іпотечному договорі,
визначає можливий спосіб звернення
стягнення на предмет іпотеки.
Визначений договором спосіб
задоволення вимог іпотекодержателя
не перешкоджає іпотекодержателю
застосувати інші способи звернення
стягнення на предмет іпотеки.
Договір про задоволення вимог
іпотекодержателя або відповідне
застереження в іпотечному договорі,
яке прирівнюється до такого договору
за своїми правовими наслідками, може
передбачати: передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок
виконання основного зобов'язання
у порядку, встановленому статтею 37
цього Закону; право
іпотекодержателя

від свого імені продати предмет
іпотеки будь-якій особі на
підставі договору купівлі-продажу у
порядку, встановленому статтею 38 цього
Закону.

Відповідно до ст. 37 ЗУ "Про іпотеку"
Іпотекодержатель» може задовольнити
забезпечену іпотекою вимогу шляхом
набуття права власності на предмет
іпотеки. Правовою підставою для
реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання.

Правочин може бути визнаний недійсним
лише з підстав, визначених законом.

Так, посилання позивача на те, що
договір суперечить вимогам ст. 192, 533 ЦК
України, ст. 47 Закону України «Про банки
і банківську діяльність», Декрету КМУ
«Про систему валютного регулювання і
валютного контролю», Інструкції про
порядок відкриття, використання і
закриття рахунків у національній та
іноземних валютах, затвердженої
Постановою НБУ № 492 від 12.11.2003 р. суд
вважає необґрунтованими з огляду на
наступне.

Згідно ст.. 99 Конституції України
грошовою одиницею України є гривня.

Згідно ст. 192 ЦК України законним
платіжним засобом, обов'язковим до
приймання за номінальною вартістю на
всій території України, є грошова
одиниця України - гривня. Іноземна
валюта може використовуватися в
Україні у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст.. 524 ЦК України
зобов'язання має бути виражене у
грошовій одиниці України - гривнях.

Відповідно до ст.. 35 Закону України
«Про Національний банк України» гривня
(банкноти і монети) як національна
валюта є єдиним законним платіжним
засобом на території України,
приймається усіма фізичними і
юридичними особами без будь-яких
обмежень на всій території України за
всіма видами платежів, а також для
зарахування на рахунки, вклади,
акредитиви та для переказів.

Згідно ч. 3 ст. 533 ЦК України
використання іноземної валюти за
зобов'язаннями допускається у
випадках, порядку та на умовах,
встановлених законом

Однак, необхідно звернути увагу, що
Конституція України не забороняє оббіг
в Україні іноземної валюти, ч. 2 ст. 524 ЦК
України встановлює право сторін
визначити грошовий еквівалент
зобов'язання в іноземній валюті і на
сьогоднішній день відсутній закон,
який регулював би використання
іноземної валюти за зобов'язаннями (ч. 2
ст. 524 ЦК України), а отже спірний
договір не суперечить вищеназваним
вимогам законодавства.

Посилання позивача на те, що ані
відповідач ані позивач не мали
ліцензії на здійснення валютної
операції, зокрема, укладення спірного
кредитного договору, і це є підставою
для визнання договору недійсним суд
також не приймає до уваги з огляду на
наступне.

Статтею ст. 47 Закону України «Про банки
і банківську діяльність» передбачено
які операції мають право здійснювати
банки на підставі банківської ліцензії
в перелік яких ввійшли операції з
валютними цінностями.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
систему валютного регулювання і
валютного контролю» національний банк
України видає індивідуальні та
генеральні ліцензії на здійснення
валютних операцій, які підпадають під
режим ліцензування згідно з цим
Декретом. Генеральні ліцензії
видаються комерційним банкам та іншим
фінансовим установам України,
національному оператору поштового
зв'язку на здійснення валютних
операцій, що не потребують
індивідуальної ліцензії, на весь
період дії режиму валютного
регулювання.

Згідно ч. 4 ст. 5 Декрету індивідуальні
ліцензії видаються резидентам і
нерезидентам на здійснення разової
валютної операції на період,
необхідний для здійснення такої
операції. Індивідуальної ліцензії
потребують, зокрема, операції з надання
і одержання резидентами кредитів в
іноземній валюті, якщо терміни і суми
таких кредитів перевищують
встановлені законодавством межі.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

А згідно із ст. 516 ЦК України заміна
кредитора у зобов'язанні здійснюється
без згоди боржника, якщо інше не
встановлено договором або законом, а у
разі відсутності письмового
повідомлення боржника про заміну
кредитора у зобов'язанні, новий
кредитор несе ризик настання
несприятливих для нього наслідків.

Умови спірного договору не містять
будь-яких застережень щодо
відступлення права вимоги за кредитним
договором.

Враховуючи, що за змістом договору про
відступлення права вимоги ПАТ «Банк
Восток» передав, а позивач за первісним
позовом прийняв в частині
відступлення права вимоги до ОСОБА_3, що
відповідає обсягу його прав за умовами
договорів та саме новий кредитор
несе ризик негативних наслідків у
вигляді припинення зобов'язання у
зв'язку з наданням боржником виконання
первісному кредиторові.

Не можуть бути прийняті до уваги
посилання представника відповідача за
первісним позовом про те, що ОСОБА_3
виконані взяті на себе зобов'язання, та
вона повністю розрахувалася з
первісним кредитором, тому як нею на
додано жодного доказу щодо проведення
розрахунків з первісним кредитором.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду.

Таке застереження в іпотечному
договору міститься в п. 4.4., кредитний
договір відповідачем не виконано, а
тому суд вважає за можливе
задовольнити позовні вимоги позивача
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Оскільки, відповідачем у справі, в
односторонньому порядку істотно
порушено договір в частині виконання
зобов'язань за ним, а позивач вимагає
звернути стягнення на предмет іпотеки,
суд вважає за можливе задовольнити
такі вимоги.

Однак щодо суми заборгованості,
вирахуваної позивачем станом на 06
червня 2012 року в розмірі 10458234,22 грн., яка
складається з: 474943 доларів США, що
складає 3795986 грн. - сума заборгованості
за тілом кредиту; 256937,29 доларів США, що
складає 2053571 грн. - сума заборгованості
за відсотками; 4608676,13 грн. - пеня за
несвоєчасне погашення кредиту; суд
вважає за необхідне зменшити розмір
пені, оскільки відповідно до вимог ч. 3
ст. 551 ЦК України - розмір неустойки
може бути зменшений за рішенням суду,

якщо він значно перевищує розмір
збитків та за наявності інших
обставин, які мають істотне значення.
Як вбачається з розрахунку позивача за
первісним позовом розмір пені значно
завищений, а тому повинен бути
зменшений до 5000 грн.

Виходячи з вищенаведеного, суд
приходить до висновку, що в задоволенні
позовних вимог за зустрічним позовом
необхідно відмовити.

В матеріалах справи відсутня довідка
про курс гривні до долара США,
встановлений НБУ, однак, суд вважає за
можливе визнати цей факт
загальновідомим та, відповідно, таким,
що не підлягає доказуванню згідно ч. 2
ст. 61 ЦК України, оскільки щоденно курс
НБУ транслюється по телебаченню та
доступний в мережі «Інтернет» на
офіційному сайті Національного банку
України.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати, тому з
відповідача на користь позивача
підлягають стягненню витрати по справі
в розмірі 3219 гривень, сплачених
позивачем за первісним позовом у
вигляді судового збору та витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи.

На підставі вищенаведеного, керуючись
ст. ст. 3, 5-8, 10, 57, 60, 61, 88, 212, 214, 215 ЦПК
України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю «Фінансова
компанія «БІЗНЕСФІНАНС» до ОСОБА_3 про
звернення стягнення на предмет іпотеки
- задовольнити частково.

Звернути стягнення на предмет
іпотеки, а саме: домоволодіння,
розташоване за адресою:

АДРЕСА_1 (загальна площа - 465,9 кв.м.,
житлова площа - 238,7 кв.м.); земельну
ділянку, площею 2101 кв.м., розташована на
території АДРЕСА_1, що належать на праві
власності гр..ОСОБА_3 рівні в рахунок
погашення боргу за кредитним договором
в сумі 5854558 (п'ять мільйонів вісімсот
п'ятдесят чотири тисячі п'ятсот
п'ятдесят вісім) гривень 09 (дев'ять)
копійок, з яких: 3795986,8 грн. - сума
заборгованості за тілом кредиту; 2053571,29
грн. - сума заборгованості за
відсотками; 5000 грн. - пеня за
несвоєчасне погашення кредиту), шляхом
реалізації з прилюдних торгів,
зазначивши спосіб реалізації предмета
іпотеки, шляхом проведення публічних
торгів з продажу вищезазначеного
предмета іпотеки.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фінансова компанія
«БІЗНЕСФІНАНС» судові витрати по
сплаті судового збору в розмірі 3219 (три
тисячі двісті дев'ятнадцять) гривень.

В іншій частині позовних вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фінансова компанія
«БІЗНЕСФІНАНС» - відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фінансова компанія
«БІЗНЕСФІНАНС», Товариства з обмеженою
відповідальністю «Укркредит» та
Публічного акціонерного товариства
«Банк Восток» про визнання договорів
недійсними - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Новомосковський міськрайонний суд
Дніпропетровської області протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
І.Г.Дубовенко