АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22-ц/796/9670/2013
Головуючий у 1 інстанції - Маліновська
Доповідач - Борисова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2013 року колегія суддів судової
палати з цивільних справ Апеляційного
суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Гаращенка Д.Р.

при секретарі: Мурга М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2
на рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 23 травня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до
комунального унітарного підприємства
«Фінансова компанія «Житло- інвест»
про стягнення неустойки, -

в с т а н
о в и в:

Позивач 31 грудня 2012 року звернулася до
Шевченківського районного суду м.Києва
з позовом до комунального унітарного
підприємства «Фінансова компанія
«Житло- інвест» в якому просила суд
стягнути з відповідача на її користь
неустойку в сумі 14555,80 грн. та судові
витрати, сплачені при зверненні до
суду.

Посилалася на те, що між нею та
відповідачем 22 листопада 2007 року
укладено договір про участь у Фонді
фінансування будівництва № КНТР-001850/кв
відповідно до якого позивач передала
відповідачу в управління грошові кошти
з метою отримання у власність об'єкта
інвестування, а відповідач
зобов'язувався здійснити управління
залученими коштами в інтересах
позивача. Об'єктом інвестування є
квартира АДРЕСА_1. Термін введення в
експлуатацію - 3-й квартал 2009 року.

Позивач повністю виконала умови
договору і передала грошові кошти у
розмірі 562009,36 грн., що складає 100% від
вартості об'єкта інвестування, а
відповідач своїх зобов'язань не
виконав.

Рішенням Дарницького районного суду
м.Києва від 31 липня 2012 року у справі за
позовом ОСОБА_2, залишено без змін
ухвалою апеляційного суду м.Києва від 29
листопада 2012 року, договір від 22
листопада 2007 року укладений між
позивачем та вдповідачем розірвано у
зв'язку з порушенням істотних умов з
боку відповідача та стягнуто на
користь позивача внесену нею суму та
неустойку (пеню) за порушення
зобов'язання.

Позивач зазначає, що вказаним рішенням
було стягнуто неустойку до дня подачі
позову до суду, тобто до 01 липня 2011 року.

З огляду на викладене позивач вважає,
що оскільки договір фактично був
чинним до 29 листопада 2012 року, то
чинними були і положення в тому числі
щодо пені за прострочення зобов'язання,
а тому вона додатково має право на
отримання пені до дати розірвання
договору, тобто з 01 липня 2011 року до 29
листопада 2012 року, що складає 14555,80 грн.
(518 днів * 562009,36 грн. * 0,005%).

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 23 травня 2013 року позов
ОСОБА_2 до комунального комерційного
унітарного підприємства «Фінансова
компанія «Житло-інвест»про стягнення
неустойки залишено без задоволення.

Не погоджуючись даним рішенням позивач
подала апеляційну скаргу в якій
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким стягнути з відповідача пеню в
сумі 9357,30 грн. та судові витрати в сумі
93,57 грн.

Зазначає, що рішення суду першої
інстанції ухвалене з порушенням норм
матеріального права. Посилається на
те, суд неправильно встановив строк
виконання зобов'язань відповіповідача
- червень 2011 року на підставі листа від
15 грудня 2010 року, оскільки вказаний
строк закінчився ще в червні 2010 року.

Посилається на те, що судом першої
інстанції відмовлено в задоволенні
позову на підставі п.1 ч.5 ст.261 ЦК
України внаслідок пропуску позивачем
строку позовної давності по пені (1 рік).
Проте, такий висновок суду є
помилковим, оскільки строк позовної
давності по пені починається в
порядку визначеному п.2 ч.5 ст.261 ЦК
України.

Зазначає, що строк позовної давності,
який виник по пені за дні до 02 січня 2012
року позивачем пропущено, а тому
апелянт просить стягнути з
відповідача пеню за період з 02 січня 2012
року по 29 листопада 2012 року в сумі 9357,30
грн.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав апеляційну скаргу
та просив її задовольнити.

Представник відповідача заперечував
проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які з'явились,
з'ясувавши обставини справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Згідно із ст.213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду
першої інстанції не відповідає.

Встановлено, що 22 листопада 2007 року між
позивачем та відповідачем було
укладено договір № КНТР-001850/кв про
участь у фонді фінансування
будівництва (далі ФФБ). Згідно з яким
позивач як довіритель, даєзгоду на
участь у Фонді фінансування
будівництва, передає відповідачу, як
фінансовій компанії, в управління
грошові кошти з метою отримання у
власність об'єкта інвестування та
встановлює обмеження щодо окремих дій
відповідача з управління цими коштами,
а відповідач зобов'язується здійснити
управління залученими коштами за
винагороду в інтересах позивачаабо
визначеної особи, на умовах, визначених
правилами ФФБ та цим договором. При
укладенні договору відповідач на
Правилах ФФБ закріплює за позивачем
об'єкт інвестування, яким відповідно до
п.1.3. договору є квартира АДРЕСА_1.

Як зазначено в п.1.4 договору
запланований термін введення об'єкта
будівництва в експлуатацію - 3-й
квартал 2009року. В разі зміни
запланованого терміну введення об'єкта
в експлуатацію, після отримання
фінансовою компанією повідомлення
щодо цього від забудовника з
зазначенням відповідних підстав, до
цього договору вносяться зміни шляхом
направлення фінансовою компанією
листа довірителю. Згода довірителя на
внесення змін до цього договору щодо
дати введення об'єкта будівництва в
експлуатацію вважається отриманою,
якщо протягом 7 днів з дня надходження
листа фінансової компанії про
внесення змін до договору про участь у
ФФБ на адресу довірителя, фінансова
компанія не отримала письмового
заперечення довірителя проти таких
змін. Днем надходження листа
вважається дата, вказана в
повідомленні про вручення
рекомендованого поштового
повідомлення.

Поточна вартість об'єкту інвестування
на дату укладання договору визначена
п.1.8 договору і складала 558511,80 грн.

Відповідно до п.5.5 договору у разі
несвоєчасного введення об'єкта
будівництва в експлуатацію, фінансова
компанія сплачує довірителю неустойку
у розмірі 0,005% від вартості об'єкта
інвестування за кожен день
прострочення.

Згідно з п.8.3 договору всі зміни та
доповнення до цього договору
оформляються письмово і дійсні тільки
при підписанні сторонами, за
виключенням випадку, визначеного п.1.4
договору; розірвання договору
здійснюється відповідно до Правил ФФБ.

Як встановлено у судовому засіданні
між сторонами після підписання
договору укладались додаткові угоди до
договору, якими фактично
встановлювалась нова дата введення
об'єкта інвестування в експлуатацію.
Так, додатковою угодою № 1 до договору
№ КНТР-001850/кв від 26 серпня 2009 року було
внесено зміни до абзацу першого
розділу 2.1. договору у зв'язку з
перенесенням запланованого терміну
введення об'єкта будівництва в
експлуатацію на 2-й квартал 2010 року,
тобто строк дії договору було
продовжено.

Відповідач згідно з п.1.4 договору
повідомляляв позивача про перенесення
запланованих строків введення об'єкта
будівництва в експлуатацію на
четвертий квартал 2010 року листом від 25
травня 2010 року № 112/018-460 та листом від 15
грудня 2010 року № 112/018-993 повідомляв
ОСОБА_2 про перенесення терміну
введення об'єкта будівництва в
експлуатацію на червень 2011 року.
Вказані листи були отримані позивачем
відповідно 31 травня 2010 року та 16 грудня
2010 року. Позивач не направила
відповідачу своїх заперечень щодо
перенесення терміну введення об'єкта
будівництва в експлуатацію, а тому
висновок суду першої інстанції про те,
що позивач надала згоду, відповідно до
п.1.4. договору, на внесення змін до
договору № КНТР-001850/кв щодо строку
введення об'єкта будівництва в
експлуатацію - червень 2011 року є
законним та обґрунтованим та
відповідає матеріалам справи.

28 липня 2011 року відповідач направив
позивачу листа № 112/018-742 в якому
зазначав про перенесення
запланованого терміну введення
будівництва в експлуатацію на грудень
2011 року, який було отримано позивачем 02
серпня 2011 року. У відповідь на цей лист
позивач 03 серпня 2011 року з дотриманням
строку, визначеного п.1.4 договору,
направила відповідачу повідомлення, в
якому зазначила про незгоду з черговим
перенесенням терміна введення об'єкта
будівництва в експлуатацію та вимагала
повернення грошових коштів повністю.
Даний лист 03 серпня 2011 року отримано
відповідачем.

Рішенням Дарницького районного суду
м.Києва від 31 липня 2012 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до комунального
комерційного унітарного підприємства
«Фінансова компанія «Житло-інвест» про
розірвання договору та стягнення
коштів позовні вимоги позивача
задоволено, договір про участь у Фонді
фінансування будівництва № КНТР-001850/кв
від 22 листопада 2007 року укладений між
позивачем та відповідачем - розірвано,
стягнуто з відповідача на користь
позивача кошти у сумі 562009,36 грн.,
неустойку у сумі 10256,67 грн. та судові
витрати у сумі 1820 грн.

Рішенням Дарницького районного суду
м.Києва від 31 липня 2012 року встановлено,
що позивач в повному обсязі виконала
взяті на себе зобов'язання та сплатила
відповідачу грошові кошти, відповідач
своїх зобов'язань за договором з
урахуванням строку, встановленого
додатковою угодою №1, якою строк
закінчення спорудження об'єкту
інвестування був продовжений до
березня 2010 року, не виконав, отриманих
коштів не повернув. З огляду на
положення п.5.5. договору Дарницьким
районним судом м.Києва з відповідача на
користь позивача стягнуто неустойку за
один рік у розмірі 10256,67грн. відповідно
до вимог Закону України «Про
інвестиційну діяльність», Закону
України «Про запобігання впливу
світової фінансової кризи на розвиток
будівельної галузі та житлового
будівництва».

Вказане рішення суду першої інстанції
було залишено без змін ухвалою
Апеляційного суду м.Києва від 29
листопада 2012 року.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з обставин
встановлених рішенням Дарницького
районного суду м.Києва від 31 липня 2012
року та ухвалою Апеляційного суду м.
Києва від 29 листопада 2012 року та дійшов
висновку, що відповідачем умови
договору у строк визначений в договорі
(з урахуванням додаткової угоди) -
березень 2010 року, та у строк - червень
2011 року не були виконані, то починаючи з
вказаного періоду у позивача виникло
право вимоги виконання відповідачем
умов п.5.5. договору, а враховуючи
положення ст.258 ЦК України таке право
закінчилося у червні 2012 року. Оскільки
відповідачем заявлено про
застосування строку позовної давності,
то у задоволенні позову відмовлено у
зв'язку з пропуском строку позовної
давності.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції
виходячи з наступного.

Частиною 4 ст.3 Закону України «Про
запобігання впливу світової
фінансової кризи на розвиток
будівельної галузі та житлового
будівництва» від 25 грудня 2008 року
установлено, що до 01 січня 2013 року
забороняється:

розірвання фізичними та юридичними
особами будь-яких договорів,
результатом яких є передача
забудовниками завершеного об'єкта
(частини об'єкта) житлового будівництва
за умови, що за такими договорами
здійснено оплату 100 відсотків вартості
об'єкта (частини об'єкта) житлового
будівництва, крім випадків, якщо таке
розірвання здійснюється за згодою
сторін. Повернення коштів, внесених
фізичними та юридичними особами на
користь забудовників за розірваними
договорами, за якими здійснено
часткову оплату вартості об'єкта
(частини об'єкта) житлового
будівництва, здійснюється після
наступної реалізації такого об'єкта
(частини об'єкта) житлового
будівництва. Нарахування та виплата
забудовником штрафних санкцій,
передбачених договорами, та стягнення
коштів, передбачених статтею 625
Цивільного кодексу України, на строк
дії цієї статті не здійснюється.

Ця заборона не застосовується, якщо
визначений термін прийняття в
експлуатацію об'єкта будівництва
переноситься більше ніж на 18 місяців.
(Дію абзацу другого частини четвертої
статті 3 продовжено, але не більше ніж
на 12 місяців з дня набрання чинності
Законом України № 2504-VI від 09 вересня 2010
року, згідно із Законом № 2504-VI від 09
вересня 2010 року) (Положення частини
четвертої статті 3 з наступними
змінами, згідно з якими «забороняється
розірвання фізичними та юридичними
особами будь-яких договорів,
результатом яких є передача
забудовниками завершеного об'єкта
(частини об'єкта) житлового будівництва
за умови, що за такими договорами
здійснено оплату 100 відсотків вартості
об'єкта (частини об'єкта) житлового
будівництва», втратило чинність, як
таке, що є неконституційним, на
підставі Рішення Конституційного Суду
№ 5-рп/2012 від 13 березня 2012 року).

Судом першої інстанції не враховано, що
станом на день звернення позивача до
суду із зазначеним позовом, а також на
час розірвання договору 29 листопада 2012
року були чинними вимоги ч.4 ст.3 Закону
України «Про запобігання впливу
світової фінансової кризи на розвиток
будівельної галузі та житлового
будівництва» і підлягали застосуванню
для вирішення справи та які звільняли
відповідача від стягнення пені
передбаченої п.5.5 договору укладеного
між сторонами, оскільки положення
даного Закону в частині не
застосування заборони визначеної в
абзаці 2 ч.4 вищевказаної статті
відноситься лише до норми щодо
розірвання фізичними та юридичними
особами договорів, та не
застосовується до обмеження
встановленого стосовно нарахування
та виплати відповідачем штрафних
санкцій, передбачених договором.

Згідно з ч.3 ст.303 ЦПК України
апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Рішення суду першої інстанції не
відповідає вимогам ст.213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості,
зазначені порушення призвели до
неправильного вирішення спору, що є
підставою для його скасування з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволені позову.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 218, 303, 307, 309, 316, 317 ЦПК України,
колегія суддів,-

В И Р І Ш И
Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 23 травня 2013 року
скасувати та ухвалити нове рішення
наступного змісту.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до
комунального унітарного підприємства
«Фінансова компанія «Житло - інвест»
про стягнення неустойки відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий суддя:

Судді: