Головуючий суду 1 інстанції - Калашник
Доповідач - Малієнко Н.В.
Справа № 435/1670/13-ц
Провадження № 22ц/782/4530/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2013 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області в
складі:

головуючого: Малієнко Н.В.,

суддів: Єрмакова Ю.В., Матвєйшиної О.Б.

при секретарі: Борзило О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Луганської області

апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_3

на рішення Жовтневого районного суду м.
Луганська

від 27 вересня 2013 року

у справі за позовом Луганського
міського комунального підприємства
«Теплокомуненерго» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за послуги
теплопостачання та гарячого
водопостачання та за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до Приватного
підприємства «Луганськбудсервіс»,
Луганського міського комунального
підприємства «Теплокомуненерго» про
визнання частково недійсним договору
про надання послуг, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач 15.02.2013р. звернувся до суду з
позовом, який уточнив та доповнив та в
якому послався на те, що в квартиру за
місцем проживання відповідачки .
поставляється послуга
централізованого опалення, що
надається позивачем. Однак,
відповідачка не оплачує цю послугу, у
зв'язку з чим за нею утворилась
заборгованість за період з 01.08.2008р. по
01.05.2012р. в загальному розмірі 5 928,86 грн.
Посилаючись на вказані обставини,
позивач просив стягнути з відповідачки
вказану заборгованість, а також 887,49
грн. - втрат від інфляційних процесів,
350,06 грн. - 3% річних за порушення
грошового зобов'язання.

Відповідачка позов не визнала та
звернулась з зустрічним позовом про
визнання частково недійсним договору
№17 від 01.05.2007р. (п.п.2.3, 4.4.5), укладеного
між ПП «Луганськбудсервіс» та ЛМКП
«Теплокомуненерго», який уточнила, та в
обґрунтування якого послалась на те, що
вказані пункти договору не
відповідають законодавству та
порушують її права як споживача.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Луганська від 27.09.2014р. суд частково
задовольнив позов ЛМКП
«Теплокомуненерго». Стягнув з ОСОБА_3
на користь ЛМКП «Теплокомуненерго»
заборгованість за послуги з
теплопостачання та гарячого
водопостачання за період з 15.02.2010р. по
14.02.2013р. в розмірі 2 892,88 грн., втрати від
інфляційних процесів в розмірі 887,49 грн.
та 3% річних за прострочення сплати
комунальної послуги в розмірі 350,06 грн.,
а всього 4130,43 грн., а також витрати по
сплаті судового збору в розмірі 122,10
грн. В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 відмовив.

В апеляційній скарзі представник
відповідачки, посилаючись на
ухвалення рішення з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення та ухвалити
нове рішення, яким в задоволенні
позовних вимог ЛМКП
«Теплокомуненерго» відмовити в
повному обсязі, та задовольнити
зустрічний позов ОСОБА_3

Заслухавши доповідача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до наступного.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення
суду відповідає.

Задовольняючи частково позов ЛМКП
«Теплокомуненерго», суд першої
інстанції застосував правила позовної
давності до вимог про стягнення
заборгованості за період з грудня 2005
року по жовтень 2007 року включно в
розмірі 963,16 грн.

В зазначеній частині рішення суду не
оскаржується, у зв'язку з чим колегія
суддів не дає оцінки щодо законності
та обґрунтованості рішення суду в цій
частині.

Задовольняючи позов про стягнення
заборгованості за період з 15.02.2010р. по
14.02.2013р., а також втрат від інфляційних
процесів та 3% річних, суд першої
інстанції виходив з обґрунтованості
позовних вимог з нормативної точки
зору та їх доведеності в суді належними
доказами.

Колегія суддів погоджується з вказаним
висновком суду, оскільки він повністю
відповідає обставинам справи та нормам
матеріального права, які правильно
застосовані судом до правовідносин
сторін.

Разом з тим помилковим є застосування
до правовідносин сторін норм
матеріального права, які регулюють
правовідносини, що виникають з найму
житлового приміщення (ст.ст.67,68 ЖК
України), оскільки відповідачка є
власницею квартири, а не її наймачем.

Однак, ця помилка не привела до
неправильного вирішення справи, тому
колегія суддів не вбачає підстав для
зміни чи скасування рішення суду в
зазначеній частині з огляду на те, що
відповідно до ч.2 ст.308 ЦПК України не
може бути скасоване правильне по суті
рішення з одних тільки формальних
міркувань .

Встановлено, що відповідачка в 2003 році
придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_1.
Квартира розташована в
багатоквартирному житловому будинку,
облаштованому централізованою
системою теплопостачання та гарячого
водопостачання.

На особовий рахунок №52503808, відкритий
на вказану адресу, позивачем за спірний
період нарахована плата за надану
послугу централізованого
теплопостачання згідно з
встановленими тарифами, що
підтверджується актами на включення
опалення.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки можуть виникати із
договорів, правочинів чи безпосередньо
з актів цивільного законодавства.

В судовому засіданні було встановлено,
що договір про надання послуги
централізованого опалення між
позивачем та відповідачкою не
укладався.

Відповідно до ст.4 п.4 ЦК України актами
цивільного законодавства є також
постанови Кабінету Міністрів України.

За відсутності письмового договору
права та обов'язки сторін регулюються
Правилами надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення та типового договору
про надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення,
затвердженими Постановою Кабінету
Міністрів України №630 від 21.07.2005р., (до
вказаної дати- Правилами надання
населенню послуг з водо-,
теплопостачання та водовідведення
постанови Кабінету Міністрів України
від 30.12.1997р. №1497) , а також нормами
Закону України «Про житлово-комунальні
послуги» від 24.06.2004р. №1875-IV., який
набрав чинності з 01.01.2005р., Житлового
кодексу України, Цивільного кодексу
України, що регулюють правові
відносини щодо сплати комунальних
послуг та загальні положення про
зобов'язання.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Пунктом 5. ч. 3 ст. 20 Закону України «Про
житлово - комунальні послуги», п. 7
Правил користування приміщеннями
житлових будинків, п. 18 Правил надання
послуг з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення, ст.162 ЖК України
передбачено, що власник квартири
зобов'язаний щомісячно не пізніше 20
числа кожного місяця вносити плату за
комунальні послуги.

Стаття 625 ЦК України передбачає
відповідальність за неналежне
виконання грошового зобов'язання у
вигляді сплати інфляції за весь час
прострочення, а також 3% річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Виходячи з правових позицій,
викладених Верховним Судом України
(постанова від 06 червня 2012 р. № 6-49 цс,
постанова від 20 червня 2012 р. у справі №
6-68 цс 12), на правовідносини, які виникли
між сторонами на підставі договору про
надання послуг з централізованого
опалення та постачання гарячої води,
щодо оплати отриманих
житлово-комунальних послуг, якому
кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1
ст. 509 ЦК України) щодо отримання
грошових коштів за надані послуги, є
грошовим зобов'язанням. У зв'язку з цим
на зазначені правовідносини
поширюється дія норми ч. 2 ст. 625 ЦК
України, як спеціальний вид
цивільно-правової відповідальності за
прострочення виконання грошового
зобов'язання. Передбачена п. 10 ч. З ст. 20
Закону України від 24 червня 2004 р. № 1875-IV
«Про житлово-комунальні послуги» норма
щодо відповідальності боржника за
несвоєчасне здійснення оплати за
житлово-комунальні послуги у вигляді
пені не виключає застосування
наслідків, встановлених ч. 2 ст. 625 ЦК
України.

За таких обставин, навіть за
відсутністю письмового договору,
правовідносини сторін є договірними і
регулюються нормами законодавства про
комунальні послуги. Оскільки
відповідачкою порушене зобов'язання
сплатити вартість послуги
централізованого теплопостачання, суд
обґрунтовано задовольнив позов про
стягнення з неї заборгованості, а також
передбачених законом санкцій за
невиконання зобов'язання.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_3, суд першої інстанції
виходив з того, що вказаний договір не
містить положень, які б не відповідали
законодавству та не порушує прав
ОСОБА_3 як споживача.

Колегія суддів погоджується з вказаним
висновком, оскільки він відповідає
нормам матеріального права.

Договір №17 від 01.05.2007р. передбачає
умови надання послуг по опаленню та
централізованому постачанню гарячої
води. Він укладений між виконавцем
послуги ПП «Луганськбудсервіс» та
виробником послуги ЛМКП
«Теплокомуненерго».

П.2.3 вказаного Договору передбачає
спільну участь Виконавця та Виробника
в робочих комісіях по прийому
внутрішньо будинкових систем на нових
об'єктах житлового фонду.

Зазначений пункт Договору не
стосується прав та законних інтересів
ОСОБА_3, у зв'язку з чим її права як
споживача не можна вважати порушеними
вказаним пунктом Договору.

П.4.4.5 Договору передбачає порядок
оплати за послуги централізованого
теплопостачання та постачання гарячої
води, однак, він не суперечить
законодавству, яким на споживача
покладений обов'язок вносити плату за
надані та спожиті послуги, у зв'язку з
чим права ОСОБА_3 як споживача не можна
вважати порушеними вказаним пунктом
Договору.

За таких обставин підстав для
зміни або скасування рішення суду в
зазначеній частині колегія суддів не
вбачає.

Доводи апеляційної скарги
відповідачки про необґрунтованість
нарахування плати за послугу
теплопостачання за відсутністю
письмового договору не заслуговують на
увагу, оскільки основані на
помилковому тлумаченні норм права.
Крім того, згідно п.1 ч.3 ст. 20 Закону «Про
житлово-комунальні послуги» саме на
споживача покладається обов'язок
укласти договір про надання житлово
-комунальних послуг, підготовлений на
основі типового договору.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст.307, 308, 313, 315, 317, 319, 323-325, 327
ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Луганська від 27 вересня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів після
його проголошення.

Головуючий:

Судді: