Справа № 2214/4013/2012
Провадження № 2/682/81/2013
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2013 року. Славутський міськрайонний
суд Хмельницької області в складі :

головуючого судді Тончук Р.І.

при секретарі Придачук Г.Л.

за участю прокурора Гнатко О.С..

позивачки ОСОБА_1 та її
представника адвоката ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника органу опіки і
піклування Суханевич Г.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
позбавлення батьківських прав,

встановив:

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у
шлюбі з 4.11.1995 року по 17.07.2010 року.
Рішенням Славутського міськрайонного
суду від 8.07.2010 року шлюб між ними
розірвано. Вони мають двох
неповнолітніх дітей
ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2, які після розірвання між
сторонами шлюбу проживають з
позивачкою.

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом
до ОСОБА_3 про позбавлення його
батьківських прав щодо цих дітей.
Посилається на те, що з часу припинення
ними подружніх стосунків відповідач не
цікавився життям дітей, не приймав
участі у їх вихованні, не піклувався
про їх здоров»я, фізичний та духовний
розвиток, не відвідував школу, не
піклувався про їх оздоровлення під час
канікул. З його вини діти втратили
можливість користуватись квартирою, у
якій раніше проживали і яка є спільною
власністю її та відповідача, оскільки
в ній проживає він з новою дружиною та
сином. Вона ж дітьми проживає в іншій
квартирі, що належить на праві спільної
сумісної власності їй, її матері та
дочці ОСОБА_5. Відповідач сплачує на
дітей лише аліменти і всі турботи по
забезпеченню дітей всім необхідним
лежать на ній. Оскільки ОСОБА_3
ухиляється від виконання своїх
батьківських обов»язків, просить
позбавити його батьківських прав.

У судовому засіданні позивачка
ОСОБА_1 позов підтримала.

Відповідач ОСОБА_3 позову не визнав,
пояснивши, що від виконання
батьківських обов»язків не ухиляється,
бажає брати участь у їх вихованні,
однак, через неприязні стосунки, що
склались між ним та позивачкою після
розірвання шлюбу, неспроможний був
належним чином їх виконувати.
Внаслідок впливу матері діти не
бажають з ним спілкуватись, на
телефонні дзвінки не відповідають. Він
не вручив дітям новорічні подарунки
через неможливість попасти до їх
квартири. Зустрівши старшу дочку на
вулиці, намагався з нею поговорити, але
вона не побажала цього. Був випадок, що
вона попросила у нього гроші для
поїздки на екскурсію. Давши їй 500 грн.,
згодом з»ясував у школі, що жодних
екскурсій не планувалось. Визнає, що не
відвідував батьківські збори, не
організовував відпочинок дітей на
канікулах, але він спроможний це робити
і надалі буде забезпечувати
відпочинок дітей,якщо вони під впливом
позивачки не будуть від цього
відмовлятись. Аліменти сплачує
регулярно і в повному обсязі із
заробітної плати, що йому
нараховується. З дітьми бажає
зустрічатись і звертався до органу
опіки з заявою про встановлення днів
спілкування з ними, про що було
винесене відповідне рішення, але він не
встиг ним скористатись. Також не
заперечує проти проживання дітей у
квартирі, де проживає він з другою
сім»єю. Надалі буде приділяти належну
увагу вихованню дітей і просить з
позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, свідків,
доводи представника позивачки,
висновки представника органу опіки і
піклування та прокурора, вивчивши
матеріали справи, суд приходить до
висновку, що позов не підлягає
задоволенню.

Судом встановлено, що шлюб між
сторонами розірвано у 2010 році(а.с.6).
Після розірвання шлюбу відповідач
утворив нову сім»ю і залишився
проживати у квартирі АДРЕСА_1, де раніше
проживав з позивачкою та дітьми, а
позивачка з дочками проживає в іншому
житлі, що належить їй, старшій дочці та
матері на праві власності. На дітей
ОСОБА_3 сплачує аліменти з 2010 року.
Зазначені обставини стверджуються
поясненнями обох сторін. Однак, в
пояснень сторін, свідків ОСОБА_8 та
ОСОБА_5 , представника органу опіки і
піклування вбачається, що ОСОБА_3 після
розпаду сім»ї не приділяє достатньої
уваги вихованню дітей, не відвідує
батьківські збори, не піклувався про їх
фізичний та духовний розвиток, не
вживав заходів для їх оздоровлення під
час канікул, не зустрічався з ними.
Пояснює це неприязними стосунками з
позивачкою після розірвання шлюбу та
її впливом на дітей, внаслідок чого
вони не бажають з ним спілкуватись.
Однак, він категорично заперечує проти
позбавлення батьківських прав,
запевняючи, що бажає приймати участь у
вихованні дітей . Після подання
позивачкою заяви до служби в справах
дітей щодо позбавлення відповідача
батьківських прав, звернувся до цього
органу із зустрічною заявою про
визначення способів участі у вихованні
дітей і були визначені дні для
спілкування з дітьми. Однак, свого
права не використав через вищевказані
стосунки з позивачкою та дітьми.
Допитана в якості свідка ОСОБА_5
ствердила, що після подання заяви про
позбавлення батьківських прав ОСОБА_3
почав їй телефонувати, але вона не
побажала з ним спілкуватись.

Відповідач, працюючи начальником
управління Держземагенства у
Славутському районі, має можливість
подбати про належне виховання дітей та
їх розвиток, але для цього повинні бути
нормальні , доброзичливі стосунки з
обох сторін.

Орган опіки і піклування прийшов до
висновку про доцільність позбавлення
ОСОБА_3 батьківських прав з посиланням
на те, що у грудні 2012 року не було
прийняте рішення про позбавлення
батьківських прав з метою надання
відповідачу можливості змінити своє
ставлення до виконання батьківських
обов»язків, однак, він не зустрічався з
дітьми у визначені йому дні, не
займався їх вихованням і у січні за
заявою позивачки було прийняте рішення
про позбавлення батьківських
прав.Однак, це рішення прийняте
протягом надто короткого періоду часу,
що позбавляло можливості в достатній
мірі з»ясувати всі обставини виконання
чи невиконання рішення комісії. Крім
того, ОСОБА_3 не був присутній на
засіданні комісії, де вирішувалось це
питання, як він пояснив, у зв»язку з
відрядженням.

У судовому засідання відповідач
запевняє, що буде вживати всіх
можливих заходів для належного
виховання дітей.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30.03.2007 року
№ 3 «Про застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав»,
зважаючи на те, що позбавлення
батьківських прав є крайнім заходом,
суд може у виняткових випадках при
доведеності винної поведінки когось із
батьків або їх обох з урахуванням її
характеру, особи батька і матері, а
також інших конкретних обставин справи
відмовити у задоволенні позову про
позбавлення цих прав, попередивши
відповідача про необхідність змінити
ставлення до виховання дітей і
поклавши на орган опіки і піклування
контроль за виконанням ним
батьківських обов»язків.

З врахуванням обставин справи,
стосунків сторін, що склались після
розірвання шлюбу, особи обох батьків
та того, що відповідач проживає окремо ,
не вчинив дій, спрямованих на пряму
шкоду дітям і позбавленням відповідача
батьківських прав не буде досягнуто
будь-якого позитивного результату в
долях дітей, суд приходить до висновку
про можливість відмови в позові з
попередженням відповідача про
необхідність змінити ставлення до
дітей.

Спори між сторонами щодо їх спільної
власності, в т.ч. квартири, при
вирішенні цієї справи до уваги не
беруться, оскільки вирішуються в
судовому порядку окремо.

Керуючись ст.164 СК України, ст.ст. 8,10,212,213
ЦПК України, суд

вирішив:

ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_3 про
позбавлення батьківських прав щодо
дочок ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_2 відмовити.

Попередити ОСОБА_3 про необхідність
змінити ставлення до виховання дітей
та покласти на орган опіки і піклування
контроль за виконанням ним
батьківських обов»язків.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Хмельницької
області протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Головуючий: