Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

04 грудня 2013 року Подільський районний
суд міста Києва у складі:

головуючого судді -Гребенюка В. В. ,

при секретарі - Бельмас Л. О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Київської міської ради, третя особа -
Головне управління юстиції в м. Києві,
про визнання права власності на
квартиру в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2013 року ОСОБА_1 (надалі за
текстом - ОСОБА_1) з урахуванням
уточнень позовних вимог звернувся до
суду з позовом до Київської міської
ради (надалі за текстом відповідач),
третя особа - Головне управління
юстиції в м. Києві (надалі за текстом -
третя особа), про визнання права
власності на квартиру в порядку
спадкування.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер двоюрідний брат
позивача - ОСОБА_2, протягом усього
літнього життя ОСОБА_1 постійно
утримував та допомагав померлому,
після його смерті організував
похорони. Рішенням Оболонського
районного суду м. Києва від 04.06.2013 року
було встановлено факт родинних
стосунків позивача та померлого. У
встановлений законом строк, ОСОБА_1
звернувся до Одинадцятої київської
державної нотаріальної контори де була
відкрита спадщина та зареєстрована
30.08.2012 року за № 53310075. 20.06.2013 року
постановою про відмову у вчиненні
нотаріальної дії, видачі свідоцтва
право на спадщину за законом № 4599/02-31
ОСОБА_1 було відмовлено, у зв'язку з
відсутністю у встановленому законом
порядку реєстрації права власності на
квартиру. Оригінал свідоцтва про право
власності на житло було втрачено, а ще
за життя померлого ОСОБА_1 було подано
заяву до міліції, а також було
здійснено публікацію в газеті
«Урядовий кур'єр» від 28.02.2013 року. В
зв'язку з чим, для захисту порушеного
права ОСОБА_1 звернувся з позовною
заявою до суду.

До початку судового засідання
представник позивача подав заяву про
розгляд справи за його відсутності, а
також вказав, що позовні вимоги
підтримує, просив позов задовольнити з
тих підстав, що викладені у позові.

Відповідач та третя особа - в судові
засідання не з'явилися, про день, час і
місце розгляду справи повідомлялися
належним чином. Так, про явку в судове
засідання на 25.09.2013 року, 15.10.2013 року,
01.11.2013 року, 18.112013 року, 04.12.2013 року
відповідачу та третій особі
направлялись судові повістки (а.с. 27 - 28,
37, 42, 73, 82 - 83, 86 - 88).

У разі неявки в судове засідання
відповідача, який належним чином
повідомлений і від якого не надійшло
повідомлення про причини неявки, суд
може ухвалити заочне рішення на
підставі наявних у справі доказів, якщо
позивач не заперечує проти такого
вирішення справи (ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК
України).

Зважаючи на вищевикладене та
відсутність заперечень представника
позивача, суд приходить до висновку про
можливість розгляду позову у
відсутність представників відповідача
та третьої особи та постановлення
заочного рішення по справі.

Суд, з'ясувавши всі обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в
сукупності усі докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, дійшов
висновку про задоволення позову,
виходячи з наступного.

ОСОБА_1 звернувся з позовом до
відповідача, про визнання права
власності на квартиру АДРЕСА_1 в
порядку спадкування.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 помер
ІНФОРМАЦІЯ_2, про що свідчить свідоцтво
про смерть від 13.08.2012 року виданого
відділом реєстрації смерті, серія
НОМЕР_2, актовий запис № 14486 (а.с. 5).

Рішенням Оболонського районного суду
міста Києва від 04.06.2013 року по справі №
756/3397/13-ц заяву ОСОБА_1 задоволено,
встановлено факт, що ОСОБА_2, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2, є двоюрідним братом
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9). Дане судове
рішення набрало законної сили, що не
заперечується сторонами по справі.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу
України (надалі за текстом - ЦК України)
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
іншої особи (спадкоємця).

У встановлений законом строк позивач
звернувся до Одинадцятої київської
державної нотаріальної контори де була
відкрита спадщина та зареєстрована
30.08.2012 року за № 53310075.

20.06.2013 року постановою про відмову у
вчиненні нотаріальної дії № 4599/02-31,
ОСОБА_1 було відмовлено видачі
свідоцтва право на спадщину за законом,
у зв'язку з відсутністю у встановленому
законом порядку реєстрації права
власності на квартиру (а.с. 7).

Квартира АДРЕСА_1 належала на праві
власності ОСОБА_2, що підтверджується
копією дублікату свідоцтва про право
власності від 10.10.2000 року, виданого
відділом приватизації житла
Подільської районної державної
адміністрації (а.с. 12).

Про втрату оригіналу свідоцтва про
право власності на житло ОСОБА_1 було
здійснено публікацію в газеті
«Урядовий кур'єр» від 28.02.2013 року (а.с. 13 -
14)

Постановою старшого слідчого СВ
Подільського РУ ГУ МВС України в м.
Києві майора міліції Когутко В.С. було
закрито кримінального провадження від
26.03.2013 року, у зв'язку з відсутністю
складу кримінального правопорушення
(а.с. 15).

Судом було досліджено копію спадкової
справи № 1107/12 заведеної після смерті
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо майна
померлого, з якої вбачається, що інші
спадкоємці після смерті спадкодавця з
заявами про прийняття спадщини не
звертались (а.с. 49 - 72).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його
невизнання та право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має
право звернутися до суду за захистом
свого особистого права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути: визнання права,
примусове виконання обов'язку в натурі,
визнання незаконними дії чи
бездіяльності органу місцевого
самоврядування.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу
право на спадкування за законом мають
діти спадкодавця, у тому числі зачаті
за життя спадкодавця та народжені
після його смерті, той з подружжя, який
його пережив, та батьки.

У відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України
спадкоємець, який постійно проживав із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України,
незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини.

У відповідності до ч. 1 ст. 7 Закону
України «Про нотаріат» нотаріуси або
посадові особи, які вчиняють
нотаріальні дії, у своїй діяльності
керуються законами України,
постановами Верховної Ради України,
указами і розпорядженнями Президента
України, постановами і розпорядженнями
Кабінету Міністрів України, а на
території Республіки Крим, крім того, -
законодавством Республіки Крим,
наказами Міністра юстиції України,
нормативними актами обласних,
Київської та Севастопольської міських
державних адміністрацій.

Згідно ч. 1 ст. 68 Закону України «Про
нотаріат» нотаріус при видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом перевіряє факт смерті
спадкодавця, час і місце відкриття
спадщини, наявність підстав для
закликання до спадкоємства за законом
осіб, які подали заяву про видачу
свідоцтва, та склад спадкового майна.

Згідно п. 208 Наказу Міністерства
юстиції України від 03.03.2004 року N 20/5 «Про
затвердження Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України», зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 3 березня
2004 року за N 283/8882 (надалі за текстом -
Інструкція про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України)
прийняття і відмова від спадщини
можуть мати місце щодо всього
спадкового майна. Спадкоємець не
вправі прийняти одну частину
спадщини, а від іншої частини
відмовитись. Спадкоємець, який прийняв
частину спадщини, вважається таким, що
прийняв усю спадщину. Відмова
спадкоємця за заповітом від прийняття
спадщини не позбавляє його права на
спадкування за законом. Спадкоємець
має право відмовитися від частки у
спадщині іншого спадкоємця, який
відмовився від спадщини на його
користь.

Згідно п. 212 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України нотаріус при видачі свідоцтва
про право на спадщину за законом
перевіряє факт смерті спадкодавця, час
і місце відкриття спадщини, наявність
підстав для закликання до
спадкоємства за законом осіб, які
подали заяву про видачу свідоцтва,
склад спадкового майна, на яке
видається свідоцтво про право на
спадщину. На підтвердження цих
обставин від спадкоємців обов'язково
вимагаються відповідні документи. Так,
факт смерті і час відкриття спадщини
підтверджуються свідоцтвом органу
реєстрації актів цивільного стану
про смерть спадкодавця. Доказом
родинних та інших відносин
спадкоємців зі спадкодавцем є:
свідоцтва органів реєстрації актів
цивільного стану; копії актових
записів; записи в паспортах про
другого з подружжя; копії рішень
суду, що набрали законні сили, про
встановлення факту родинних та інших
відносин. Факт перебування на
утриманні підтверджується рішенням
суду, що набрало законної сили, про
встановлення факту перебування
непрацездатної чи неповнолітньої
особи на утриманні. Непрацездатність
утриманця, пов'язана з віком,
перевіряється за паспортом,
свідоцтвом органу цивільного стану про
народження; непрацездатність,
пов'язана зі станом здоров'я, - за
пенсійною книжкою або довідкою,
виданою відповідним органом
медико-соціальної експертизи. Якщо
один або кілька спадкоємців за
законом позбавлені можливості подати
документи, що підтверджують наявність
підстав для закликання їх до
спадкоємства за законом, вони можуть
бути за письмовою згодою всіх інших
спадкоємців, які прийняли спадщину і
подали докази родинних, шлюбних чи
інших відносин зі спадкодавцем,
включені до свідоцтва про право на
спадщину. Така згода спадкоємців
оформляється у вигляді письмової
заяви, підпис спадкоємців на якій має
бути засвідчений у відповідності до
правил, викладених у пункті 207 цієї
Інструкції. Місце відкриття спадщини
(пункт 185 цієї Інструкції)
підтверджується: свідоцтвом органу
реєстрації актів цивільного стану про
смерть спадкодавця, якщо останнє
постійне місце проживання і місце
його смерті збігаються; довідкою
житлово-експлуатаційної організації,
правління житлово-будівельного
кооперативу про його постійне
місце проживання; записом у будинковій
книзі про постійне проживання
спадкодавця, а якщо місце
проживання померлого невідоме -
документом (витягом з Реєстру прав
власності та ін.) про
місцезнаходження нерухомого
спадкового майна або його частини.
Якщо об'єктів нерухомого майна
декілька й їх місцезнаходження різне,
місцем відкриття спадщини є
місцезнаходження одного із об'єктів
цього майна за вибором спадкоємців.
За відсутності нерухомого майна
місцем відкриття спадщини є
місцезнаходження основної частини
рухомого майна, що може бути
підтверджено відповідним свідоцтвом
про державну реєстрацію
транспортного засобу, витягом з
реєстру прав власності на цінні папери
тощо. У разі відсутності у
спадкоємців зазначених документів
нотаріус вимагає копію рішення суду, що
набрало законної сили, про
встановлення місця відкриття спадщини.

Відповідно до п.п. 4 п. 216 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України якщо до складу
спадкового майна входить нерухоме
майно, що підлягає реєстрації (за
винятком земельної ділянки), нотаріус
вимагає, крім правовстановлювального
документа, витяг з Реєстру прав
власності.

У відповідності до п. 8 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України нотаріуси
зобов'язані здійснювати свої
професійні обов'язки відповідно до
Закону України "Про нотаріат" і
складеної присяги, сприяти фізичним
та юридичним особам у здійсненні їх
прав та захисті законних інтересів,
роз'яснювати права й обов'язки,
попереджати про наслідки нотаріальних
дій, що вчиняються для того, щоб
юридична необізнаність не могла їм
зашкодити, зберігати в таємниці
відомості, одержані ними у зв'язку з
вчиненням нотаріальних дій,
відмовляти у вчиненні нотаріальної дії
у разі її невідповідності
законодавству України або чинним
міжнародним договорам, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, вести нотаріальне
діловодство та архів відповідно до
встановлених правил, дбайливо
ставитися до документів
нотаріального діловодства та архіву,
не допускати їх пошкодження чи
знищення, надавати документи,
інформацію і пояснення на вимогу
Міністерства юстиції, Головного
управління юстиції Міністерства
юстиції України в Автономній
Республіці Крим, головних управлінь
юстиції в областях, містах Києві та
Севастополі при здійсненні ними
повноважень щодо контролю за
організацією діяльності та
виконанням нотаріусами правил
нотаріального діловодства, постійно
підвищувати свій професійний рівень,
а у випадках, встановлених Законом,
проходити підвищення кваліфікації і
виконувати інші обов'язки,
передбачені цим Законом. На прохання
фізичних чи юридичних осіб, які
звернулися за вчиненням нотаріальних
дій, нотаріуси мають право витребувати
від підприємств, установ і
організацій відомості та документи,
необхідні для вчинення цих
нотаріальних дій, складати проекти
правочинів і заяв, виготовляти копії
(фотокопії) документів та витягів з
них, а також давати роз'яснення з
питань вчинення нотаріальних дій і
консультації правового характеру,
одержувати плату за надання
консультацій правового характеру,
які не пов'язані із вчинюваними
нотаріальними діями, та за надання
додаткових інформаційно-технічних
послуг. Чинним законодавством
нотаріусу можуть бути надані й інші
права.

Згідно ч. 1 ст. 392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Згідно ч. 2 ст. 55 Конституції України
кожному гарантується право на
оскарження в суді рішень, дій чи
бездіяльності органів державної влади,
органів місцевого самоврядування,
посадових і службових осіб.

Положення вказаної статті Конституції
більш детально до п. 1 резолютивної
частини Рішення Конституційного Суду
України № 6-зп від 25.11.1997 року «Щодо
офіційного тлумачення ч. 2 ст. 55
Конституції України та ст. 248-2
Цивільного процесуального кодексу
України» ч. 2 ст. 55 Конституції України
необхідно розуміти так, що кожен, тобто
громадянин України, іноземець, особа
без громадянства має гарантоване
державою право оскаржити в суді
загальної юрисдикції рішення, дії чи
бездіяльність будь-якого органу
державної влади, органу місцевого
самоврядування, посадових і службових
осіб, якщо громадянин України,
іноземець, особа без громадянства
вважають, що їх рішення, дія чи
бездіяльність порушують або ущемляють
права і свободи громадянина України,
іноземця, особи без громадянства чи
перешкоджають їх здійсненню, а тому
потребують правового захисту в суді.

Стаття 57 ЦПК України передбачає, що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Згідно
ч. 4 цієї ж статті доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях, а
відповідно до ч. 2 ст. 59 цього ж Кодексу
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені засобами
доказування, не можуть бути
підтверджені іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім випадків
встановлених ст. 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь.

З урахуванням вищезазначених положень
законодавства, оскільки ОСОБА_1 прийняв
спадщину, згідно положень ч. 1 ст. 1296 ЦК
України, має право на отримання
свідоцтва про право на спадщину за
законом на спадкове майно, до суду,
доказів за яких нотаріус зобов'язаний
закликати до спадкоємства інших осіб, з
урахуванням відсутності у нотаріуса
таких відомостей, що ним не
заперечувалось, надано не було.
Відповідно до вимог ст. 46 Закону
України «Про нотаріат» були
витребуванні всі необхідні відомості
та документи для вчинення нотаріальної
дії, в зв'язку з чим, суд приходить до
висновку про наявність правових
підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст. ст. 15 - 16, 392, 1261, 1268 Цивільного кодексу
України, положеннями Закону України
«Про нотаріат», Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 ст. ст. 3
- 14, 27 - 30, 57, 59 - 61, 64, 79, 208, 209, 212 - 215, 218, 224 - 233,
294 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Київської міської
ради, третя особа - Головне управління
юстиції в м. Києві, про визнання права
власності на квартиру в порядку
спадкування - задовольнити;

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в
порядку спадкування за законом право
власності на квартиру АДРЕСА_1;

Рішення може бути переглянуте судом за
письмовою заявою відповідача, поданою
протягом десяти днів з дня отримання
його копії;

Позивач має право оскаржити заочне
рішення в загальному порядку,
встановленого ЦПК України;

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подання апеляційної скарги через
Подільський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення набирає законної сили
відповідно до загального порядку,
встановленого ЦПК України.

Суддя В. В. Гребенюк