Справа № 108/6930/12 Головуючий у І
інстанції Корнієнко С.В. Провадження №
22-ц/780/6619/13 Доповідач у 2
інстанції ПоліщукКатегорія 56
УХВАЛА

Іменем України

10 грудня 2013 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області в
складі:

Головуючого судді: Поліщука М.А.,

суддів: Малорода О.І., Ігнатченко Н.В.,

при секретарі: Власенко О.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Києві матеріали справи
за апеляційною скаргою заступника
прокурора Київської області на рішення
Васильківського міськрайонного суду
Київської області від 26 вересня 2013 року
у справі за позовом Заступника
прокурора Київської області, що діє в
інтересах держави, уповноваженим
органом якого є Фонд Державного майна
України до Регіонального відділення
Фонду Державного майна України по
Київській області, Публічного
акціонерного товариства «Забір'я»,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Солтанівка-Каскад»,
ОСОБА_1 про визнання недійсним та
скасування наказу про перетворення
державного підприємства у відкрите
акціонерне товариство, визнання
недійсним правочину щодо виділення і
відчуження частини майна товариству з
обмеженою відповідальністю
«Солтанівка-Каскад», визнання
недійсними договорів купівлі-продажу,
витребування майна з чужого
незаконного володіння і визнання за
державою права власності на майно.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення осіб, які
беруть участь у розгляді справи,
перевіривши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів, -

В С Т А Н О В
И Л А:

В листопаді 2012 року заступник
прокурора Київської області звернувся
із вказаним позовом до суду і просив:
визнати незаконним та скасувати наказ
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по Київській
області від 2 червня 1998 року за № 5-25-7/27
в частині передачі співвідповідачеві -
ПАТ "Забір'я" водних об'єктів,
розташованих у Васильківському районі
Київської області: ставів нагульних,
площею 27 га, в с. Мала Солтанівка;
риборозплідника вирощувального в с.
Мала Солтанівка; стави вирощувальні з 9
ставів, площею 115 га в с. Солтанівка;

визнати недійсним з моменту укладення
правочин, щодо виділу частини майна ВАТ
"Забір'я", за адресою: АДРЕСА_1, і
створення за його рахунок ТОВ
«Солтанівка-каскад», шляхом внесення
до статутного фонду новоствореного
товариства та акту приймання-передачі
майна ВАТ «Забір'я» до статутного фонду
ТОВ «Солтанівка-Каскад» від 31.03.08 року,
в частині відчуження наступних водних
об'єктів: став нагульний 27 га, згідно
Переліку до Наказу - (п/№ 74) став
нагульний 27 га; риборозплідник, згідно
Переліку до Наказу - (п/№ 76)
риборозплідник вирощувальний; 9
ставків вирощувальних, згідно Переліку
до Наказу - (п/№ 77) став вирощувальний
(с.Солтанівка) з 9 став., площею 115 га;

визнати недійсним з моменту укладення
договір купівлі-продажу, укладений
14.08.2009 року між ПАТ "Забір'я" та ОСОБА_1
за реєстровим № 964, частини комплексу в
розмірі 1/100 за адресою: АДРЕСА_1, за
яким ОСОБА_1 купив 1100 в частину
вищезазначених водних об'єктів;

визнати недійсним з моменту укладення
договір купівлі-продажу, укладений
10.12.2009 року між ОСОБА_1 та ТОВ
«Солтанівка-Каскад» за реєстровим №
3014,, за яким ОСОБА_1 продав ТОВ
«Солтанівка-Каскад» 1/100 частину
комплексу вищезазначених водних
об'єктів;

витребувати на користь держави в особі
Фонду державного майна України, з
незаконного володіння ТОВ
«Солтанівка-каскад» вищезазначені
водні об'єкти, набуті останнім на
підставі правочинів з ПАТ «Забір'я» та
ОСОБА_1 та визнати за державою в особі
Фонду державного майна України право
власності на вказане майно - став
нагульний 27 га згідно Переліку до
Наказу - (п/№ 74), риборозплідник, згідно
Переліку до Наказу - (п/№ 76)
риборозплідник вирощувальний; 9
ставків вирощувальних, згідно Переліку
до Наказу - (п/№ 77) став вирощувальний
(с.Солтанівка) з 9 став., площею 115 га.

Позовні вимоги обгрунтовувані тим, що
оскаржуваним наказом Регіонального
відділення Фонду державного майна
України по Київській області від 2
червня 1998 року за № 5-25-7/27 порушено
вимоги ст.6 Водного кодексу України,
якою передбачено, що води (водні
об'єкти) є виключно власністю народу
України і надаються тільки у
користування. Крім цього згідно
Закону України «При приватизацію
майна державних підприємств», в
редакції станом на час видання
вказаного наказу, приватизації не
підлягають об'єкти, що мають
загальнодержавне значення, зокрема
водні ресурси та інші природні
ресурси, які є об'єктами права
власності Українського народу. Також
зазначено, що із державної власності
протиправно вибули водні об'єкти, які
не могли бути передані у приватну
власність.

Рішенням Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 26 вересня 2013 року відмовлено у
задоволені позову.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
заступник прокурора Київської області
подав апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове, яким задовольнити позовні вимоги
у повному обсязі, посилаючись на
порушення норм матеріального права
при ухваленні рішення суду.

Зокрема в доводах апеляційної скарги
зазначається про те, що суд першої
інстанції необґрунтовано не
застосував положення ст..83 ЦК
Української РСР (в редакції 1963 року),
згідно якої позовна давність не
поширюється на заявлені позивачем
вимоги про витребування майна з
чужого незаконного володіння на
користь держави.

Також апелянтом вказується про те,
що суд не взяв до уваги, що на
момент проведення перевірки в 2008
році законності наказу
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по Київській
області від 2 червня 1998 року за № 5-25-7/27
діяли положення п.4 ч.1 ст.268 ЦК
України, відповідно до вимог якої
позовна давність не поширюється на
вимогу власника або іншої особи про
визнання незаконним правового акту
органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або
органу місцевого самоврядування,
яким порушено його право власності
або інше речове право.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню із наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в
позові, суд першої інстанції виходив
із спливу позовної давності, про
застосування якої заявлено
представниками відповідачів,
зробленою до винесення рішення
судом. Поважних причин пропуску
строку позовної давності позивачем
не доведено і не встановлено судом.

Колегія суддів погоджується із
такими висновками, так як вони
відповідають обставинам справи і
вимогам закону.

Згідно із ст.257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Статтею 261 ЦК України визначено, що
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст.267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

Судом першої інстанції встановлено,
що 29 липня 1975 року Радою Міністрів УРСР
було прийнято розпорядження № 560-р,
яким Васильківському рибгоспу
Київського виробничого рибкомбінату
було надано в постійне користування
земельну ділянку загальною площею 129,5 (
з них ріллі 1,2 га) під будівництво
рибних ставків за рахунок земельних
ділянок, що вилучаються у колгоспу
«Родина» Васильківського району (88,3 га)
та радгоспу «Калинівський»
Мінрадгоспів УРСР (41,2 га).

4 жовтня 1996 року Міністерством рибного
господарства України видано наказ № 170,
яким перетворено Київський виробничий
рибокомбінат у Державне виробниче
сільськогосподарське рибоводне
підприємство «Забір'я» (надалі ДВСРП
«Забір'я»).

6 березня 1997 року Регіональне
відділення Фонду державного майна
України по Київській області ( надалі -
РВ ФДМУ по Київській області) своїм
листом № 13/308 повідомило ДВСРП
«Забір'я», що відповідно до програми
приватизації підприємств Київської
області на 1997 рік ДВСРП «Забір'я»
включено до переліку об'єктів, що
підлягають обов'язковій приватизації в
першому півріччі 1997 року.

19 березня 1997 року представництвом
фонду державного майна України в
Києво-Святошинському районі було
видано свідоцтво про державну
реєстрацію товариства покупців, що
створене членами трудового колективу
ДВСРП «Забір'я» (реєстраційний №0007/97)
та видано посвідчення покупців членів
трудового колективу ДВС-РП «Забір'я»
відповідно до угоди про спільну
діяльність від 16 березня 1997 року.

Наказом РВ ФДМУ по Київській області
від 30 травня 1997 року за № 3/47-1 ЗП була
створена комісія по приватизації ДВСРП
«Забір'я», яка провела інвентаризацію
державного майна підприємства що
підлягало приватизації (виписки та
баланс станом на 1.06.1997 року). Серед
основних засобів державної форми
власності були відображені - стави, які
використовувались підприємством для
виробництва товарної рибної продукції
та рибопосадкового матеріалу.

8 серпня 1997 року складено та підписано
комісією акт оцінки вартості цілісного
майнового комплексу ДВСРП «Забір'я», що
затверджений наказом Регіонального
відділення Фонду державного майна
України по Київській області № 5/70-ВП
від 8 серпня 1997 року.

15 серпня 1997 року РВ ФДМУ по Київській
області своїм листом № 7/986 був поданий
на затвердження до Антимонопольного
комітету України та Державного
комітету рибного господарства копії
проекту плану приватизації ДВСРП
«Забір'я» та акту оцінки вартості
цілісності майнового комплексу ДВСРП
«Забір'я», які були погоджені останніми
у відповідності до чинного
законодавства.

В процесі погодження плану
приватизації до акту оцінки майна були
внесені зміни, які затверджені наказом
РВ ДФМУ по Київській області «Про
внесення змін до акту оцінки вартості
цілісного майнового комплексу ДВСРП
«Забір'я» № 5-25-3/7 від 10 лютого 1998 року.

25 квітня 1998 року Кабінет Міністрів
України надав Фонду державного майна
України погодження умов приватизації
майна ДВСРП «Забір'я» за №26175/53.

11 травня 1998 року Фонд державного майна
України своїм листом № 7/986 до РВ ФДМУ по
Київській області надав доручення
затвердити план приватизації ДВСРП
«Забір'я».

1 червня 1998 року наказом РВ ФДМУ по
Київській області «Про затвердження
плану приватизації ДВСРП «Забір'я» №
5-25-6/244 затверджено план приватизації
ДВСРП«Забір"я».

2 червня 1998 року регіональним
відділенням Фонду Державного майна
України по Київській області видано
оспорюваний наказ № 5-25-7/27 «Про
перетворення державного виробничого
сільськогосподарського рибоводного
підприємства «Забір"я» у відкрите
акціонерне товариство».

21 вересня 1998 року наказом РВ ФДМУ по
Київській області «Про внесення змін
до статутного капіталу відкритого
акціонерного товариства «Забір"я»» №
5-25-7/35 було внесено зміни до статуту ВАТ
«Забір"я»».

31 грудня 1998 року РВ ФДМУ по Київській
області було здійснено передачу
частини акцій ВАТ «Забір"я», згідно з
договором про безоплатну передачу
акцій від 31.12.1998 року та акту
приймання-передачі акцій ВАТ «Забір"я»
№ 950 від 31.12.1998 року.

13 січня 2000 року розпорядженням РВ ФДМУ
по Київській області «Про внесення
змін до реєстру власників іменних
цінних паперів № 1» було надано згоду
на внесення змін щодо власників
іменних цінних паперів ВАТ «Забір"я».

2 грудня 2003 року між РВ ФДМУ по
Київській області та ВАТ «Забір"я» було
підписано Акт прийому-передачі
державного майна у власність ВАТ
«Забір"я».

Відповідно до переліку нерухомого
майна, що передається у власність ВАТ
«Забір'я" згідно з наказом РВ ФДМ
України по Київській області від
02.06.1998р. №5-25-7/27, ВАТ «Забір"я» було
передано в складі цілісного майнового
комплексу, зокрема: став нагульний,
площею 27 га ( Васильківський район, с.
Мала Солтанівка); риборозподільник
вирощувальний (Васильківський район, с.
Мала Солтанівка); став вирощувальний з 9
став., площею 115 га (Васильківський
район, с. Солтанівка).

6 квітня 2007 року РВ ФДМ України по
Київській області своїм листом № 14-14-977
надало лист ВАТ «Забір"я» де зазначено,
що Перелік нерухомого майна, що
передається у власність ВАТ "Забір'я" в
процесі приватизації, виданий згідно з
наказом РВ ФДМУ по Київській області
"Про створення відкритого акціонерного
товариства (перетворення з державного
підприємства)" від 2.06.1998 року № 5-25-7/27, в
порядку встановленому законодавством.
Вищезазначений наказ та Перелік
нерухомого майна є
правовстановлюючими документами про
право власності на об'єкти нерухомості,
зазначені в них.

18 травня 2007 року наказом РВ ФДМУ по
Київській області було завершено
процес приватизації ВАТ «Забір"я» в
зв'язку з остаточним продажем акцій ВАТ
«Забір"я».

В подальшому ВАТ "Забір"я" було
перейменовано на ПАТ "Забір"я".

31 березня 2008 року між ПАТ «Забір"я» та
ТОВ «Солтанівка-Каскад» було складено
Акт приймання - передачі майна (шляхом
виділення) до статутного капіталу
новостворюваного підприємства ТОВ
«Солтанівка-Каскад» 99/100 частин
комплексу.

14 серпня 2009 року між ПАТ «Забір'я» та
ОСОБА_1 було укладено договір
купівлі-продажу, за яким ПАТ «Забір'я»
продало ОСОБА_1. 1/100 частини комплексу,
який складається з гаражу, контори,
складу, ставу нагульного,
риборозподільника, 9 ставків
вирощувальних, розташованих в
АДРЕСА_1.

10 грудня 2009 року між ОСОБА_1 та ТОВ
«Солтанівка-Каскад» було укладено
договір купівлі-продажу, за яким
ОСОБА_1 продав ТОВ «Солтанівка-Каскад»
1/100 частини комплексу, який
складається з гаражу, контори, складу,
ставу нагульного, риборозподільника, 9
ставків вирощувальних, розташованих
в АДРЕСА_1.

Встановивши вказані обставини
справи, з врахуванням вимог Водного
кодексу України, суд прийшов до
вірного висновку, що майно (стави),
передані на підставі наказу
Регіонального відділення Фонду
Державного майна України по Київській
області від 02.06.1998р. №5-25-7/27 та переліку
до наказу у власність відкритого
акціонерного товариства «Забір'я» та
які в подальшому були предметом
правочинів між Відповідачами (ВАТ
«Забір'я», ОСОБА_1, ТОВ
«Солтанівка-каскад») є водними
об'єктами в розумінні Водного
кодексу України.

Проте, приймаючи до уваги, що
предметом позовних вимог є визнання
недійсними наказу Регіонального
відділення Фонду державного майна
України по Київській області від 2
червня 1998 року за № 5-25-7/27, правочину,
щодо виділу частини майна ВАТ "Забір'я",
і створення за його рахунок ТОВ
«Солтанівка-каскад», договорів
купівлі-продажу укладених 14.08.2009 року
між ПАТ "Забір'я" та ОСОБА_1 та від
10.12.2009 року між ОСОБА_1 та ТОВ
«Солтанівка-Каскад», із позовом в
суд позивач звернувся в листопаді
2012 року, тобто з пропуском строку
позовної давності, заяви
відповідачів про застосування спливу
позовної давності, суд на
передбачених законом підставах
відповідно до п.4 ст.267 ЦК України
відмовив в задоволенні позову в
зв'язку із спливом позовної давності.

При цьому суд обґрунтовано, виходячи
із доказів, наданих сторонами,
визначив, що початком перебігу
позовної давності відповідно до ст.261
ЦК України є березень-квітень 2008 року,
коли прокуратурою Київської області
проводилась перевірка господарської
діяльності ВАТ «Забір»я» і
прокуратурою Києво-Святошинського
району у відповідача були
витребувані серед інших документів
оскаржуваний наказ Регіонального
відділення Фонду державного майна
України по Київській області від 2
червня 1998 року за № 5-25-7/27. (том 2 а.с.213).

Листом заступника прокурора
Київської області від 3.04.2008 року ВАТ
«Забір'я» повідомлено про результати
проведеної перевірки. (том 2 а.с.214-216).

Відповідно до п.5 ст.267 ЦК України якщо
суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту.

З врахуванням вказаних вимог закону,
позивачем доказів поважності
пропущення позовної давності при
розгляді справи судом першої
інстанції не наведено.

Рішення суду ухвалено з додержанням
норм матеріального і процесуального
права і передбачених законом підстав
для його скасування при
апеляційному розгляді не
встановлено.

Доводи апеляційної скарги на
те, що суд повинен був застосувати
положення ст..83 ЦК Української РСР,
згідно якої до даних позовних вимог
позовна давність не застосовується,
є необґрунтованими.

Дійсно, відповідно до ст..83 ЦК
Української РСР (в редакції 1963 року)
позовна давність не поширюється:

на вимоги державних організацій про
повернення державного майна з
незаконного володіння колгоспів та
інших кооперативних та інших
громадських організацій або громадян;

Проте, відповідно до п.6 Прикінцевих і
перехідних положень Цивільного
кодексу України правила Цивільного
кодексу України про позовну давність
застосовуються до позовів, строк
пред'явлення яких, встановлений
законодавством, що діяло раніше, не
сплив до набрання чинності цим
Кодексом.

За вказаних обставин, коли початком
перебігу позовної давності судом
визначено березень-квітень 2008 року, а
позов в суд подано 6 листопада 2012
року, то підлягають застосуванню
положення Цивільного кодексу України
про позовну давність, а не положення
ст..83 ЦК Української РСР (в редакції 1963
року).

Посилання прокурора в апеляційній
скарзі на те, що на момент
проведення перевірки в 2008 році
законності наказу Регіонального
відділення Фонду державного майна
України по Київській області від 2
червня 1998 року за № 5-25-7/27 діяли
положення п.4 ч.1 ст.268 ЦК України,
відповідно до вимог якої позовна
давність не поширюється на вимогу
власника або іншої особи про
визнання незаконним правового акту
органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або
органу місцевого самоврядування,
яким порушено його право власності
або інше речове право, а на момент
звернення до суду діяли положення
пункту 3 ч.5 Прикінцевих та перехідних
положень Закону України від 20.12.2011 №
4176-VI "Про внесення змін до деяких
законів України щодо вдосконалення
порядку здійснення судочинства"
відповідно до якого позов може бути
пред'явлений протягом трьох років
після набрання чинності цим законом,
не заслуговують на увагу із
наступних підстав.

На час звернення із вказаним
позовом в суд 6 листопада 2012 року
положення п.4 ч.1 ст.268 ЦК України були
виключені Законом України від 20.12.2011 №
4176-VI "Про внесення змін до деяких
законів України щодо вдосконалення
порядку здійснення судочинства", який
набрав чинності 15 січня 2012 року.

Таким чином на заявлені позивачем
позовні вимоги поширюється позовна
давність.

Оскільки початком перебігу позовної
давності судом визначено
березень-квітень 2008 року, а позов в
суд подано 6 листопада 2012 року, то
позивачем пропущено встановлений
законом трирічний строк позовної
давності.

Посилання апелянта в додаткових
поясненнях на те, що суд першої
інстанції не врахував висновків щодо
позовної давності, викладених в
постанові Вищого Господарського Суду
України від 23 липня 2013 року у справі
за позовом заступника прокурора
Заступника прокурора Київської
області в інтересах держави в особі
Фонду Державного майна України до
Регіонального відділення Фонду
Державного майна України по Київській
області, Публічного акціонерного
товариства «Забір'я» про визнання
частково недійсним та скасування
наказу та в постанові Вищого
Господарського Суду України від 6
серпня 2013 року у справі за позовом
заступника прокурора Заступника
прокурора Київської області в
інтересах держави в особі Фонду
Державного майна України до
Регіонального відділення Фонду
Державного майна України по Київській
області, Публічного акціонерного
товариства «Забір'я» про визнання
частково недійсним та скасування
наказу, витребування майна та
визнання права власності і наданого
до додаткових пояснень листа
Києво-Святошинського РВ за №21245 від
31.08.2012 року на 13 аркушах підлягають
відхиленню із наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.303 ЦПК України
апеляційний суд досліджує докази,
які судом першої інстанції були
досліджені з порушенням
встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Як вбачається із пояснень
представника апелянта вказаний лист
Києво-Святошинського РВ за №21245 від
31.08.2012 року на 13 аркушах, адресований
прокуратурі Київської області, в
суд першої інстанції не подавався,
доказів поважності причин неподання
його до суду представником апелянта
не наведено.

Та обставина, що в судових рішеннях
Вищого Господарського Суду України
від 23 липня 2013 року і від 6 серпня 2013
року зроблено висновки про те, що про
існування оспорюваного наказу
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по Київській
області від 2 червня 1998 року за № 5-25-7/27
прокуратура Київської області
дізналась у вересні 2012 року після
отримання листа Києво-Святошинського
РВ за №21245 від 31.08.2012 року, а тому
строк позовної давності не є
пропущеним, відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК
України не може бути врахована як
обставина, яка не підлягає
доказуванню, оскільки у даній
справі встановлено, що про
оспорюваний наказ прокуратура
Київської області дізналась у
березні-квітні 2008 року після
витребування його із ПАТ «Забір'я»
згідно листа прокуратури
Києво-Святошинського району від
18.03.2008 року.

За таких обставин суд обґрунтовано
визначив початком перебігу позовної
давності березень-квітень 2008 року.

Вказані судові рішення у
господарських справах підлягають
врахуванню відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК
України в тій частині, що на спірні
правовідносини поширюється позовна
давність.

Також колегія суддів приймає до
уваги, що звертаючись до суду із
вказаним позовом, прокурор посилався
на положення ст.ст.387, 388 Цивільного
кодексу України, крім того просив
визнати недійсним останній договір
купівлі-продажу та витребувати майно
на користь держави.

Проте суд першої інстанції не
уточнив правових підстав
витребування майна із чужого
володіння (реституція або
віндикаційний позов).

Суд апеляційної інстанції
відповідно до ст.303 ЦПК України
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції лише в межах доводів
апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції.

Інших доводів ухвалення рішення суду
без додержання норм матеріального і
процесуального права апеляційна
скарга не містить.

Керуючись ст. ст. 308,315 ЦПК України,
колегія суддів,-

У Х В А
Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника
прокурора Київської області
відхилити.

Рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 26 вересня 2013 року залишити без
змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: