Справа № 1308/3119/12
Головуючий у 1 інстанції: Зеліско Р.Й.
Провадження № 22-ц/783/5296/13
Доповідач в 2-й інстанції:
Монастирецький Д. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2013 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого -
судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Мацея
М.М., Тропак О.В.,

секретаря
Дідуся О.Р.,

з участю представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства Комерційного
банку «Акцент-Банк» на рішення
Жовківського районного суду
Львівської області від 04 квітня 2013 року
у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційного
банку «Акцент-Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
кредитним договором від 24.04.2008 року №
ABZUAE00000221 та зустрічним позовом ОСОБА_2
до Публічного акціонерного товариства
Комерційного банку «Акцент-Банк» про
стягнення судових витрат, -

в с т а н
о в и л а:

У вересні 2012 року ПАТ КБ «Акцент-Банк»
звернувся з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
кредитним договором від 24.04.2008 року №
ABZUAE00000221, посилаючись на те, що за
вказаним договором відповідачу ОСОБА_4
був наданий кредит в розмірі 6683,25 дол.
США терміном до 23.04.2013 року, але
відповідач належним чином свої
зобов'язання за договором не виконував,
заборгованості не сплачував. Виконання
зобов'язань ОСОБА_4 за Кредитним
договором забезпечено договором
поруки № ABZUAE00000221 від 24.04.2008 року,
укладеного між позивачем та ОСОБА_2
Банк звернувся з письмовою вимогою -
попередженням до ОСОБА_4 щодо
повернення суми заборгованості, але
жодних дій з боку відповідача вчинено
не було. Оскільки відповідачі
добровільно не сплачували
заборгованості, то Банк змушений
звернутися до суду. Просив позов
задовольнити.

В судовому засіданні представник ПАТ
КБ «Акцент-Банк» позовні вимоги
уточнила та просила стягнути з ОСОБА_4 в
користь Банку заборгованість за
вказаним Кредитним договором в сумі 103
898,83 грн. та судові витрати по справі.

У жовтні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ
«Акцент-Банк» про визнання недійсним
договору поруки, стягнення моральної
шкоди та судових витрат, який ухвалою
районного суду від 04 квітня 2013 року на
підставі ч. 1 п. 5 ст. 207 ЦПК України в
частині визнання недійсним договору
поруки № ABZUAE00000221 від 24.04.2008 року та
стягнення моральної шкоди в розмірі 10000
грн. - залишений без розгляду.

Оскаржуваним рішенням позов
Публічного акціонерного товариства
Комерційного банку «Акцент-Банк» до
ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
від 24.04.2008 року № ABZUAE00000221 - задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця м. Острог Острозького району
Рівненської області та жителя АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, в
користь Публічного акціонерного
товариства Комерційного банку
«Акцент-Банк» заборгованість за
кредитним договором № ABZUAE00000221 від
24.04.2008 року 103898 (сто три тисячі вісімсот
дев'яносто вісім) грн. 83 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця м. Острог Острозького району
Рівненської області та жителя АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, в
користь Публічного акціонерного
товариства Комерційного банку
«Акцент-Банк» судового збору в сумі
1038,99 грн., що було сплачено ним при
поданні позовної заяви.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства Комерційного
банку «Акцент-Банк» про стягнення
судових витрат - задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного
товариства Комерційного банку
«Акцент-Банк» в користь ОСОБА_2 судові
витрати в сумі 1532,50 грн.

Рішення суду в частині відмови в позові
та в частині задоволення зустрічних
позовних вимог оскаржило ПАТ КБ
«Акцент Банк» в особі представника
А.В.Шуліка. Вважає рішення у вказаній
частині таким, що ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права. Стверджує, що суд першої
інстанції прийшов до помилкового
висновку, що ОСОБА_2 не підписував
договір поруки, поклавши в основу
рішення висновок № 4294
судово-почеркознавчої експертизи від
12.02.2013 року. На думку апелянта, висновок
експертизи є недостатнім доказом
цього, оскільки такий зроблений
неатестованим судовим експертом та
проведений у експертній установі,
основним завданням якої є проведення
експертиз в кримінально-правових
відносинах. Відтак зазначає, що
висновок експерта є недопустимим
доказом, оскільки одержаний з
порушенням порядку встановленого
законом, а тому не міг бути взятий до
уваги як доказ. Крім цього, не
погоджується з висновком суду про
стягнення з ПАТ КБ «Акцент-Банк»
судових витрат, в тому числі оплати
вартості проведеної експертизи.
Зазначає, що відповідно до ст. 86 ЦПК
України кошти на оплату судової
експертизи вносяться стороною яка
заявила клопотання про проведення
такої. Також відповідачем не додано
жодних документальних доказів про
понесення судових витрат, зокрема в
матеріалах справи відсутня квитанція
про сплату ним коштів в розмірі 1532 грн.
50 коп. У зв'язку з цим, рішення в цій
частині не відповідає вимогам ст. 11
Постанови Пленуму ВСУ від 18 грудня 2009
року «Про судове рішення в цивільній
справі» оскільки не містить
обґрунтування щодо доводів сторін по
суті спору. Просить рішення суду в
частині відмови в стягненні
заборгованості з відповідача змінити
та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
Комерційного банку «Акцент-Банк»,
стягнувши солідарно з відповідачів
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 заборгованість у
розмірі 103 898,83 грн.; рішення в частині
задоволення зустрічного позову також
змінити та ухвалити нове - про відмову в
задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 В
решті просить рішення суду залишити
без змін.

Інші учасники цивільного процесу
повідомлені належним чином, про що
свідчать рекомендовані повідомлення
про вручення їм поштових відправлень
(а.с. 175, 176, 177, 178, 189), в судове засідання
апеляційної інстанції не з'явилися,
причину своєї неявки суду не
повідомили, матеріалів справи
достатньо для розгляду справи у їх
відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,
перевіривши матеріали справи, межі та
доводи скарги, колегія суддів вважає,
що апеляційну скаргу слід відхилити.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, а також
особи, які не брали участі у справі,
якщо суд вирішив питання про їх права
та обов'язки, мають право оскаржити в
апеляційному порядку рішення суду
першої інстанції повністю або
частково.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

За загальними положеннями ЦПК України
обов'язок суду під час ухвалення
рішення вирішити, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги позивача та якими доказами вони
підтверджуються; перевірити наявність
чи відсутність певних обставин за
допомогою доказів шляхом їх оцінки;
оцінити подані сторонами докази та
дійти висновку про наявність або
відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення
правовідносин сторін, які випливають
із встановлених обставин. Саме
визначення цих правовідносин дає
можливість суду остаточно визначитись,
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми.

Колегія суддів приходить до
переконання, що дане рішення суду
відповідає зазначеним вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції керувався тим, що відповідно
до ст. 526 ЦК України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, а оскільки відповідач
ОСОБА_4 умови Кредитного договору не
виконав, то повинен сплатити Банку
заборгованість у повному розмірі.
Відмовляючи в стягненні
заборгованості з поручителя ОСОБА_2,
суд виходив з того, що відповідно до
висновку почеркознавчої експертизи
підпис на договорі поруки був
виконаний не ним, а іншою особою, а тому
підстав для стягнення з нього
заборгованості немає.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальнику в розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Стаття 1049 ЦК України встановлює
обов'язок позичальника повернути
позику (грошові кошти) у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Частиною першою ст. 553 ЦК України
передбачено, що поручитель поручається
перед кредитором боржника за виконання
ним свого обов'язку.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що в
разі порушення боржником зобов'язання,
поручитель і боржник відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники.

Судом встановлено, що 24 квітня 2008 року
між Банком та ОСОБА_4 укладено
кредитний договір № ABZUAE00000221,
відповідно до умов до умов якого Банк
надав позичальнику кредит у сумі 6683,25
доларів США зі сплатою процентів за
користування кредитними коштами в
розмірі 1,42 % за місяць (17,04 % річних) та
кінцевим терміном погашення до 23
квітня 2013 року.

На забезпечення виконання зобов'язань
за Кредитним договором, цього ж 24
квітня 2008 року був укладений договір
поруки, поручителем в яких зазначено
відповідача ОСОБА_2

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко - і
відеозаписів, висновків експерта.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України для
з'ясування обставин, що мають значення
для справи і потребують спеціальних
знань у галузі науки, мистецтва,
техніки, ремесла тощо, суд призначає
експертизу за заявою осіб, які беруть
участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України якщо
висновок експерта буде визнано
неповним або неясним, судом може бути
призначена додаткова експертиза, яка
доручається тому самому або іншому
експерту (експертам).

Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що
якщо висновок експерта буде визнано
необґрунтованим або таким, що
суперечить іншим матеріалам справи або
викликає сумніви в його правильності,
судом може бути призначена повторна
експертиза, яка доручається іншому
експертові (експертам).

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 30 травня 1997 року № 8
«Про судову експертизу в кримінальних
і цивільних справах» передбачено, що
повторна експертиза призначається,
коли є сумніви у правильності висновку
експерта, пов'язані з його недостатньою
обґрунтованістю чи з тим, що він
суперечить іншим матеріалам справи, а
також за наявності істотного порушення
процесуальних норм, які регламентують
порядок призначення і проведення
експертизи.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджає про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Ухвалою суду першої інстанції від 07
грудня 2012 року за заявою представника
відповідача у вказаній справі
призначено судову почеркознавчу
експертизу, яку доручено провести
експертам Львівського
науково-дослідного інституту судових
експертиз.

У матеріалах справи (а.с. 118-119) наявний
висновок почеркознавчої експертизи №
4294 від 12 лютого 2013 року, яка проведена
Львівським науково-дослідним
інститутом судових експертиз
Міністерства юстиції України, яким
чітко дано відповідь про те, що підпис в
спірному договорі поруки № ABZUAE00000221 від
24.04.2008 року виконаний не ОСОБА_2, а іншою
особою.

Будь-яких сумнівів щодо повноти,
обґрунтованості та правильності
проведеної експертизи у суду не
виникло. Даний висновок не суперечить
іншим матеріалам справи.

Ні одна із сторін не заявила клопотання
про необхідність призначення
повторної чи додаткової експертизи.

Тому районний суд прийшов до вірного
переконання, що відповідач ОСОБА_2 не
підписував спірного договору поруки за
№ ABZUAE00000221 від 24.04.2008 року.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що спірний договір поруки є
нікчемним, визнання якого недійсним
закон не вимагає.

Оскільки відповідачами не ставиться
під сумнів правильність проведеного
позивачем розрахунку суми
заборгованості станом на 30.07.2012 року і
така підтверджена відповідними
розрахунками долученими позивачем до
справи, то у спосіб визначений у позові
така сума підлягає до стягнення лише з
ОСОБА_4

В частині суми заборгованості рішення
суду сторонами не оскаржується.

Посилання позивача, як на одну з
підстав скасування рішення на те, що
районний суд не перевірив «чи був
експерт атестований відповідно до
Закону та включений до державного
реєстру» також не заслуговує на увагу,
оскільки з п/п № 2780 державного Реєстру
атестованих судових експертів
вбачається, що ОСОБА_6 є експертом, як
фахівець держ. спец. установи
Міністерства юстиції України (а.с. 188).

Види судових витрат, до яких віднесено
витрати на правову допомогу, і витрати,
пов'язані із залученням свідків,
спеціалістів, перекладачів та
проведенням судових експертиз (ст. ст.
84, 86 ЦПК України), визначені в ст. 79 ЦПК
України, а їх розподіл здійснюється
судом відповідно до вимог,
установлених цим Кодексом (ст. ст. 88, 89
ЦПК України). Крім того, суд під час
ухвалення рішення вирішує, зокрема,
питання про розподіл судових витрат,
про що зазначається в його
резолютивній частині (п. 6 ч. 1 ст. 214, п. 4
ч. 1 ст. 215 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме з належно завіреного повідомлення
Львівського НДІ судових експертиз від
12 лютого 2013 року, відповідач ОСОБА_2
поніс судові витрати на проведення
судової експертизи, вартість якої ним
було оплачено в сумі 1532,50 грн. ( а.с. 117).

Отже посилання позивача в апеляційній
скарзі, що відповідачем - ОСОБА_2 не
додано жодних документальних доказів
про понесення судових витрат є
необґрунтованим.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, а тому не
приймаються до уваги.

Колегія суддів погоджується з
висновками районного суду, оскільки
суд ухвалив правильне по суті і
справедливе рішення, дійшовши його на
основі повно з'ясованих обставин, на
які сторони посилалися як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених дослідженими в судовому
засіданні доказами.

Будь яких інших належних та допустимих
доказів для спростування рішення суду
першої інстанції, передбачених
статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали
доказове значення та заслуговували на
увагу, чи порушень норм процесуального
права, які можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення,
відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України,
апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Рішення відповідає вимогам закону і
зібраним по справі доказам, доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, тому підстав для її
задоволення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 1 п. 1,
308, 313, 314 ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а
л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційного
банку «Акцент-Банк» - відхилити.

Рішення Жовківського районного суду
Львівської області від 04 квітня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий:
Монастирецький Д.І.

Судді:
Мацей М.М.

Тропак О.В.