УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2013 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Євтушенко О.І.,
суддів: Євграфової Є.П.,
Завгородньої І.М.,
Іваненко Ю.Г.,
Ситнік О.М., розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, який діє в
своїх інтересах та в інтересах
малолітнього ОСОБА_7, ОСОБА_8, яка діє в
своїх інтересах та в інтересах
малолітнього ОСОБА_7, третя особа:
відділ у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
Деснянського районного управління ГУ
МВС України в м. Києві, служба у справах
дітей Деснянської районної у місті
Києві державної адміністрації про
усунення перешкод у користуванні
власністю, виселення з жилого
приміщення, визнання осіб такими, що
втратили право користування жилим
приміщенням та зняття з реєстраційного
обліку та за зустрічним позовом ОСОБА_8,
яка діє в інтересах ОСОБА_7 до ОСОБА_5,
ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_6, Служба у
справах дітей Деснянської районної у
місті Києві державної адміністрації,
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_9,
Міністерство юстиції України про
визнання договору купівлі - продажу
квартири нікчемним за касаційною
скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_10
на рішення Деснянського районного суду
м. Києва від 22 квітня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 16 жовтня
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_4 звернулася
до суду з позовом, в обґрунтування
якого зазначила, що 7 листопада 2011 року
між нею та ОСОБА_5 укладено договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що відповідачі не в
добровільному порядку не звільняють
квартиру, просила суд усунути
перешкоди у користуванні власністю
шляхом виселення відповідачів з жилого
приміщення, визнати їх такими, що
втратили право користування цим
приміщенням та зняти з реєстраційного
обліку

Змінивши позовні вимоги, остаточно
просила суд виселити відповідачів із
спірної квартири без надання іншого
жилого приміщення.

У січні 2013 року ОСОБА_8, яка діє в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_7,
звернулася до суду із зустрічним
позовом про визнання договору
купівлі-продажу квартири нікчемним, з
посиланням на те, що її малолітній син
ОСОБА_7 з 9 червня 2009 року є
зареєстрованим та проживає у спірній
квартирі.

Про укладення договору купівлі-продажу
вона дізналася у березні 2012 року, після
чого нею було з'ясовано, що дозвіл
службою у справах дітей Деснянської
районної у м. Києві державної
адміністрації на вчинення відчуження
ОСОБА_5, належної їй на праві власності
спірної квартири, в якій
зареєстрований та проживає малолітній
ОСОБА_7, не надавався, у зв'язку з чим на
підставі ст. ст. 203, 215, 224 ЦК України
просила визнати договір
купівлі-продажу нікчемним.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 22 квітня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 16
жовтня 2013 року, у задоволенні
первісного позову відмовлено,
зустрічний позов задоволено.

Визнано, що договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_5
та ОСОБА_4 є нікчемним.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4
- ОСОБА_10 просить скасувати рішення
суду першої інстанції та ухвалу
апеляційного суду і ухвалити нове
рішення про задоволення первісного
позову та відмову у задоволенні
зустрічного, мотивуючи свою вимогу
порушенням судами інстанції норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, вважає, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Розглядаючи спір в частині виселення
відповідачів із спірної квартири без
надання іншого жилого приміщення, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився й апеляційний суд,
встановивши нікчемність договору
купівлі - продажу спірної квартири,
дійшов висновку про відмову у
задоволенні позову у цій частині.

Задовольняючи зустрічний позов, суди
виходили з того, що при укладенні
спірного договору купівлі-продажу не
було дотримано вимог закону щодо
обов'язковості отримання попереднього
дозволу органів опіки та піклування
для вчинення правочину нерухомого
майна, право власності на яке або право
користування яким має неповнолітня
дитина, а тому дійшли висновку про
нікчемність вказаного договору.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент його вчинення
стороною (сторонами) вимог,
встановлених частинами першою-третьою,
п'ятою та шостою ст. 203 цього
Кодексу. Недійсним є правочин, якщо
його недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Статтею 56 ЖК України передбачено, що
члени сім'ї власника жилого будинку
(квартири) які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири)
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

Законом України «Про охорону
дитинства» встановлено, що діти - члени
сім'є наймача або власника житлового
приміщення мають право користування
займаним приміщенням нарівні з
власником або наймачем. Органи опіки та
піклування зобов'язані здійснювати
контроль за додержанням батьками або
особами, які їх замінюють майнових та
житлових прав дітей при відчуженні
жилих приміщень та купівлі нового
житла. Батьки або особи, які їх
замінюють, не мають права без дозволу
органів опіки піклування, наданого
відповідно до закону, укладати
договори, які підлягають нотаріальному
посвідченню та/або державній
реєстрації, відмовлятися від належних
дитині майнових прав, здійснювати
поділ, обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання (ст. 18, 17).

Згідно з ст.12 Закону України «Про
основи соціального захист бездомних
осіб і безпритульних дітей» держава
охороняє і захищає права та інтерес
дітей під час вчинення правочинів щодо
нерухомого майна. Неприпустиме
зменшень або обмеження прав та
інтересів дітей під час вчинення
будь-яких правочинів щодо жилих
приміщень.

Для вчинення будь-яких правочинів щодо
нерухомого майна, право власності і яке
або право користування яким мають діти,
необхідний попередній дозвіл органів
опіки та піклування, що надається
відповідно до закону.

Відповідно до вимог ст.224 ЦК України,
правочин, вчинений без дозволу органу
опіки та піклування (стаття 71 цього
Кодексу), є нікчемним.

Суд першої інстанції, з висновком якого
погодився й апеляційний суд, повно й
всебічно з'ясував характер спірних
правовідносин та обставини справи, дав
належну оцінку зібраним у справі
доказам та дійшов обґрунтованого
висновку про наявність правових
підстав для задоволення зустрічного
позову та відмови у задоволенні
первісного позову.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги про порушення
судами норм матеріального та
процесуального права не ґрунтуються на
матеріалах справи, зводяться до іншої
оцінки фактичних обставин справи, яка
відрізняється від зробленої судом
оцінки, і висновків суду не
спростовують. Оскаржувані судові
рішення ухвалені з додержанням норм
процесуального й матеріального права,
а тому передбачених ст. 338 ЦПК України
підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 -
ОСОБА_10 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 22 квітня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 16
жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.І.
Євтушенко

Судді:
Є.П.
Євграфова

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко

О.М. Ситнік