АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№22-ц/791/3690/13
Головуючий в І інстанції: Волошин Р.Р.
Доповідач: Слюсаренко О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2013 року листопада місяця 29 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області у складі:

головуючого:Радченко
С.В.суддів:Вербицької Л.І. Слюсаренко
О.В.при секретарі:Герасименко І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_8 на рішення Бериславського
районного суду Херсонської області від
24 вересня 2013 року у цивільній справі
за позовом ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7
до ОСОБА_8 про стягнення грошових
коштів, відшкодування моральної шкоди
та зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_7
про встановлення факту проживання
однією сім'єю без реєстрації шлюбу,
визнання грошових коштів спільним
сумісним майном подружжя,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2012 року ОСОБА_6 в інтересах
ОСОБА_7 звернулась до суду із цивільним
позовом до відповідача про стягнення
грошових коштів, відшкодування
моральної шкоди.

Зазначає, що 09.08.2010 року ОСОБА_7,
перебуваючи у слідчому ізоляторі м.
Херсона видав довіреність, якою
уповноважив ОСОБА_8 та ОСОБА_9
здійснювати від його імені всі
необхідні дії для оформлення на його
прав на все спадкове майно, яке
залишилося після смерті його матері
ОСОБА_10, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а
також в повному обсязі розпоряджатися
спадковою квартирою АДРЕСА_1

16.08.2010 року ОСОБА_8 за договором
купівлі-продажу від імені позивача
продала вищевказану квартиру ОСОБА_11
за 80005 грн., однак отримані від продажу
квартири кошти позивачу не віддала ,
незаконно утримує кошти, які їй не
належать, а тому має не тільки
повернути гроші, а й сплатити 3% річних
та інфляційні втрати відповідно до
норм ст. 625 ЦК України.

З урахуванням уточнень до позовних
вимог просить стягнути з відповідачки
суму основного боргу у розмірі 80005
грн.; 3% річних - 7022,90 грн.; інфляційні
витрати за період з серпня 2010 року по
травень 2013 року в розмірі 8800,55 грн.;
моральну шкоду в розмірі 3896,55 грн. та
судовий збір у розмірі 997,25 грн. ( а.с. 210)

В травні 2013 року ОСОБА_8. звернулася до
суду із зустрічним позовом, в якому
просила встановити факт проживання
однією сім'єю без реєстрації шлюбу з
ОСОБА_7 з 2008 року до червня 2011 року,
визнати грошові кошти в сумі 80000 грн.,
які отримані за договором
купівлі-продажу квартири від 16.08.2010
року спільним майном подружжя.
Посилається на те, що вони проживали з
позивачем однією сім'єю без реєстрації
шлюбу, вели спільне господарство.
Вважає, що грошові кошти, які вона
отримала від продажу квартири є
спільною сумісною власністю з
позивачем та були використані
відповідачем в інтересах сім'ї.

Справа розглядалася судом після
скасування Ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 20.03.2013 року попередніх
судових рішень судів першої та
апеляційної інстанції і передачі
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Рішенням Бериславського районного
суду Херсонської області від 24
вересня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_7
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8
на користь ОСОБА_7 80005 грн. грошових
коштів, отриманих у результаті
виконання договору доручення, 2064,13 грн.
інфляційних втрат, 5800,36 грн. - 3 % річних
та 945,08 грн. в рахунок відшкодування
судових витрат, а всього - 88814,57 грн. У
задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_7 відмовлено. Зустрічний позов
ОСОБА_8 задоволено частково.
Встановлено факт проживання ОСОБА_7 та
ОСОБА_8. однією сім'єю без шлюбу у
період з вересня 2008 року до 14.04.2010 року.
У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8. не
погоджуючись з рішенням суду,
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування обставин справи, і
зазначає, що отримані від продажу
квартири кошти є їх спільною з
відповідачем власністю, оскільки вони
з 2008 року по червень 2011 року проживали
однією сім'єю. Вказує, що суд не прийняв
до уваги витрати, які були понесені у
зв'язку з виконанням доручення при
оформленні спадщини та неправильно
застосував до спірних правовідносин
норми ст. 625 ЦК України. Просила рішення
скасувати і ухвалити нове, яким
відмовити позивачу у задоволені вимог,
зустрічні вимоги задовольнити.

Рішення суду в частині відмови у
стягненні моральної шкоди не
оскаржується і колегією суддів не
переглядається.

В письмових запереченнях на апеляційну
скаргу ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7
просить відмовити у задоволенні
апеляційної скарги за
необґрунтованістю.

Неявка належним чином повідомленого
про час та місце розгляду справи
апелянта ОСОБА_8 відповідно до ч. 2 ст. 305
ЦПК України не перешкоджає розглядові
справи.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника ОСОБА_7, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
прийшла до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково,
виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив із
обов'язку повіреного негайно передати
довірителю все одержане у зв'язку з
виконанням доручення та наявності
визначених ст. 625 ЦК України підстав
для покладення відповідальності за
порушення цього обов'язку.

Проте повністю із висновками суду
першої інстанції погодитися не можна.

Згідно ч.1 ст.1000 ЦК України за договором
доручення одна сторона (повірений)
зобов'язується вчинити від імені та за
рахунок другої сторони (довірителя)
певні юридичні дії. Правочин, вчинений
повіреним, створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки довірителя.

Відповідно ст.1006 ЦК України, повірений
зобов'язаний негайно передати
довірителеві все одержане у зв'язку з
виконанням доручення.

Судом встановлено і вбачається з
матеріалів справи , що ОСОБА_7 та ОСОБА_8
з вересня 2008 року до 14.04.2010 року
проживали разом без реєстрації шлюбу .
14.04.2010 року ОСОБА_7 був затриманий
працівниками міліції, і з того часу
перебуває у місцях позбавлення волі.

08.06.2011 року ОСОБА_8 змінила прізвище на
ОСОБА_8

09.08.2010 року ОСОБА_7 видав довіреність,
якою уповноважив ОСОБА_8 та ОСОБА_9
вчиняти від його імені всі необхідні
дії в тому числі нотаріальні, щодо
оформлення на його ім'я всіх його
спадкових прав на спадкове майно, в
тому числі продати за ціну та умовах за
своїм розсудом спадкову квартиру
АДРЕСА_1

ОСОБА_8, діючи від імені ОСОБА_7 16.08.2010
року уклала договір купівлі-продажу, за
яким продала вказану вище квартиру
ОСОБА_11 за 80005 грн., проте отримані кошти
ОСОБА_7 не повернула.

Встановивши за обставинами справи, що
ОСОБА_8 при продажу квартири діяла як
повірений від імені ОСОБА_7, суд дійшов
правильного висновку про те, що
відповідачка має повернути позивачу
отримані за договором куплі- продажу
квартири 80005 грн.

При цьому суд обґрунтовано виходив з
того, що отримані від продажу квартири
ОСОБА_7 кошти не можна вважати спільною
власністю ОСОБА_7 та ОСОБА_8 і колегія
суддів погоджується з висновком суду
про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_8
про визнання цих коштів спільною
власністю сторін.

Матеріали справи не містять доказів
понесення повіреними ОСОБА_8 та ОСОБА_9
документально підтверджених витрат на
вчинення дій з оформлення спадщини та
продажу спадкового майна. Не додано
таких доказів апелянтом і до
апеляційної скарги на підтвердження її
доводів.

Правові підстави для зменшення судом
суми, що була отримана за договором
куплі-продажу і підлягає поверненню
позивачу на суму витрат, за
відсутності доказів їх понесення, та
за відсутності домовленості між
сторонами щодо оплати виконання
обов'язку повіреного за договором
доручення, відповідачем не доведені.

Доводи апеляційної скарги не
підтверджені належними та допустимими
доказами, не ґрунтуються на нормах
закону, що регулює спірні
правовідносини і висновки суду в цій
частині не спростовують.

Посилання апелянта на неправильне
застосування судом до спірних
правовідносин норм ст. 625 ЦК України
заслуговують на увагу, оскільки між
сторонами виникли правовідносини з
приводу договору доручення, а не із
грошових зобов'язань.

При вирішення справи суд безпідставно
визнав грошовим зобов'язанням
обов'язок ОСОБА_8 як повіреної
повернути отримані у зв'язку з
виконанням договору доручення кошти,
внаслідок чого ухвалив рішення щодо
стягнення з відповідачки інфляційних
втрат та 3% річних з порушенням норм
матеріального права, що є підставою для
скасування рішення в цій частині
відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України і
ухвалення нового рішення про відмову
у задоволенні зазначених позовних
вимог.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України сума
стягнутого з відповідачки судового
збору підлягає зменшенню до 800,05 грн.

Рішення суду в іншій оскаржуваній
частині і про стягнення з ОСОБА_8
грошових коштів у розмірі 80005 грн.
отриманих у результаті виконання
договору доручення ухвалене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального закону і підстав для
його скасування та ухвалення нового
рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 4 ч. 1ст. 309, 316
ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити
частково.

Рішення Бериславського районного суду
Херсонської області від 24 вересня 2013
року в частині стягнення з ОСОБА_8 на
користь ОСОБА_7 2064,13 грн. інфляційних
втрат, 5800,36 грн. - 3 % річних скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення,
яким у задоволенні зазначених позовних
вимог ОСОБА_7 відмовити.

Зазначене рішення в частині стягнення
з ОСОБА_8 судових витрат змінити,
зменшити розміру стягнутих судових
витрат з 945, 08 грн. до 800, 05 грн.

Зазначене рішення в частині іншій і
стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7
грошових коштів у розмірі 80005 грн.
залишити без змін.

Рішення набирає чинності з моменту
проголошення і з цього часу може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: