Справа №568/688/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2013 р.
м.Радивилів

Радивилівський районний суд
Рівненської області

В складі:

Головуючий суддя: Прачук
Л.І.

При секретарі судового засідання:
Дубнік О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Радивилів цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором позики

в с т а н о
в и в:

Позивач звернувся до суду із
зазначеним позовом. Просить стягнути з
відповідача на його користь борг в
сумі 37 232 грн., які кошти ОСОБА_2 отримав
від позивача 25.10.2010 року згідно
боргової розписки. Відповідач
зобов»язувався повернути вказану суму
на протязі семи місяців до 30.12.2010 року.
Однак по даний час відповідачем борг не
повернуто.

В судовому засіданні позивач
позовні вимоги підтримав в повному
обсязі. Показав, що він неодноразово
звертався до відповідача в усній формі
з проханням повернути борг, надсилав
письмову претензію, однак останній
ухилявся від зустрічей з ним, не
відповідав на телефонні дзвінки. Що
стало причиною звернення із даним
позовом до суду.

Відповідач ОСОБА_2позов визнав
частково. Показав, що він позичав у
позивача гроші в сумі 25000 грн. в 2008 році
на ведення фермерського господарства.
На ці гроші наросли відсотки і позивач
вимагав від нього написати нову
розписку на борг і на відсотки, що він і
зробив.Показав, що він не брав грошей у
позивача 25.05.2010 року, хоча стверджує, що
дану розписку він написав. Розписку
написав, щоб заспокоїти позивача,
поскільки останній погрожував
звернутися до суду. Стверджує, що він
повертав суму боргу частинами, а в
квітні 2013 року передав позивачу
останню суму 6000 грн. і отримав розписку
про повернення боргу в сумі 22000грн..
Крім того він займається фермерським
господарством і за домовленістю з
позивачем обробляв його земельні паї
на площі близько 8 га в рахунок
погашення боргу, а тому вважає, що
повністю з ним розрахувався. Просить в
позові відмовити.

Заслухавши позивача і його
представника ОСОБА_3, відповідача,
свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5 , ОСОБА_6,
дослідивши представлені сторонами
письмові докази суд знаходить, що позов
підлягає до задоволення .

Позивач стверджує, що відповідач
двічі брав у нього гроші в позику в т.ч.
в 2008 році в сумі 25000 грн., які повернув в
2013 році, та в 2010 році в сумі 37232 грн., які
відмовляється повертати. Заперечує
домовленість з позивачем про обробіток
земельної ділянки в рахунок боргу.

Показаннями свідка ОСОБА_4
встановлено, що він працює
трактористом у відповідача і на
прохання ОСОБА_2 обробляв земельну
ділянку позивача. Відповідач казав, що
він позичив гроші у позивача і потрібно
відпрацювати борг і відсотки.

Аналогічні покази дав свідок
ОСОБА_5, який показав, що він працює
комбайнером у відповідача.

З показань свідка ОСОБА_6
встановлено, що вона є дружиною
відповідача. Їй відомо, що її чоловік
позичав гроші у позивача в сумі 25000 грн.
і віддавав частинами. Відсотки за
позику повертали шляхом обробітку
земельних паїв позивача. Свідку нічого
не відомо про отримання позики
чоловіком в 2010 році і про розписку
чоловіка на суму 37000 грн… Стверджує, що
відповідач отримував претензію від
позивача.

Позовні вимоги також
підтверджуються наданим суду
письмовим доказом - розпискою
відповідача від 25.05.2010 року. З даної
розписки вбачається, що ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, житель с. Підвисоке 25
травня позичив гроші у ОСОБА_1 в сумі
37232 грн. на витрати по господарству ФГ
«Підвисоцьке» і зобов»язується їх
повернути до 30.12.2010 року.

Позивач звертався до
відповідача з письмовою претензією про
повернення боргу, про отримання якої
відповідач і свідок ОСОБА_6 ствердили в
судовому засіданні.

Представлена суду розписка
ОСОБА_2 від 25.05.2010 року є борговим
зобов»язанням останнього перед
позивачем, тобто договором позики.

Відповідно до ст..1046 ЦК України
за договором позики одна
сторона(позикодавець) передає у
власність другій
стороні(позичальникові) грошові кошти,
а позичальник зобов»язується
повернути позикодавцеві таку ж суму
грошових коштів. Договір позики
укладається в письмовій формі, якщо
його сума не менше ніж у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян.

Згідно ч.2.ст1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми.

Позичальник зобов»язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі) в
строк та в порядку встановленому
договором.

Доказів повернення
відповідачем позивачу отриманих
коштів згідно договору позики
відповідач суду не надав.

На час звернення ОСОБА_1 з
позовом до суду закінчився термін, в
який відповідач повинен був повернути
позивачу борг в сумі 37232 грн.
передбачений згаданим договором
позики.

Зобов»язання повинні
виконуватися належним чином, а тому
сума боргу підлягає до стягнення в
примусовому порядку.

Подана відповідачем суду
розписка позивача ОСОБА_1 від 02.04.2013
року про отримання ним грошей від
відповідача в сумі 22000 грн. (борг за 2008
рік) не спростовує доводів позивача і
не може бути взята до уваги.

Суд не може взяти до уваги також
посилання відповідача на те, що він не
отримував від позивача позику в сумі 37
232 грн., а написав розписку на прохання
позивача щоб заспокоїти його.
Відповідно до ч.1ст..1051ЦК України
позичальник має право оспорити договір
позики на тій підставі, що грошові
кошти насправді не були ним одержані
від позикодавця. Однак з таким позовом
відповідач до суду не звертався. В
судовому засіданні також не
встановлено, що договір позики був
укладений під впливом обману,
насильства або під впливом тяжкої
обстановки.

Не можуть бути взяті до уваги
також і посилання відповідача на те, що
він обробляв земельні паї позивача в
рахунок погашення боргу і затрати на їх
обробіток становлять суму аналогічну
сумі боргу. Згаданою вище розпискою
(договором позики) не передбачено такі
умови розрахунку і інший порядок
повернення боргу ніж повернення
грошових коштів.

Згідно ст..1051 ЦК України якщо
договір позики має бути укладений в
письмовій формі то рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Відповідно до вимог ст..60 ЦПК
України кожна сторона зобов»язана
довести обставини на які вона
посилається в підтвердження або
заперечення вимог

Судові витрати підлягають до стягнення
в межах задоволених позовних вимог.

Виходячи з доказів по справі та
керуючись ст.ст..1046,1047,1049 ЦК України,
ст.ст.10,11,62,72,212,213 ЦПК України суд

В и р і ш и
в:

Позов ОСОБА_1 задовільнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 37232 тридцять сім тисяч двісті
тридцять дві грн. боргу за договором
позики, та 372 грн. 32 коп. - сплаченого
судового збору.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Рівненської області
через Радивилівський районний суд
шляхом подання в 10-денний строк
апеляційної скарги.

При неподанні в 10-денний строк
апеляційної скарги рішення набирає
законної сили по закінченню цього
строку, а при поданні апеляційної
скарги рішення набирає законної сили
по закінченню розгляду справи
апеляційним судом.

Суддя: підпис
Л.І.Прачук

Повний текст рішення виготовлено
30.09.2013 року.