Справа № Провадження
№373/1566/13ц 22-ц/780/6479/13 Головуючий у І
інстанції Свояк Д.В.
Категорія50Доповідач у 2
інстанціїПоліщук 05.12.2013
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

3 грудня 2013 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді: Поліщука М.А..

суддів: Малорода О.І., Ігнатченко Н.В.

при секретарі: Бобку О.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві матеріали
цивільної справи за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
від 19 вересня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до підприємства
об'єднання громадян
«Навчально-спортивна база
«Переяславль» Всеукраїнського
фізкультурно-спортивного товариства
«Колос» агропромислового комплексу
України про стягнення розрахункових
коштів, середнього заробітку за час
затримки проведення розрахунку та
моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення осіб, які
беруть участь у розгляді справи,
перевіривши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів, -

В С Т А Н О В И
Л А:

В червні 2013 року ОСОБА_2
звернувся в суд із вказаним позовом
і просив, з врахуванням уточнених
позовних вимог, стягнути з
відповідача на свою користь з дня його
звільнення 05.06.2012 року по 19.09.2013 року,
всього за 471 календарний день, тобто за
весь час затримки проведення повного
розрахунку кошти у розмірі середнього
заробітку в сумі 41688,21 грн. та кошти в
сумі 8000 грн. за завдану йому моральну
шкоду.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що
17.06.2008 року він був прийнятий на роботу
до Санаторно-оздоровчого підприємства
«Учбово-спортивна база «Переяславль»
ВФСТ «Колос» АПК України,
правонаступником якого є відповідач. 05
червня 2012 позивач звільнений з роботи
за п.1 ст.36 КЗпП України за згодою
сторін. При звільненні відповідач
невиплатив позивачу в повному
розмірі належні йому розрахункові
кошти.

Зокрема, 11 жовтня 2012 йому виплачено 829,83
грн., а решту - 575, 46 грн., з яких 268,56 грн.
недонарахованої компенсації за
невикористані дванадцять календарних
днів щорічної відпустки та 306,9 грн. -
недоплачені кошти нарахованої
компенсації за невикористані щорічні
відпустки, виплачено не було.

Рішенням Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
від 04.07.2013 стягнуто з відповідача на
користь позивача грошову компенсацію
за невикористані 12 календарних днів
щорічної відпустки в сумі 268, 56 грн. та
недоплату до раніше виплаченої
компенсації за 55 календарних днів
щорічної відпустки в розмірі 306,9 грн., а
разом 575,46 грн.

Посилався на те, що порушенням прав
на отримання заробітної плати у
встановлений законом строк
відповідач завдав йому моральної
шкоди, яка виразилась в переживаннях,
порушенні душевної рівноваги,
необхідністю захищати своє право в
судовому порядку.

Рішенням Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
від

19 вересня 2013 року позов задоволено
частково.

Стягнуто з підприємства об'єднання
громадян «Навчально-спортивна база
«Переяславль» Всеукраїнського
фізкультурно-спортивного товариства
«Колос» агропромислового комплексу
України на користь ОСОБА_2 середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні в сумі 575,46 грн. і на
відшкодування моральної шкоди 150
гривень.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в
якій просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким заявлений ним
позов задовольнити, посилаючись на
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
неправильне застосування норм
матеріального права.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню із наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду
не відповідає.

Так, ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив із того, що
відповідач порушив строки розрахунку
при звільненні ОСОБА_2 в період з 5
червня 2012 року по 4 липня 2013 року, що
складає 394 дні. З врахуванням вказаної
обставини та визначеного
середньоденного заробітку в сумі
92,35грн. середній заробіток за час
затримки розрахунку складає 36 385,90грн.

Визначаючи середній заробіток за час
затримки розрахунку у розмірі 575,46
гривень, суд врахував висновки
Верховного Суду України, суму
заборгованості із заробітної плати,
частки, яку вона становила у
заявлених вимогах, істотність цієї
частки порівняно із середнім
заробітком.

Проте погодитись із такими
висновками не можна, так як вони не
відповідають обставинам справи і
вимогам закону.

Відповідно до ст.116 КЗПП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення.

Якщо працівник в день звільнення не
працював, то зазначені суми мають бути
виплачені не пізніше наступного дня
після пред'явлення звільненим
працівником вимоги про розрахунок. Про
нараховані суми, належні працівникові
при звільненні, власник або
уповноважений ним орган повинен
письмово повідомити працівника перед
виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних
працівникові при звільненні, власник
або уповноважений ним орган в усякому
випадку повинен в зазначений у цій
статті строк виплатити не оспорювану
ним суму.

Статтею 117 цього-ж кодексу визначено,
що в разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

При наявності спору про розміри
належних звільненому працівникові сум
власник або уповноважений ним орган
повинен сплатити зазначене в цій
статті відшкодування в тому разі, коли
спір вирішено на користь працівника.
Якщо спір вирішено на користь
працівника частково, то розмір
відшкодування за час затримки визначає
орган, який виносить рішення по суті
спору.

Судом першої інстанції встановлено
обставини, які не оспорюються.

ОСОБА_2 з 17 червня 2008 року перебував в
трудових правовідносинах з
підприємством об'єднання громадян
«Навчально-спортивна база
«Переяславль» Всеукраїнського
фізкультурно-спортивного товариства
«Колос» агропромислового комплексу
України.

5 червня 2012 року наказом № 10 в.о.
директора ПОГ «Навчально-спортивна
база «Переяславль» ВФСТ «Колос» АПК
України ОСОБА_2 звільнено з
підприємства з посади
бухгалтера-економіста на підставі п.1
ст.36 КЗпП України.

Позивач з наказом ознайомився 22 червня
2012року.

19 вересня 2012 ОСОБА_2 звернувся до
відповідача із заявою про проведення з
ним розрахунку при звільненні.

4 липня 2012 року рішенням
Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
за позовом ОСОБА_2 до підприємства
об'єднання громадян
«Навчально-спортивна база
«Переяславль» Всеукраїнського
фізкультурно-спортивного товариства
«Колос» агропромислового комплексу
України про стягнення заборгованості
із заробітної плати стягнуто з
відповідача на користь позивача по
даній справі грошову компенсацію за
невикористані 12 календарних днів
щорічної відпустки в сумі 268, 56 грн. та
недоплату до раніше виплаченої
компенсації за 55 календарних днів
щорічної відпустки в розмірі 306,9 грн., а
разом 575,46 грн. (а.с.44-46).

16 липня 2013 року вказане рішення
суду набрало законної сили.

15 липня 2013 року відповідачем в
рахунок погашення заборгованості за
рішенням суду від 04.07.2013 року
перераховано на картковий рахунок
позивача 560 грн. (а.с.84).

Суд правильно зазначив, що
відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України
обставини, встановлені рішенням
Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду від 4 липня 2013 року
не підлягають доказуванню у
вказаній справі.

Проте при апеляційному розгляді
справи встановлено, що суд першої
інстанції неповно з'ясував обставини,
що мають значення для справи, та
неправильно застосував норми
матеріального права.

Визнається сторонами та
підтверджується рішенням
Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду від 4 липня 2013
року, що в день звільнення 5 червня 2012
року відповідач не виплатив всі
суми, що належать позивачу від
підприємства, тобто допустив
порушення ч.1 ст.116 КЗПП України.

Встановлено, що 5 червня 2012 року,
тобто в день звільнення, ОСОБА_2 не
працював, із заявою-вимогою про
проведення розрахунку звернувся до
відповідача 19 вересня 2012 року (а.с.7).

11 жовтня 2012 року відповідач виплатив
позивачу частину розрахункових
коштів - заробітну плату в розмірі
834грн., зарахувавши їх на картковий
рахунок позивача. (а.с.28).

Днем фактичного розрахунку
відповідача із позивачем по залишку
розрахункових коштів, а саме
компенсації за невикористані
відпустки в сумі 575,46 грн. є 15 липня 2013
року, коли вказані кошти в сумі
560грн. відповідач перерахував на
картковий рахунок позивача.

За вказаних обставин, встановлених
при апеляційному розгляді справи,
підлягають застосуванню положення ч.1
ст.117 КЗПП України, так як з вини
відповідача не були виплачені
належні звільненому працівникові
ОСОБА_2 суми у строки, зазначені в
статті 116 КЗПП України.

Суд першої інстанції помилково
застосував положення ч.2 ст.117 КЗПП
України та врахував роз'яснення,
надані у п.20 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24.12.1999
року за №13 «Про практику застосування
судами законодавства про оплату
праці», оскільки рішенням
Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду від 4 липня 2013 року
позов ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості по заробітній платі
задоволено в повному обсязі і
встановлено, що при звільненні
позивача відповідач не виплатив йому
грошову компенсацію за
невикористані відпустки в сумі
575грн.46коп.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення
суду підлягає скасуванню із
ухваленням нового рішення, так як
відповідно до ст.309 ЦПК України суд
неповно з'ясував обставини, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
неправильно застосував норми
матеріального права.

Згідно із п.8 Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого постановою КМ України
№ 100 від 8.02.1995 року нарахування
виплат, що обчислюються із середньої
заробітної плати за останні два місяці
роботи, провадяться шляхом множення
середньоденного (годинного) заробітку
на число робочих днів/годин, а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком. Середньоденна (годинна)
заробітна плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
днів за цей період.

Відповідно до довідки про заробітну
плату загальна сума доходу ОСОБА_2 за
останні два місяці, що передували
звільненню становить 2124,04грн. (а.с.24).

З табелів обліку робочого часу
ОСОБА_2 відпрацював в квітні 18 робочих
днв, в травні - 5 робочих днів.
Середньоденний заробіток позивача
становить 92,34грн. (2124,04:23= 92,34).

З врахуванням тієї обставини, що
вимогу про розрахунок при звільненні
позивач пред'явив 19 вересня 2012року,
то середній заробіток підлягає
стягненню з 20 вересня 2012 року по 11
жовтня 2012року, коли відповідач
виплатив частину розрахункових
коштів і по 15 липня 2013 року, коли
відповідач перерахував на картковий
рахунок позивача грошову суму 560грн.,
присуджену за рішенням суду від 4
липня 2013 року.

Розрахунок середнього заробітку за
час затримки розрахунку при
звільненні за період з 20 вересня 2012
року по 15 липня 2013 року становить 18
745грн.02 коп.

(Середньоденний заробіток 92,34грн.,
кількість робочих днів за період
затримки становить 203; 92,34х203=18 745,02).

Таким чином, відповідно до ст.ст.116,117
КЗПП України стягненню із
відповідача на користь позивача
підлягає середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні
в сумі 18 745грн.02 коп.

Доводи апелянта про стягнення
середнього заробітку в період з 5
червня 2012 року по 19 вересня 2013року
за 471 календарний день не можуть
бути враховані, так як вони не
відповідають обставинам справи і
вимогам закону.

Встановлено при апеляційному
розгляді справи і підтверджується
належними доказами, що ОСОБА_2 в день
звільнення 5 червня 2012року не
працював, вимогу про проведення
розрахунку при звільненні пред'явив
відповідачеві 19 вересня 2012 року, а
тому відповідно до ст.116 КЗПП України
розрахункові кошти мають бути
виплачені не пізніше наступного дня
після пред'явлення звільненим
працівником вимоги про розрахунок.

Днем фактичного розрахунку
відповідно до ст.117 КЗПП України є 15
липня 2013 року, коли відповідач
перерахував на картковий рахунок
позивача грошову суму 560грн.,
присуджену за рішенням суду від 4
липня 2013 року.

Середній заробіток обчислюється
згідно із п.8 Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого постановою КМ України
№ 100 від 8.02.1995 року шляхом множення
середньоденного (годинного) заробітку
на число робочих днів/годин.

Відповідно до ст.233 КЗПП України
працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

У разі порушення законодавства про
оплату праці працівник має право
звернутися до суду з позовом про
стягнення належної йому заробітної
плати без обмеження будь-яким строком.

Оскільки про порушення свого права
на проведення розрахунку при
звільненні ОСОБА_2 дізнався 20 вересня
2012 року, наступного дня після
пред'явлення вимоги про проведення
розрахунку, із позовом в суд вперше
звернувся 18 березня 2013 року (а.с.44), а у
даній справі з позовом звернувся 5
червня 2013року, то в частині позовних
вимог про стягнення моральної шкоди
позивачем пропущено тримісячний
строк звернення із заявою про
вирішення трудового спору.

В порядку, передбаченому ст.234 КЗПП
України вказаний строк судом першої
інстанції не поновлювався.

Висновок суду про те, що позивачем
в частині вимог про стягнення
моральної шкоди не пропущено
тримісячний строк звернення до суду
з посиланням на те, що початком
перебігу вказаного строку є 4 липня
2013 року - день ухвалення рішення суду
у іншій справі №373/746/13-ц є
помилковим.

За змістом ст.233 КЗПП України позивач
повинен був дізнатися про порушення
свого права з наступного дня після
пред'явлення ним вимоги до
відповідача про проведення
розрахунку при звільненні, тобто з 20
вересня 2012 року.

Враховуючи вказані обставини,
рішення суду в частині позовних
вимог про стягнення моральної шкоди
підлягає скасуванню із ухваленням
нового рішення, яким в задоволенні
позову в цій частині відмовити за
пропуском строку звернення до суду,
встановленого ст.233 КЗПП України.

Керуючись ст. ст.309, 316 ЦПК України,
колегія суддів,-

В И Р І
Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
від

19 вересня 2013 року скасувати і
ухвалити нове рішення:

Стягнути з підприємства об'єднання
громадян «Навчально-спортивна база
«Переяславль» Всеукраїнського
фізкультурно-спортивного товариства
«Колос» агропромислового комплексу
України на користь ОСОБА_2 середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні в сумі 18 745грн.02
коп. (вісімнадцять тисяч сімсот сорок
пять гривень нуль дві копійки).

В задоволенні позову ОСОБА_2 до
підприємства об'єднання громадян
«Навчально-спортивна база
«Переяславль» Всеукраїнського
фізкультурно-спортивного товариства
«Колос» агропромислового комплексу
України про стягнення моральної
шкоди - в і д м о в и т и.

Рішення суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: