Справа №442/7636/13-ц
Провадження №2/442/2493/2013
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2013 року Дрогобицький
міськрайонний суд Львівської області
у складі:

головуючої-судді Грицай
М.М.

при секретарі -
Антоненко В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дрогобичі цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення грошових коштів,

встановив:

Позивач звернувся в суд з позовом, в
якому, зменшивши позовні вимоги,
просить стягнути з відповідача в його
користь грошові кошти в сумі 4000
гривень, залишивши за ним сплачені
судові витрати.

Позов мотивує тим, що 11.05.2012 року між ним
та відповідачем було укладено угоду на
виготовлення розсувних воріт та
хвіртки. Відповідно до угоди
відповідач зобов'язався виготовити
ворота до 30.11.2012 року, а він
зобов'язувався надати аванс у розмірі
5750 гривень ( загальна вартість воріт 9000
гривень), виконавець зобов'язується
сплатити штрафні санкції за порушення
терміну виготовлення воріт у розмірі 50
гривень за кожен протермінований день.
Цього ж дня ним було видано аванс
відповідачу, однак останній у
визначений термін не виконав своїх
робіт. На день звернення до суду
відповідач прострочив свої
зобов'язання на 333 дні.

У судовому засіданні позивач уточнені
позовні вимоги підтримав, посилається
на викладене в позовній заяві, просить
стягнути з відповідача кошти в сумі 4000
гривень, а судові витрати покласти на
нього.

Відповідач у судовому засіданні
позовні вимоги визнав повністю на суму
4000 гривень.

Наслідки визнання позову відповідачу
роз'яснені.

Вислухавши пояснення учасників
судового розгляду, беручи до уваги
вищенаведене, перевіривши матеріали
справи, суд вважає, що позов підлягає
задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при
визнанні позову ухвалюється судове
рішення у порядку, встановленому ст. 174
ЦПК України.

Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі
визнання відповідачем позову, суд за
наявності для того законних підстав
ухвалює судове рішення про задоволення
позову, а згідно вимог п. 1 ст. 61 ЦПК
України обставини, визнані сторонами
та іншими особами, які беруть участь у
справі, не підлягають доказуванню.

Матеріалами справи встановлено, що
11.05.2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали
угоду на виготовлення розсувних робіт
та хвіртки для паркану. Загальна
вартість виробів становить 9000 гривень.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору.

Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.

Статтею 612 ЦК України передбачено, що
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно зі ст. 615 ЦК України у разі
порушення зобов'язання однією стороною
друга сторона має право частково або в
повному обсязі відмовитись від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом.

Враховуючи вищенаведене та керуючись
ст. ст. 3, 10, 57-60, 64, 209, 212-215 ЦПК України,
ст.ст. 526, 530, 610, 612, 615 ЦК України, суд, -

вирішив:

Позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ідн.н. НОМЕР_1 ) в
користь ОСОБА_2 4000 (чотири тисячі)
гривень боргу.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до апеляційного суду
Львівської області протягом десяти
днів з дня його проголошення

Рішення виготовлено в нарадчій
кімнаті.

Суддя