Справа № 2/489/3712/13
Ухвала

Іменем України

26 грудня 2013 року
місто Миколаїв

Суддя Ленінського районного суду м.
Миколаєва Кокорєв В. В., розглянувши
заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ПАТ «Перший Український Міжнародний
Банк» (далі - ПАТ «ПУМБ»), ОСОБА_3 з
позовом про визнання договору іпотеки
недійсним. Свої вимоги мотивує тим, що
між відповідачами 01.10.2007 було укладено
кредитний договір № 5729023, в
забезпечення виконання зобов'язань
відповідача ОСОБА_3 за кредитним
договором між ПАТ «ПУМБ» та нею було
укладено Договір іпотеки від 01.10.2007
посвідчений приватним нотаріусом
Миколаївського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 за № 4839.

Зазначає, що зазначений договір
укладено з істотним порушенням умов, а
тому змушена звернутися до суду з даним
позовом.

З матеріалів справи вбачається, що
предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1.
Позивач вказує, що в ній проживача з
батьками неповнолітня дитина без
реєстрації. З матеріалів справи
вбачається, що позивач (мати дитини) на
час укладення договру іпотеки була
зареєстрована за іншою адресою, а саме
АДРЕСА_4 Батько дитини був
зареєстрований (як вказано в договорі
іпотеки) за адресою АДРЕСА_2.

До суду надійшла заява про
забезпечення позову, в якій позивач
вказує, що реалізація квартири АДРЕСА_1,
яка є предметом іпотеки порушить її
права та вимоги законодавства,
оскільки дана квартира є єдиним житлом
для неї та її дітей, а тому просить суд
забезпечити позов шляхом накладення
арешту на зазначену квартиру до
завершення розгляду справи та набрання
рішенням суду законної сили.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Згідно із ч. 3 ст. 152 ЦПК України види
забезпечення позову мають бути
співмірними із заявленими позивачем
вимогами.

Дослідивши матеріали справи суд
приходить до висновку про те, що в
задоволенні заяви слід відмовити
виходячи з такого.

Як вбачається з заяви про забезпечення
позову, заявниця зазначає, що банк може
звернути стягнення за кредитним
договором на предмет іпотеки - квартиру
АДРЕСА_1. Однак, доказів того, що банк
вчиняє дії по зверненню стягнення на
предмет іпотеки не надає. Звернення
стягнення на предмет іпотеки може бути
здійснено на підставі виконавчого
напису нотаріуса або рішення суду про
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Про наявність виконавчого напису
позивач не зазначає.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову»
№ 9 від 22.12.2006 недопустимо
забезпечувати позов шляхом зупинення
виконання судових рішень, що набрали
законної сили.

Таким чином, якщо існує рішення суду
про зверенння стягнення на предмет
іпотеки, то суд не може забезпечувати
позов з метою зупинення виконання
рішення з тих підстав які зазначені в
позові. Вказані обставини можуть бути
підставою для оскарження рішення або
перегляду за нововиявленими
обставинами.

Таким чином, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для забезпечення
позову.

Керуючись ст.ст. 151, 152, 153 ЦПК України,
суд

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про
забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржено до
апеляційного суду Миколаївської
області шляхом подання апеляційної
скарги через Ленінський районний суд м.
Миколаєва протягом 5 днів з дня її
проголошення.

Суддя
В. В.
Кокорєв