Справа № 229/3707/13-ц
Провадження № 2/229/919/2013
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2013 р.
Дружківський міський суд
Донецької області у складі:

головуючого судді Панової
Т.Л.

при секретарі
Костіній І.В.

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.Дружківка
цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення
перешкод в користуванні земельною
ділянкою, відновлення меж, зобов"язання
встановити суміжні межі,

В С Т А Н О В И
В:

позивач звернувся до суду з позовом до
відповідачів, в якому зазначає, з 27
жовтня 2012року вона є власником будинку
з надвірними будівлями за адресою
АДРЕСА_1.

Для обслуговування будинку була
виділена земельна ділянка площею
0,0800га, що належить Дружківській
міській раді.

Ця ділянка межує з ділянкою будинку
АДРЕСА_2, власниками якої є відповідачі.
Останні самовільно порушили
встановлені межі, та зайняли частину
земельної ділянки, яка виділена для
обслуговування її будівлі, незаконно
встановили паркан, позбавивши її
можливості користуватися нею.

Цей спір розглядався 25 травня 2010року
на засіданні комісії по вирішенню
земельних спорів.

За рішенням комісії були встановлені
порушення збоку відповідачів її права
користування земельною ділянкою, та
поновлені межі між їхніми ділянками
відповідно до рішення виконкому
Дружківської міської ради від 27
листопада 1968року № 144-6. Протокол був
затверджений рішенням міської ради №
5/46-38 від 16.06.2010р .

Відповідачі проігнорували рішення
міської ради, та не усунули перешкоди в
користуванні земельною ділянкою, чим
утворюють їй незручності в
обслуговуванні її будинку. Вони
захопили та продовжують
використовувати земельну ділянку, яка
була виділена для належного їй будинку.

Просить зобов"язати відповідачів
усунути перешкоди в користуванні
земельною ділянкою шляхом переносу
самочинно збудованого паркану на межі,
відповідно тим, що встановлені
рішенням виконкому Дружківської
міської ради від 27 листопада 1968року №
144-6.

Під час розгляду справи позивач
збільшила позовні вимоги, з підстав
зазначених в позові просить
зобов"язати відповідачів усунути
перешкоди в користуванні земельною
ділянкою шляхом переносу паркану, який
встановлений від центрального забору з
АДРЕСА_1 перпендикулярно до будинку, на
межі відповідно тим, що встановлені
рішенням виконкому від 27.11 1968р № 144-6;

відновити межі за адресою АДРЕСА_1 та
АДРЕСА_2 за даними земельно-кадастрової
документації, згідно ст. 107 ЗК України;

зобов"язати відповідачів встановити
суміжні межі у рівних частинах, згідно
ст. 106 п.3 ЗК України. (а.с.46-47).

В судовому засіданні позивач
підтримала уточнені вимоги, і просить
їх задовольнити з підстав викладених в
позові.

Відповідачі позовні вимоги не визнали.
Пояснили, що ніякого паркану між іхніми
дворами взагалі немає. Через
відсутність паркану, навпаки, вони
мають незручності, оскільки позивач не
мешкає в будинку, подвір"я ніким не
охороняється. Всі собаки і коти через
двір позивача попадають до порога
їхнього будинку. Паркан ставила матір
позивачки, але вони його встановили
так, що після дощів він похлився, і вони
його самі зняли і кудись подівали.
Ніяких меж вони не порушують. Кілочки,
встановлені комісією виконкому, по
межі як стояли так і стоять Вони
користуються тією земельною ділянкою,
яка була їм відведена згідно Акту та
плану їхньої ділянки. А позивачка,
оформлюючі кадастровий номер взагалі
не погоджувала з ними межі земельної
ділянки. Вони не заперечують щодо
встановлення паркану між дворами, але
вважають це повинна зробити позивачка.
Просять в позові відмовити.

Суд, дослідивши дкази по справі, вважає,
що позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона збов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і
заперечень,крім випадків, встановлених
ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються
сторонами . Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може грунтуватися на
припущеннях.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 є
власником житлового будинку та
користувачем земельної ділянки площею
0,0800 га (кадастровий номер :00:002:0713),
розташованих за адресою: АДРЕСА_1 на
підставі договору дарування від 27
жовтня 2012року (а.с.7,6), а відповідачі
ОСОБА_3 є власниками сусіднього з
позивачем будинку АДРЕСА_2 та
користувачами земельної ділянки
площею 0,0600 га, що підтверджується актом
відводу в натурі земельної ділянки від
23.12.1968р (а.с.32-35).

В 2010 році між власниками будинків
АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 виникли
непорозуміння щодо існуючої межі.
Попередня власниця будинку АДРЕСА_1
ОСОБА_4 звернулася до комісії по
вирішенню земельних спорів і 02 червня
2010року комісіє було прийнято рішення
згідно якому встановлено межу
земельних ділянок між домоволодінням
за адресою АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2
відповідно до рішення виконкому
Дружківської міської ради від 27.11.1968р №
144-6: довжина з боку домоволодіння за
адресою АДРЕСА_1 - 23,0м, потім поворот у
бік домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 -
23,0м, потім довжина - 15,0м. (а.с.15).

Відповідно до акту прийомки - передачі
межових знаків на зберігання від 02
липня 2012року (а.с.6), встановлено, що межі
земельної ділянки за кадастровим
номером :00:002:0713, яка знаходиться в
АДРЕСА_1 площею 0,0800га, використовується
ОСОБА_4 для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
частково збігаються з штучними
лінейними спорудами, а саме проходять
по огорожі. Межа земельної ділянки, яка
межує з суміжним землекористуваем по
АДРЕСА_2 визначена на підставі рішення
земельної комісії за №1 від
02.06.2010р(затверджена рішенням
Дружківської міської ради 16.06.2010 за №
5/46-38). Землекористувач ОСОБА_4 претензій
щодо меж та конфигурації земельної
ділянки не має. Власниками
(землекористувачами) суміжних
земельних ділянок претензій до
існуючих меж не заявлено. За
відповідність збереження граничних
(межових) ліній ОСОБА_4 об"явлено.

Виходячи зі змісту цього Акту ,
порушень меж, які були встановлені на
підставі рішення земельної комісії від
02 червня 2010року між будівлями АДРЕСА_1
та АДРЕСА_2 не виявлено.

Відповідачі стверджують, що ніякого
паркану між спірними подвір"ями не
існує. Межові знаки, які
встановлювалися комісією, вони не
пересували. І такі ствердження
відповідачів не спростовані позивачем.
Навпаки позивач погоджується з тією
обставиною, що паркана немає і просить
суд зобов"язати відповідачів
встановити паркан у рівних частках ,
оскільки вона не має матеріальної
можливості встановити паркан повністю
сама.

Позивач в позові зазначає, що
відповідачі захопили і продовжують
використовувати земельну ділянку, яка
була виділена для обслуговування саме
її будинку, але ж при цьому не зазначає
розмір захопленої ділянки.

Доводи позивача про те, що
відповідачами були знищені межові
кілочки після відновлення не
підтверджуються матеріалами справи і
згідно акту прийомки -передачі межових
знаків на зберігання (а.с.36) ця
обставина не підтверджується.Доказів,
що відповідачі притягалися до
адміністративної відповідальності за
знищення межових знаків , суду не
надано.

При таких обставинах, суд вважає, що
позовні вимоги позивача щодо
зобов"язання ОСОБА_3 усунути перешкоди
в користуванні земельною ділянкою
шляхом переносу самочинно збудованого
паркану задоволенню не підлягають.

Також суд вважає, що не підлягають
задоволенню вимоги позивача щодо
відновлення межі, оскільки межі
земельної ділянки в натурі на
місцевості встановлюються державними
та іншими землевпорядними
організаціями ( ст.ст. 183-185 ЗК України).

Позивач просить зобов"язати
відповідачів встановити суміжні межі в
рівних частинах згідно ст.106 п. 3
земельного Кодексу.

п.1 ст. 106 ЗК України передбачено, що
власник земельної ділянки має право
вимагати від власника сусідньої
земельної ділянки сприяти
встановленню твердих меж, а також
відновленню межових знаків у випадках,
коли вони зникли, перемістились або
стали невиразними.

Пунктом 3 цієї статті визначено, що
витрати на встановлення суміжних меж
несуть власники земельних ділянок у
рівних частках, якщо інше не
встановлено угодою між ними.

Положення цієї статті стосується
тільки власників земельних ділянок і
не стосується землекористувачів.

Як встановлено в судовому засіданні
сторони по справі не є власниками
земельних ділянок, а є користувачами,
тому суд вважає, що відносини сторін у
справі з приводу встановлення суміжних
меж не регулюється ст. 106 ЗК , і на цій
підставі не можуть бути задоволені.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,88,209,212-215,223 ЦПК
України, суд

В И Р
І Ш И В:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою,
відновлення меж, зобов"язання
встановити суміжні межі відмовити в
повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через
Дружківський міський суд шляхом
подання в 10денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя:
Т. Л. Панова