Номер провадження № 22-ц/785/9464/13
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Луняченко А. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2013 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області у складі:

Головуючого-судді Луняченко
А.В.

суддів Ісаєвої Н.В.,
Косогор Г.О.

при секретарі
Добряк Н.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою скаргою ОСОБА_2 на
рішення Великомихайлівського
районного суду Одеської області від 01
листопада 2013 року по цивільній справі
за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Моноліт»,
відділу Держземагенства у
Великомихайлівському районі Одеської
області, третя особа -
Великомихайлівське міжрайонне
управління юстиції в Одеській області,
про визнання договору оренди земельної
ділянки недійсним,

встановила:

20 лютого 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ТОВ «Моноліт»,
відділу Держземагенства у
Великомихайлівському районі Одеської
області, про визнання недійсним
договору оренди земельної ділянки.

В обґрунтування позову ОСОБА_2
зазначає, що їй на праві власності
належить земельна ділянка
сільськогосподарського призначення
площею 4,04 га, розташована на землях
Великоплоськівської сільської ради
Великомихайлівського району Одеської
області.

01.02.2009 року між нею та відповідачем ТОВ
«Моноліт» був укладений договір оренди
вказаної земельної ділянки строком дії
до 2029 року та зареєстрований у
Великомихайлівському районному
відділі Одеської регіональної філії ДП
«ЦДЗК» при держкомземі України 15.07.2009
року за №20. Вважає, що договір
слід визнати недійсним, оскільки
моментом вчинення вказаного договору
вважається момент його державної
реєстрації, проте в ньому були відсутні
усі істотні умови, передбачені ст.15 ЗУ
«Про оренду землі» (в редакції, що діяла
на момент державної реєстрації
договору), зокрема умови передачі у
заставу та внесення до статутного
фонду права оренди земельної ділянки.
Крім того зазначає, що в договорі також
не обумовлені та не виконуються вимоги
ч.2 ст.19 ЗУ «Про оренду землі», а саме при
передачі в оренду
сільськогосподарських угідь для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
строк дії договору оренди земельних
ділянок визначається з урахуванням
періоду ротації основної сівозміни
згідно з проектами землеустрою. До того
ж, вказує також на порушення п.20
Договору, а саме, що передача земельної
ділянки відбулась в день укладення
договору, тобто 01.02.2009 року, а не
протягом трьох днів після його
державної реєстрації. У зв'язку з чим
просить визнати договір оренди
недійсним, скасувати його державну
реєстрацію та передати йому земельну
ділянку з незібраним врожаєм без
відшкодування затрат за час
незаконного користування ними.

Позивач просить також поновити їй
строк звернення до суду, оскільки
вважає, що він пропущений з поважних
причин, так як їй стало відомо про
порушення її права лише після
звернення про надання правової
допомоги, коли вона отримала відмову
від відповідача стосовно розірвання
договору оренди за згодою сторін.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги в
повному обсязі.

В судовому засіданні представник
відповідача позовні вимоги не визнав,
крім того просив застосувати позовну
давність на позовні вимоги ОСОБА_2

Представник відділу Держземагентства
у Великомихайлівському районі
Одеської області в судове засідання не
з'явився, надавши до суду заперечення, в
якому просить виключити Відділ
Держземагентства по даній справі як
співвідповідача або замінити на
належного співвідповідача.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, просив справу
слухати за відсутності їх представника
та прийняти рішення на розсуд суду.

Рішенням Великомихайлівського
районного суду Одеської області від 01
листопада 2013 року у задоволенні позову
ОСОБА_2 відмовлено за пропуском строку
позовної давності.

Не погодившись з рішенням суду,
ОСОБА_2 звернулась до суду з
апеляційною скаргою, в якій просила
рішення Великомихайлівського
районного суду Одеської області від 01
листопада 2013 року скасувати, поновити
строк звернення до суду, задовольнити
позовні вимоги.

Представник відповідача ТОВ
«Моноліт» в судовому засіданні позов
не визнав, просив рішення
Великомихайлівського районного суду
Одеської області від 01 листопада 2013
року залишити без змін.

Представник відповідача
Держземагенства у
Векликомихайлівському районі Одеської
області до суду не з'явився, надавши до
суду заяву про розгляд справи без його
участі (а.с.143).

Представник третьої особо до суду
не з'явився, про час та місце розгляду
справи був повідомлений належним чином
(а.с.141).

Зі змістом ст. 11 ЦПК України, особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми процесуальними
правами на власний розсуд.

У відповідності до ст.. 305 ч. 2 ЦПК
України неявка сторін, належним чином
повідомлених про час та місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та заперечень на
неї, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених вимог колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних підстав.

Згідно п.3 ст.10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог та заперечень, а суд згідно
ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну
справу в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Кожна особа має право звернутися за
захистом порушеного права в межах
строку позовної давності.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю три роки
(ст.257 ЦК України).

Частиною 1 ст.261 ЦК України
передбачено, що перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила.

У постанові Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009
року передбачено, що перебіг позовної
давності щодо вимог про визнання
правочинів недійсними обчислюється не
з моменту вчинення правочину, а
відповідно до частини першої ст.261 ЦК
України - від дня, коли особа довідалася
або могла довідатися про порушення
свого права або про особу, яка його
порушила.

Судом встановлено, що оспорюваний
договір укладено сторонами 01.02.2009 року,
а отже позивач міг довідатись про
порушення свого права з моменту
укладення договору, який підписано ним
власноруч.

Таким чином, суд вважає, що позивач,
звернувшись 20 лютого 2013 року до суду з
позовом про визнання договору оренди
недійсним, пропустив строк позовної
давності для захисту порушеного права,
передбачений ст.257 ЦК України.

Згідно з ч. 3 ст.267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення.

Відповідно до положень ч. 4 ст.267 ЦК
України сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для
поновлення строку позовної давності.

Враховуючи все вищевикладене, колегія
суддів розглянувши скаргу в межах
позовних вимог та доводів апеляційних
скарг, вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального та
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, рішення суду
відповідає фактичним обставинам
справи, а наведені в апеляційній скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують.

Доводи апеляційної скарги про
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів не приймає до уваги,
виходячи з наступного.

Дійсно, відповідно до висновків суду
першої інстанції (а.с.125), оспорюваний
договір оренди землі є вчиненим з
моменту державної реєстрації, тобто
з 15.07.2009 року. Відповідно до ст.15 Закону
України «Про оренду землі» в редакції
закону, який діяв на момент вчинення
договору, однією з істотних умов
договору оренди землі є: умови передачі
у заставу та внесення до статутного
фонду права оренди земельної ділянки.
Відсутність у договорі оренди умови
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки, які визначені
законом як істотні умови договору
оренди землі, є підставою для
визнання зазначеного договору
недійсним за правилами ч. 2 ст. 15 ЗУ «Про
оренду землі». Такі висновки суду
узгоджуються з висновками Верховного
Суду України, викладеними в постанові
від 18 липня 2012 року та від 4 квітня 2012
року (справи №6-77цс 12; №21цс 12), які
відповідно до ст.360-7 ЦПК України є
обов'язковими для всіх суб'єктів
владних повноважень, які застосовують
у своїй діяльності нормативно -
правовий акт, що містить зазначену
норму праву, та для всіх судів України.
Відповідач у своїх запереченнях
посилався на те, що відсутність в
оспорюваному договорі істотних умов
щодо передачі в заставу об`єкта оренди
та внесення до статутного фонду права
оренди земельної ділянки жодним чином
не порушує прав позивача, так як
останній даними умовами договору
скористатися не може через накладений
мораторій на розпорядження землями,
які є об'єктом оренди. Дані покликання
відповідача суд не приймав до уваги,
оскільки обов`язковість узгодження
даних істотних умов в договорі оренди
не залежить від необхідності чи
можливості сторони договору ними
скористатися і не відповідає змісту
ст.15 Закону України «Про оренду землі».
Тобто, право позивачки ОСОБА_2, при
укладанні спірного договору було
порушено. Однак, порушене право ОСОБА_2,
відповідно до вимог цивільного
законодавства не підлягає захисту
через сплив строку позовної давності.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 304, 307 ч. 1
п. 1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Великомихайлівського
районного суду Одеської області від 01
листопада 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку на
протязі двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий _____________________________ А.В.
Луняченко

Судді _____________________________
Н.В.Ісаєва

_____________________________
Г.О.Косогор