РІШЕННЯ

Іменем України

30.12.2013 Франківський районний
суд м. Львова

у складі: головуючого судді
Дячишин В.Ф.

при секретарі
Довба Ю.І.

з участю позивача
ОСОБА_1

представника позивача
ОСОБА_2

представника відповідача
Потапова Т.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ «Львівські
автобусні заводи» про поновлення на
роботі з виплатою за час вимушеного
прогулу, -

в
с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з
позовом до відповідача, у якому просить
скасувати наказ № 79/вк-910660, винесений
керівником ТзОВ «Львівські автобусні
заводи» про звільнення його з роботи,
поновити його на роботі, з оплатою часу
вимушеного прогулу та провести
відшкодування моральної шкоди за
порушення його законних прав,
посилаючись на те, що 26 березня
2012р.згідно наказу № 35/вк-910660 він був
прийнятий на посаду інженера 2-ої
категорії ТзОВ «ЛАЗ» терміном з
28.02.2012року по 30.06.2012року. 18.06.2012р. під
примусом керівника підприємства він
подав заяву про звільнення із займаної
посади за власним бажанням, не
зазначивши при цьому дату написання
такої заяви. 1-2 липня 2012 року керівник
підприємства повідомила про те, що його
не буде допущено до роботи, якщо він не
напише ще одну заяву про звільнення з
роботи за власним бажанням, з чим
позивач не погодився, внаслідок чого,
02.07.2012р. його звільнено з посади за
власним бажанням, згідно наказу №
79/вк-910660. Не погодившись із таким
наказом керівництва, позивач 03.07.2012
року звернувся з листом до Голови
обласної профспілки працівників
автомобільного та
сільськогосподарського
машинобудування України, копію якого
скерував голові профкому ТзОВ «ЛАЗ» з
проханням розглянути його заяву
комісією по трудових спорах
підприємства (посилаючись на ст. 224-225
КЗпП України). 16.07.2012 року позивач
звернувся із скаргою на ім'я директора
ТзОВ «ЛАЗ» про порушення своїх
трудових прав, однак відповіді на таку
так і не отримав. Вказує, що такими
незаконними діями керівництва ТзОВ
«ЛАЗ», йому завдано моральної шкоди,
він зазнав душевних страждань,
внаслідок втрати роботи. 22.08.2012 року
позивач повторно звернувся до
керівництва підприємства із тією ж
скаргою, проте, відповіді не отримав,
внаслідок чого звернувся до суду з
пропуском позовної давності. Просить
задовольнити його позовну заяву.

У судовому засіданні позивач та його
представник позовні вимоги підтримали,
надавши суду пояснення, аналогічні
викладеним у позові просять позов
задовольнити.

Представник відповідача проти
позову заперечив, подав письмові
заперечення у яких вказує, що позивач
був прийнятий на роботу відповідно до
наказу № 35/вк-910660 26 березня 2012 року.
Трудовий договір з ним було укладено на
визначений строк, а саме: до 30.06.2012 року.
Твердження позивача про те, що його
заставили написати заяву про
звільнення за власним бажанням є
голослівними та не підтверджені
жодними доказами. Заява позивача про
звільнення за власним бажанням від
18.06.2012 року підписана позивачем, з
наказом № 79/вк-910660 про звільнення
позивача було ознайомлено, проте
останній відмовився підписати такий
наказ та відмовився отримати трудову
книжку, про що працівниками кадрової
служби ТзОВ «ЛАЗ» складено відповідний
акт. Пояснює, що вимоги позивача
надумані та безпідставні, а тому
просить у позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи у їх
сукупності, суд вважає, що позов
підлягає до часткового задоволення.

Як встановлено судом, що позивач
згідно наказу № 35/вк-910660 він був
прийнятий на посаду інженера 2-ої
категорії ТзОВ «ЛАЗ» терміном з
28.02.2012року по 30.06.2012року.

та звільнений з роботи за власним
бажанням з 02.07.2012 року, згідно наказу
про припинення трудового договору
№79/вк-910660. Сторони дані обставини не
заперечують, наявність останнього
наказу сторонами визнається.

Одночасно із заявою про прийняття
на роботу позивач написав заяву на ім"я
в.о. генерального директора ТзОВ «ЛАЗ»
про звільнення із займаної посади за
власним бажанням, яку, як пояснив,
написав під тиском , не проставив дати
її написання.

Відповідно до акту від 02.07.2012року
ОСОБА_1 був ознайомлений з наказом
№79/вк від 02.07.2012року про звільнення із
займаної посади, однак відмовився
підписатись про ознайомлення з ним та
відмовився отримати трудову книжку.

Відповідно до ст. 23 КЗпП України
трудовий договір може бути строковим,
тобто укладеним на певний строк. Як
вбачається із наказу про прийняття на
роботу трудовий договір з ОСОБА_1
укладений строком з 28.02.2012року по
30.06.2012року.

Відповідно до ст.ст.38, 39 КЗпП України
працівник має право розірвати
строковий трудовий договір
попередивши про це власника або
уповноважений ним орган письмово за
два тижні.

Враховуючи, що заява про звільнення за
власним бажанням ОСОБА_1 не містить
дати її написання , суд вважає її такою,
що неналежно оформлена , та такою, що не
могла бути підставою до звільнення
ОСОБА_1 з роботи з за власним бажанням,

Відповідно до ст.36 КЗпП України
підставою припинення трудового
договору є закінчення строку .

Відповідно до ч.3 ст.235 КЗпП України у
разі визнання формулювання причини
звільнення неправильним або таким, що
не відповідає чинному законодавству , у
випадку коли це не тягне поновлення
працівника на роботі , орган який
розглядає трудовий спір , зобов"язаний
змінити формулювання і вказати в
рішенні причину звільнення у точній
відповідності з формулюванням чинного
законодавства та з посиланням на
відповідну статтю закону.

Відтак, враховуючи, що строковий
трудовий договір закінчився 30.06. 2012
року,що припав на вихідний день,
трудовий договір не продовжено,
безпідставного звільнення позивача на
підставі неналежно оформленої заяви ,
суд вважає, що слід змінити підставу
звільнення та вважати ОСОБА_1
звільненим за закінченням строку
трудового договору з 02.07.2012року, тобто з
дня який слідує за вихідним днем , на
підставі п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог чи заперечень.

Позивачем не надано, а в судовому
засіданні не здобуто доказів у
підтвердження невиплати позивачу всіх
належних йому сум та зподіяння
моральної шкоди, а тому такі вимоги не
підлягають до задоволення. Відповіді
на звернення ОСОБА_1 в різні інстанції,
суд приймає до уваги як доказ
поважності пропущеного строку
позовної давності та вважає, що його
слід поновити.

Керуючись ст.ст.10,11,60,169,208,209,212-215,218 ЦПК
України, ст.ст. 37, 38, 36, 235 КЗпП України,
суд,-

в
и р і ш и в :

Поновити строк позовної
давності.

Позов задоволити частково.

Змінити формулювання причин
звільнення ОСОБА_1 з посади інженера з
сертифікації 2-ої категорії в
управлінні стандартизації та
сертифікації ТзОВ «ЛАЗ», правильно
вказавши- "звільнений у зв"язку із
закінченням строку трудового договору
на підставі п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України із
внесенням змін у наказ про звільнення
та трудову книжку ОСОБА_1

В решті позовних вимог відмовити
за їх безпідставністю. .

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга протягом 10 днів з дня
проголошення до апеляційного суду
Львівської області.

Суддя:
Дячишин В.Ф.