Головуючий суду 1 інстанції - Вінтоняк
Доповідач - Малієнко Н.В.
Справа № 2-245/13
Провадження № 22ц/782/4555/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2013 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області в
складі:

головуючого: Малієнко Н.В.,

суддів: Єрмакова Ю.В., Матвєйшиної О.Б.

при секретарі: Скоробогатовій Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Луганської області

апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного суду
м. Луганська

від 09 жовтня 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до
ОСОБА_3, третя особа - МКП БТІ м.
Луганська про визнання права власності
на майно, за зустрічним позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права
власності в порядку спадкування та
визнання права власності на частку в
майні, -

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2012 року позивачі за первісним
позовом звернулися до суду з позовом в
якому просили :

1) визнати за ОСОБА_4 право приватної
спільної часткової власності на ?
частку квартири АДРЕСА_1 житлового
будинку літер А-1, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, у порядку спадкування
за законом після смерті батька ОСОБА_6,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, яка
складається з приміщення 1-1 (комора)
площею 6,1 кв.м., приміщення 1-2 (житлова)
площею 20,5 кв.м., житлової прибудови
«А1-1», прибудови «А2-1», з погрібом «И»,
вольєром «З», часткою огорожі №4-№12,
спорудженням І (вимощенням);

2) визнати за ОСОБА_5 право приватної
спільної часткової власності на ?
частку квартири №1 житлового будинку
А-1, розташованого за адресою: АДРЕСА_1,
яка складається з: приміщення 1-1
(комора) 6,1 кв.м., приміщення 1-2 (житлова)
площею 20,5 кв.м., житлової прибудови
«А1-1», прибудови «А2-1», погребом «И»,
вольєром «З», часткою огорожі « 4-№12,
спорудженням І (вимощенням).

В лютому 2013 року представник ОСОБА_3 -
ОСОБА_2 подав зустрічний позов, який
згодом уточнив і в якому просив:

1) встановити факт належності права
власності ? частки квартири АДРЕСА_1,
який складається з: в жилому будинку
«А-1» приміщення 1-1 площею 6,1 кв.м.,
приміщення 1-2 площею 20,5 кв.м.; крім того
жилої прибудови «А1-1», прибудови «А2-1»,
погріба «И», частини огорожі №4-№12,
спорудженням І (вимощенням) за ОСОБА_6,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1:

2) визнати за ОСОБА_3 право власності в
порядку спадкування після смерті
ОСОБА_6,, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, на ?
частину квартири АДРЕСА_1, який
складається з: в жилому будинку «А-1»
приміщення 1-1 площею 6,1 кв.м., приміщення
1-2 площею 20,5 кв.м.; крім того жилої
прибудови «А1-1», прибудови «А2-1»,
погреба «И», частини огорожі №4-№12,
спорудження І (вимощенням).

Рішенням Ленінського районного суду м.
Луганська від 09 жовтня 2013 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_4,
ОСОБА_5, відмовлено. У задоволенні
зустрічних позовних вимог ОСОБА_3
відмовлено.

Посилаючись на ухвалення рішення з
порушенням норм процесуального та
матеріального права, ОСОБА_2 в
інтересах ОСОБА_3 подав апеляційну
скаргу, в якій просить змінити рішення -
скасувати в частині відмови в
задоволенні зустрічного позову і в цій
частині ухвалити нове рішення про
задоволення зустрічного позову.

Заслухавши доповідача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суду першої інстанції. Апеляційний
суд не обмежений доводами апеляційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде встановлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обовязковою підставою для
скасування рішення.

Виходячи з доводів апеляційної скарги,
рішення суду оскаржується тільки в
частині відмови в задоволенні
зустрічного позову. В частині відмови в
задоволенні основного позову рішення
суду не оскаржується. В зв'язку з цим,
виходячи з принципу диспозитивності,
предметом апеляційного розгляду є
рішення суду тільки в зазначеній
частині.

Статтею 213 ЦПК встановлено те, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, повинен
вирішити справу згідно із законом,
ухваливши рішення на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвалене
судове рішення в оскаржуваній частині
в повній мірі не відповідає.

Судом встановлено, і це визнається
сторонами та підтверджується
матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер ОСОБА_6, який не залишив заповіту.

Спадкодавець ОСОБА_6 є батьком позивача
ОСОБА_4 та відповідача ОСОБА_3, а з
позивачкою ОСОБА_5 він перебував у
зареєстрованому шлюбі, який був
розірваний.

Спадкодавцю ОСОБА_6 в рівних частках з
ОСОБА_5 на праві власності належало 27/100
часток домоволодіння за адресою:
АДРЕСА_1. Це право власності
зареєстроване у встановленому законом
порядку.

Рішенням Ленінського районного суду
м.Луганська від 27.05.2004р. був вирішений
спір між співвласниками вказаного
домоволодіння про його розподіл.
Вказаним рішенням суд припинив право
спільної часткової власності
співвласників ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_6 та
ОСОБА_5.

ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в рахунок належних їм
27/100 часток виділено в натурі з
визнанням права власності в рівних
частках житлового будинку літ. А-1
квартири АДРЕСА_1, яка складається з :
приміщення 1-1 площею 6,1 кв м, приміщення
1-2, площею 20,5 кв м, житлової прибудови
А1-1, прибудови А2-1, сараю «Н», погрібу
«И», вольєра «З», частини огорожі №4-12,
споруди 1 (замощення).

На підставі вказаного рішення суду
ОСОБА_6 не перереєстрував право
власності на виділену із спільної
часткової власності частку жилого
будинку з відповідними господарськими
та побутовими будівлями та спорудами.

Рішенням Ленінського районного суду
м.Луганська від 08.09.2009р. були частково
задоволені позов ОСОБА_3 та зустрічний
позов ОСОБА_4 Визнано за спадкодавцем
ОСОБА_6 право власності на 27/200 часток
вказаного домоволодіння з
відповідними господарськими та
побутовими будівлями та спорудами.
Визнано за ОСОБА_3 право власності в
порядку спадкування за законом на 27/400
часток домоволодіння з відповідними
господарськими та побутовими
будівлями та спорудами. Визнано ОСОБА_4
спадкоємцем спадкодавця ОСОБА_6 та
продовжено строк для прийняття
спадщини.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали до
нотаріальної контори заяви про
прийняття спадщини, на підставі чого
Четвертою Луганською державною
нотаріальною конторою заведено
спадкову справу №142 за 2006 рік.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного
позову про встановлення факту
належності майна на праві власності
спадкодавцю, суд першої інстанції
виходив з того, що право власності на
спірне спадкове майно не було
зареєстроване за спадкодавцем.

Такий висновок суду не відповідає
нормам матеріального права щодо
способів захисту порушеного права, а
також нормам процесуального права про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення.

Зі змісту позовної заяви та матеріалів
справи вбачається, що встановлення
факту пов'язане з правом позивача на
спадкування майна.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.256 ЦПК України
суд розглядає справи про встановлення
факту: 1) родинних відносин між
фізичними особами; 2) перебування
фізичної особи на утриманні; 3)
каліцтва, якщо це потрібно для
призначення пенсії або одержання
допомоги по загальнообов'язковому
державному соціальному страхуванню; 4)
реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу,
усиновлення; 5) проживання однією
сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6)
належності правовстановлюючих
документів особі, прізвище, ім'я, по
батькові, місце і час народження якої,
що зазначені в документі, не
збігаються з ім'ям, по батькові,
прізвищем, місцем і часом народження
цієї особи, зазначеним у свідоцтві про
народження або в паспорті; 7) народження
особи в певний час у разі
неможливості реєстрації органом
державної реєстрації актів
цивільного стану факту народження; 8)
смерті особи в певний час у разі
неможливості реєстрації органом
державної реєстрації актів цивільного
стану факту смерті; 9) смерті особи,
яка пропала безвісти за обставин, що
загрожували їй смертю або дають
підстави вважати її загиблою від
певного нещасного випадку
внаслідок надзвичайних ситуацій
техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути
встановлені також інші факти, від
яких залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових
прав фізичних осіб, якщо законом не
визначено іншого порядку їх
встановлення.

Нормами ЦПК України, а також
спеціального законодавства не
передбачено встановлення факту права
власності.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК одним із
способів захисту цивільних прав є
визнання права судом.

Виходячи з системного аналізу
зазначених норм права, за захистом
права власності на спадкове майно
позивач вправі звернутись з позовом
про визнання права власності на
спадщину, що відповідає способу
захисту права, встановленого п.1 ч.2 ст.16
ЦК України.

Оскільки спір виник між спадкоємцями
з приводу права на спадкове майно,
правовідносини сторін врегульовані
Книгою шостою «Спадкове право»
Цивільного кодексу України, норми якої
не містять такого способу захисту
порушеного права, як встановлення
факту права власності спадкодавцю.

Реалізуючи передбачене ст. 64
Конституції України право на судовий
захист, звертаючись до суду, позивач за
власним розсудом обирає спосіб
захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати
об'єктивну оцінку наявності порушеного
права чи інтересу на момент звернення
до суду, а також визначити, чи
відповідає обраний позивачем спосіб
захисту порушеного права тим, що
передбачені законодавством, та чи
забезпечить такий спосіб захисту
відновлення порушеного права позивача.

Невідповідність обраного позивачем
способу захисту права способам,
визначеним законодавством
встановлюється при розгляді справи по
суті та є підставою для прийняття
судового рішення про відмову в позові.

За таких обставин рішення суду в
зазначеній частині не відповідає
нормам матеріального та
процесуального права, у зв'язку з чим
воно підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позову з підстав
невідповідності обраного позивачем
способу захисту права способам,
визначеним законодавством.

Відмовляючи в задоволенні позову про
визнання права власності на спадкове
майно, суд першої інстанції виходив з
того, що право власності на спірне
спадкове майно не було зареєстроване
за спадкодавцем.

З таким висновком суду погодитись не
можна, оскільки він не відповідає
нормам матеріального права.

Відповідно до ст.ст.1216,1217 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців) і яке
здійснюється за заповітом або за
законом.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві
на момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1220,1221 ЦК України
спадщина відкривається внаслідок
смерті особи; часом відкриття спадщини
є день смерті особи; місцем відкриття
спадщини є останнє місце проживання
спадкодавця.

Відповідно до ст.1223 ЦК України право на
спадкування виникає у день відкриття
спадщини; право на спадкування мають
особи, визначені в заповіті, а у разі
неохоплення заповітом всієї спадщини -
спадкоємці за законом.

Відповідно до ст.1258,1261,1262 ЦК України
спадкоємці за законом одержують право
на спадкування почергово; першу чергу
с правом на спадкування мають дружина
(чоловік) та діти спадкодавця

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для
прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який
починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст.1269 ЦК
України спадкоємець за заповітом чи за
законом має право прийняти спадщину
або не прийняти її. Спадкоємець, який
постійно проживав разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким , що прийняв
спадщину, якщо протягом шести місяців з
часу відкриття спадщини він не заявив
про відмову від неї. Спадкоємець, який
бажає прийняти спадщину, але на час
відкриття спадщини не проживав
постійно із спадкодавцем, має подати
нотаріусу заяву про прийняття спадщини
протягом шести місяців з часу
відкриття спадщини.

Між позивачем ОСОБА_4 та відповідачем
ОСОБА_3 фактично відсутній спір про
право кожного з них на спадщину, але
оформити це право в нотаріальній
конторі вони не можуть у зв'язку з тим,
що за життя їх батько ОСОБА_6 не
зареєстрував право власності на
виділену йому частку домоволодіння з
відповідними господарськими та
побутовими будівлями та спорудами, а
також у зв'язку з тим, що ухвалене
Ленінським районним судом м.Луганська
рішення від 08.09.2009р. визнане право
власності на майно ОСОБА_6 як на частку
в спільній частковій власності, не
зважаючи на те, що раніше іншим
рішенням Ленінського районного суду
м.Луганська від 27.05.2004р. було припинено
право ОСОБА_6 в спільній частковій
власності у зв'язку з розподілом
будинку між співвласниками з виділом в
натурі належних кожному з них часток.

Статтею 182 ЦК України передбачена
необхідність державної реєстрації
прав на нерухомість і правочинів щодо
нерухомості.

Відповідно до вимог ст. 321 ЦК України
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні. Особа може бути позбавлена
права власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Норма коментованої статті відтворює
конституційне положення про
непорушність права власності (ст.41
Конституції України).

Відповідно до ст.328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів, та вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Підставами припинення права власності
відповідно до ст.346 ЦК України є: 1)
відчуження власником свого майна; 2)
відмови власника від права власності; 3)
припинення права власності на майно,
яке за законом не може належати цій
особі; 4) знищення майна; 5) викупу
пам'яток культурної спадщини; 6)
примусового відчуження земельних
ділянок приватної власності, інших
об'єктів нерухомого майна, що на них
розміщені, з мотивів суспільної
необхідності відповідно до закону;
8)звернення стягнення на майно за
зобов'язаннями власника; 9) реквізиції;
10) конфіскації; 11) припинення юридичної
особи чи смерті власника. Право
власності може бути припинене в
інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до ст.347 ЦК України особа
може відмовитися від права власності
на майно, заявивши про це або вчинивши
інші дії, які свідчать про її відмову
від права власності (ч.1). У разі відмови
від права власності на майно, права на
яке не підлягають державній
реєстрації, право власності на нього
припиняється з моменту вчинення дії,
яка свідчить про таку відмову (ч.2). У
разі відмови від права власності на
майно, права на яке підлягають
державній реєстрації, право власності
на нього припиняється з моменту
внесення за заявою власника
відповідного запису до державного
реєстру (ч.3).

За життя власник ОСОБА_6 не вчинив
ніяких дій, направлених на припинення
права власності, тому виділена за його
життя та належна йому частка
домоволодіння з відповідними
господарськими та побутовими
будівлями та спорудами є спадковим
майном за змістом ст.1218 ЦК України, що
базується на визнанні права власності
абсолютним правом. Це право не
втрачається в зв'язку з тим, що власник
не провів перереєстрацію своєї
власності після її виділення в натурі
та припинення у зв'язку з цим права
спільної часткової власності.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції в зазначеній частині
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про задоволення
зустрічного позову ОСОБА_3 про визнання
за ним права власності на спадщину.

Враховуючи, що позов ОСОБА_3 є
зустрічним по відношенню до
аналогічного позову ОСОБА_4, колегія
суддів вважає можливим відповідно до
ч.3 ст.303 ЦПК вийти за межи доводів
апеляційної скарги з огляду на те, що
заявлені позовні вимоги є
взаємопов'язаними, що унеможливлює їх
окремий розгляд.

За таких обставин підлягає скасуванню
рішення суду першої інстанції з
ухваленням нового рішення в частині
відмови в задоволенні позову ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про визнання права власності на
спадкове майно, якому в задоволенні
позову було відмовлено з аналогічних
підстав.

Оскільки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є
спадкоємцями першої черги за законом,
які прийняли спадщину, вони
успадковують в рівних частках.

Спадковим майном є ? частка виділеної в
натурі ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в житловому
будинку літ. А-1 квартири АДРЕСА_1, яка
складається з : приміщення 1-1 площею 6,1
кв м, приміщення 1-2, площею 20,5 кв м,
житлової прибудови А1-1, прибудови А2-1,
сараю «Н», погрібу «И», вольєра «З»,
частини огорожі №4-12, споруди 1
(замощення), як про це зазначено в
рішенні Ленінського районного суду
м.Луганська від 27.05.2004р.

Таким чином, кожний із спадкоємців
успадковує ? частку вказаного майна.

Ухвалене 08.11.2009р. Ленінським районним
судом м.Луганська рішення про визнання
за спадкодавцем права власності на 27/200
часток домоволодіння та визнання за
ОСОБА_3 27/400 часток домоволодіння в
порядку спадкування за законом не
перешкоджає ухваленню рішення по
справі, оскільки позов був пред'явлений
до іншого відповідача - Управління
комунальним майном Луганської міської
ради та вмотивоване тим, що
спадкодавець був власником спільної
часткової власності в домоволодінні, а
не співвласником виділеної з цього
домоволодіння квартири.

Рішення суду в частині відмови в
задоволенні позову ОСОБА_5 не
оскаржується, у зв'язку з чим колегія
суддів не дає оцінки щодо його
законності та обґрунтованості. Крім
того, її вимоги не є зустрічними та
взаємопов'язаними з позовами ОСОБА_4 та
ОСОБА_3, оскільки позов пред'явлений з
інших підстав та не пов'язаний з правом
спадкування після смерті ОСОБА_6, у
зв'язку з чим ОСОБА_5 не позбавлена
права пред'явити позов до спадкоємців
померлого співвласника - ОСОБА_4 та
ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 313-317,
319, 323-325, 327 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Луганська від 09 жовтня 2013 року
змінити, скасувавши в частині відмови в
задоволенні позову ОСОБА_4 та
зустрічного позову ОСОБА_3 та ухвалити
в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 задовольнити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 право
власності в порядку спадкування за
законом після смерті батька ОСОБА_6,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, на ? частку за
кожним житлового будинку літ. А-1
квартири АДРЕСА_1, яка складається з :

приміщення 1-1 площею 6,1 кв м,

приміщення 1-2, площею 20,5 кв м,

житлової прибудови А1-1, прибудови А2-1,
сараю «Н», погрібу «И», вольєра «З»,
частини огорожі №4-12, споруди 1
(замощення).

Відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позову
про встановлення факту приналежності
ОСОБА_6 права власності на ? частку
квартири АДРЕСА_1 .

В частині відмови в задоволенні позову
ОСОБА_5 рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили негайно, але може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів після
його проголошення.

Головуючий: Судді: