АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/8452/13
Головуючий 1 інст. -
Справа № 2033/1796/2012
Доповідач - Кісь П.В.
Категорія: про виселення
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2013 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - Шаповал
Н.М.,

- Макарова
Г.О.,

при секретарі - Прийміч А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення
Фрунзенського районного суду м.
Харкова від 22 листопада 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про виселення,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 22.11.2013 року відмовлено у
задоволені позову ОСОБА_3 про виселення
ОСОБА_5 і ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1.

Апелянт просить скасувати вказане
рішення, вважаючи його таким, що
постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
і постановити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги
апелянт зазначає, що суд першої
інстанції не врахував той момент, що
відповідач ОСОБА_5 втратила право
користування квартирою у зв'язку з
укладенням договору купівлі-продажу, а
у ОСОБА_6 не було жодних підстав для
проживання в цій квартирі. В рішенні
суду зазначено та підтверджено, що
квартира належала ОСОБА_5 на праві
власності, однак це право вона
втратила, так як 09.06.2010 року між нею та
гр. ОСОБА_10 був укладений договір
купівлі-продажу квартири, а 17 листопада
2011 року ОСОБА_10 продав квартиру
позивачу.

Позивач ОСОБА_3, будучи завчасно
повідомлений про час та місце розгляду
справи в судове засідання апеляційної
інстанції не з'явився, про причину
неявки не повідомив.

Відповідач ОСОБА_6 подала заяву з
проханням розглядати справу за її
відсутністю, просила рішення залишити
без змін, проти позову і апеляційної
скарги заперечувала, вказуючи, що
спірній квартирі вона зареєстрована і
проживає з дозволу батьків - матері
ОСОБА_5 і батька ОСОБА_11 які на момент
були співвласниками вказаної квартири,
а батькові і в даний час належить ?
частина квартири. В той же час позивач
ОСОБА_3 не має права власності на
квартиру і не має права вимагати їх
виселення.

Від ОСОБА_11 до апеляційного суду
надійшла заява у якій він підтвердив
право власності на ? частину квартири
АДРЕСА_1 та надання згоди відповідачам
на проживання в цій квартирі.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 підтримала
апеляційну скаргу і просила її
задовольнити, посилаючись на вказані в
позовній заяві та апеляційній скарзі
обставини, а також на те, що ОСОБА_11
розірвав шлюб з ОСОБА_5, проживає в
м.Феодосія, відповідачі втратили з ним
сімейні стосунки, а відтак і право
користування квартирою.

Крім того, рішення апеляційного суду
Харківської області від 22.10.2013р., яким
визнано частково недійсним договір
купівлі-продажу спірної квартири,
укладений 09.06.2010р. між ОСОБА_5 і ОСОБА_10,
та визнано право власності ОСОБА_11 на ?
частину вказаної квартири, ними
оскаржено в касаційному порядку, що, на
її думку, є підставою для зупинення
апеляційного провадження.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_4 і
ОСОБА_5, кожен з яких наполягав на своїй
позиції, перевіривши матеріали справи
та обговоривши доводи сторін,
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційної
скарги за таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності. Даний принцип
полягає у прояві в змагальній формі
ініціативи та активності осіб, які
беруть участь у справі.

Згідно вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом. Дана справа до таких випадків
не відноситься.

Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_3 звернувся до суду 12.03.2012 року з
позовом про виселення ОСОБА_5 і ОСОБА_6 з
квартири АДРЕСА_1 без права надання
іншого житлового приміщення,
посилаючись на ст.ст. 15, 386, 391 ЦК України,
ст.ст. 116, 150, 155 ЖК України та вказуючи, що
він купив вказану квартиру 17.11.2011р. у
ОСОБА_10, оформивши договір
купівлі-продажу у нотаріуса, однак
вселитися в неї не може, оскільки
виявив, що в ній проживають ОСОБА_5 і
ОСОБА_6, з якими він не укладав договору
найму і оренди квартири. Його
неодноразові вимоги про звільнення
приміщення відповідачами залишені без
задоволення.

На підтвердження позовним вимог ОСОБА_3
надав лише копію договору
купівлі-продажу квартири від 17.11.2011р.,
укладеного між ним і ОСОБА_10, згідно
якого ОСОБА_3 купив двокімнатну
квартиру АДРЕСА_1 за ціною 25 тис. гривен
у ОСОБА_10, який вказану квартиру
придбав за договором купівлі-продажу
від 09.06.2010 року.

В запереченнях на позов відповідачі
вказували, що обставини, зазначені у
позовній заяві не відповідають
дійсності, що в спірній квартирі вони
постійно зареєстровані і проживають
тривалий час. ОСОБА_5 стверджувала, що у
2010 році в пошуках грошей для погашення
боргу вона познайомилась з ОСОБА_10 і
ОСОБА_15, які погодились надати їй в борг
6500 грн., однак поставили умову про
необхідність оформлення договору
купівлі-продажу квартири у якості
гарантії дотримання нею взятих
зобов'язань щодо повернення боргу.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову суд першої
інстанції виходив з того, що позивач не
довів ті обставини, на які він
посилався як на підставу своїх вимог.

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про
захист прав власності (ст.391 ЦК України),
вказуючи, що саме він є власником
квартири АДРЕСА_1. Однак зазначена
обставина ним не доведена шляхом
надання належних та відповідних
доказів.

Суд першої інстанції правильно
зазначив у рішенні, що право власності
у набувача нерухомого майна за
договором виникає з моменту державної
реєстрації посвідченого нотаріусом
договору відчуження такого майна, а
ОСОБА_3 та його представник таких
доказів не надав.

Не надано ним доказів і на
підтвердження інших обставин
виникнення спору, вказаних у позовній
заяві.

Разом з тим, згідно рішення
апеляційного суду Харківської області
від 22.10.2013р., на яке посилався суд першої
інстанції, визнано недійсним договір
купівлі-продажу ? частини спірної
квартири від 09.06.2010р., укладений між
ОСОБА_5 і ОСОБА_10, визнано право
власності за ОСОБА_11 на ? частину
вказаної квартири, а в наданій
відповідачами копії витягу з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності зазначено про реєстрацію
права власності ОСОБА_11 на ? частину
квартири АДРЕСА_1 з якої ОСОБА_3,
вважаючи себе її власником, просить
виселити відповідачів.

Відповідно до положень ст. 156 ЖК України
члени сім'ї власника квартири, в тому
числі і колишні, користуються
приміщенням нарівні з власником.

Їх право користування житловим
приміщенням, згідно з приписами ч. 3 ст. 9
ЖК України, урегульовано житловим
законодавством, згідно з нормами якого,
ніхто не може бути виселений із
займаного жилого приміщення або
обмежений у праві користування ним
інакше, як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

Позивачем та його представником
доводи, на які посилаються відповідачі,
не спростовані, доказів набуття
позивачем права власності на спірну
квартиру не надано.

Ухвалюючи рішення про відмову у
виселенні відповідачів, суд
обґрунтовано врахував ці обставини та
ухвалив законне та обґрунтоване
рішення про відмову у задоволенні
позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4 відхилити .

Рішення Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 22 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді: