Справа № 229/3712/13-ц
Провадження № 2/229/921/2013
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2013 р.
Дружківський міський суд
Донецької області у складі:

головуючого судді Панової
Т.Л.

при секретарі
Костіній І.В.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.Дружківка
цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
усунення перешкод в користуванні
власністю,

В С Т А Н О В
И В:

позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача в якому зазначає, що він є
власником квартири АДРЕСА_1 з 27 січня
1994року.

27 грудня 1994року він уклав шлюб з ОСОБА_3,
та згодом зареєстрував її та її
неповнолітню на той час дочку ОСОБА_5 за
вказаною адресою.

Одруження з ОСОБА_3 виявилося невдалим.
05 вересня 2007року шлюб між ними було
розірвано, але вони залишились
проживати в квартирі однією сім"єю, та
разом з ними став проживати без
реєстрації чоловік відповідачки
ОСОБА_5 - ОСОБА_6

Взаємовідносини між ним, колишньою
дружиною та донькою і чоловіком
останньої, погіршились, його стали
ображати, погрожувати, провокувати.

Він запропонував продати квартиру в
якій разом мешкають, та поділити гроші,
більшу частину яких надати йому, але
отримав відмову. Спільне проживання
стало неможливим. Він хвилювався за
своє здоров"є та вимушений був з 10
червня 2013року проживати у своїй дочці
ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_2.

Тривалий час він не міг звернутися до
суду за захистом своїх прав, документи
на квартиру знаходяться у
відповідачів, вимушений був поновляти
їх.

Він з сім"єю колишньої дружини проживає
окремо, то вважатися за законом членами
однієї сім"ї не можуть.

Власник може вимагати усунення
будь-яких порушень його права, хоч би ці
порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння.

Просить усунути перешкоди в
користуванні його власністю шляхом
визнання ОСОБА_3, ОСОБА_5 , такими, що
втратили право на житло, яке
розташовано за адресою АДРЕСА_1, та
примусового виселення ОСОБА_3, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 з цієї квартири; стягнути з
відповідачів на його користь понесені
судові витрати.

Під час розгляду справи позивач подав
заяву про уточнення позовних вимог, в
якій доповнив обгрунтування своїх
вимог з посиланням на норми
законодавства, і зазначає, що після
розірвання шлюбу колишня дружина
втрачає статус члена сім"ї. Якщо
спільне проживання членів сім"ї
власника житла з власником цього житла,
як підстава для встановлення такого
сервітуту припиняє своє існування, то
відповідно припиняється й самий
сервітут.

Просить усунути перешкоди в
користуванні його власністю шляхом
визнання ОСОБА_3, ОСОБА_5 , такими, що
втратили право на житло, яке
розташовано за адресою АДРЕСА_1, та
примусового виселення ОСОБА_3, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 з цієї квартири; стягнути з
відповідачів на його користь понесені
судові витрати.

В судовому засіданні позивач та його
представник підтримали позовні
вимоги. Вважають, що після розірвання
шлюбу колишня дружина втрачає статус
члена сім"ї. Він не має наміру проживати
з колишньою дружиною. Крім того, ОСОБА_5
та її чоловік ОСОБА_6 ніколи не були
членами його сім"ї. Підтверджують, що
на день розгляду справи відповідачі
ОСОБА_6 не зареєстровані в його
квартирі. Перебування відповідачів в
квартирі перешкоджає йому
користуватися своєю власністю, тому
просить визнати ОСОБА_3, ОСОБА_5 , такими,
що втратили право на житло, та
примусово виселити ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з
його квартири.

Відповідачі ОСОБА_5 в судове засідання
не з"явилися. Про час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник
ОСОБА_4 позовні вимоги не визнали.
ОСОБА_3 пояснила, що про розірвання
шлюбу в 2007році їй взагалі не було
відомо.Справа в суді розглядалася без
неї. Тільки весною цього року їй стало
про це відомо. Звичайно вона була
обурена цим, оскільки мешкала з
позивачем однією сім"єю, мала спільний
бюджет, витрачала свої кошти на ремонт
цієї квартири Її донька ОСОБА_3 знялася
з реєстрації в квартирі в вересні 2013р.
Зять ОСОБА_6 ніколи не був
зареєстрований в квартирі. Вони на
даний час в квартирі не мешкають.
Донька іноді може переночувати в
квартирі, оскільки в їхній квартирі
робиться ремонт, і вони то в неї можуть
тимчасово перебути, то в матері ОСОБА_6
Ніяких їхніх речей в квартирі немає.
Вона не чіпає позивача, він перебуває в
своїй кімнаті, вона в своїй. Ніяких
сварок вона з позивачем не вчиняє.
Вважають, що вона не може бути визнана
такою, що втратила право на житло і
виселена. Просять в позові відмовити.

Суд, дослідивши докази по справі,
вважає, що позов не підлягає
задоволенню.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.Доказування не може
грунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Згідно ст. 405 ЦК України член сім"ї
власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім"ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Відповідно до ст. 156 Житлового кодексу
члени сім"ї власника квартири , які
проживають разом з ним у квартирі, що
йому належить, користуються жилим
приміщенням нарівні з власником
квартири, якщо при їх вселенні не було
іншої угоди про порядок користування
цим приміщенням. До членів сім"ї
власника квартири належать особи,
зазначені в частині 2 ст. 64 цього
Кодексу. Припинення сімейних відносин
з власником квартири не позбавляє їх
права користування займаним
приміщенням.

Судом встановлено, що позивач є
власником квартири АДРЕСА_1 з 27 січня
1994року , що підтверджується договором
купівлі -продажу (а.с.7).

Судом встановлено, що позивач та
відповідач ОСОБА_3 перебували в
зареєстрованому шлюбі з 27 грудня
1994року по вересень 2007року, що
визнається сторонами. Актовий запис
про розірвання шлюбу зареєстрований
позивачем лише в липні 2013року, що
підтверджується свідоцтвом про
розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с.9).

Судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_3 була вселена в квартиру АДРЕСА_1,
і в ній зареєстрована з 28 липня 2009року ,
в якості члена сім"ї - дружини, і
проживає в цій квартирі до
теперішнього часу, що визнається
позивачем.

Оскільки відповідач ОСОБА_3 була
вселена в спірну квартиру за згодою
позивача, на законних підставах ,
проживає в квартирі до теперішнього
часу, суд вважає, що вона не втратила
права на це житло і не може бути
виселена з квартири з підстав, які
зазначає позивач в позові.

Підстави виселення членів сім»ї
власника житлового приміщення,
зокрема, і колишніх, передбачені
нормами ст.. 157 ЖК та полягають у
порушенні такими особами умов їх
проживання і користування жилим
приміщенням, що належить власнику.

Між тим, як вбачається зі змісту
позовної заяви, свої позовні вимоги
обставинами, які б свідчили про
наявність передбачених ст.157, ч.1 ст.116 ЖК
підстав для припинення права
користування відповідачем ОСОБА_3
спірною квартирою, позивач не
мотивував. Будь-яких доказів на
підтвердження наявності перешкод у
розпорядженні належною йому квартирою
до суду не надано.

Представник позивача ОСОБА_2 вважає, що
колишня дружина не є членом сім"ї
власника. З припиненням шлюбних
відносин і припинився сервітут, тому
позивач має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Але суд не погоджується з такою думкою,
оскільки вважає, що припинення
сімейних відносин з власником
помешкання не припиняє житлового
сервітуту. Але за відсутності згоди про
безоплатне користування помешканням
колишній член сім"ї повинен вносити
плату за користування помешканням і за
комунальні послуги, що відповідає ч. 4
ст. 156 та ст. 162 ЖК України.

Судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_5 є дочкою відповідачки ОСОБА_3 і
також була вселена та зареєстрована в
спірній квартирі в якості члена сім"ї,
що визнається позивачем.

Судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_6 в спірній квартирі не
зареєстрований, що підтверджується
адресною довідкою, та копією домової
книги (а.с.10,36-39), а ОСОБА_5 на день
розгляду знялася з реєстрації в цій
квартирі, що також визнається
позивачем ОСОБА_1

Під час розгляду справи відповідач
ОСОБА_6 не визнавав позовні вимоги щодо
його виселення, оскільки він взагалі в
цій квартирі не мешкає, його речей в
квартирі немає, і він ніколи не був в
квартирі зареєстрований. Не
заперечував той факт, що приходив в
гості до ОСОБА_3, оскільки вона є матір"ю
його дружини ОСОБА_5

На підтвердження своїх доводів щодо
проживання в квартирі відповідачів
ОСОБА_5 , позивач посилається на
пояснення свідка ОСОБА_7, яка є його
дочкою. ОСОБА_7 в судовому засіданні
пояснила, що зі слів її батька ОСОБА_1 ,
їй відомо, що ОСОБА_5 проживають в
квартирі позивача, вчиняють сварки,
ображають його, застосовують фізичне
насильство, у зв"язку з чим, позивач
проживав у неї деякий час на весні
цього року. Вона особисто до квартири
не ходила, їй не відомо чи є там речі
ОСОБА_5, чи мешкають вони в квартирі.

Аналізуючи пояснення свідка ОСОБА_7,
суд вважає, що факт проживання в
спірній квартирі ОСОБА_5 цими
поясненнями не підтверджується,
оскільки всі обставини їй відомі зі
слів позивача, а вона особисто ніколи в
квартирі не перебувала, про наявність
речей ОСОБА_5 в квартирі їй не відомо.

Позивач не заперечував в судовому
засіданні , що ОСОБА_5 вивезла речі з
квартири, але вважає, що це були його
речі, а її речі залишилися в квартирі.

Доказів, що в нього зникли якісь речі і
він звертався з цього приводу до
компетентних органів, суду не надано.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Суд вважає, що доказів проживання в
квартирі відповідачів ОСОБА_5,
знаходження їхніх речей в квартирі,
доказів, що відповідачі ОСОБА_5, якимсь
чином перешкоджають у здійсненні
позивачем права користування та
розпорядження своїм майном, позивачем
не надано, тому вимоги позивача, щодо
виселення ОСОБА_5, ОСОБА_6 не підлягають
задоволенню.

Оскільки суд прийшов до висновку про
відмову в задоволенні вимог щодо про
визнання відповідачів втратившими
право на житло, та виселення, то
відповідно до ст. 88 ЦПК України і вимоги
позивача щодо стягнення з відповідачів
витрат по судовому збору задоволенню
не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,88,209,212-215,223 ЦПК
України, ст. 405 ЦК України,

В И Р І Ш
И В:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6
про усунення перешкод в користуванні
власністю залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через
Дружківський міський суд шляхом
подання в 10денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя:
Т. Л. Панова