АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2013 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Савчук М.В.,
Бреславського О.Г.

секретаря Скрипник С.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1,
представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення
неустойки (пені) за прострочення сплати
аліментів за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Шевченківського
районного суду м.Чернівці від 3 жовтня
2013 року,

встановила:

ОСОБА_3 у червні 2013 року звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення
неустойки (пені) за прострочення сплати
аліментів.

Вказувала, що ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_6
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Чернівці.

Зазначала, що рішенням
Шевченківського районного суду
м.Чернівці від 5 травня 2010 року стягнуто
з ОСОБА_4 на її користь аліменти на
утримання сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця м.Чернівці в сумі 450 грн.
щомісячно до повноліття дитини,
починаючи з 11 січня 2010 року.

Посилаючись на обчислення державним
виконавцем Шевченківського відділу
державної виконавчої служби
Чернівецького міського управління
юстиції Чернівецької області
Ватаманюком В.М. заборгованості зі
сплати аліментів 31 травня 2013 року,
просила стягнути з ОСОБА_4 на її користь
пеню в сумі 88998 грн. 67 коп.

Рішенням Шевченківського районного
суду м.Чернівці від 3 жовтня 2013 року у
позові відмовлено.

№22ц-1522 2013 рік
Головуючий у І інстанції Дудаков С.Є.

Категорія: 46/48
Доповідач Половінкіна Н.Ю.

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить
рішення Шевченківського районного
суду м.Чернівці від 3 жовтня 2013 року
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги ОСОБА_3 про
стягнення пені задовольнити,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 про стягнення неустойки
(пені) за прострочення сплати
аліментів, суд першої інстанції
керувався положеннями ч.1 ст.196 СК
України та дійшов висновку про
відсутність підстав для стягнення
неустойки (пені) за прострочення сплати
аліментів.

Мотивовано висновки суду першої
інстанції відсутністю вини ОСОБА_4 у
виникненні заборгованості по
аліментам та здійсненням ОСОБА_4 сплати
заборгованості по аліментам.

Разом з тим суд першої інстанції
зазначив про сплив позовної давності.

Проте з такими висновками суду першої
інстанції погодитися не можна.

Встановлено, що рішенням
Шевченківського районного суду
м.Чернівці від 5 травня 2010 року стягнуто
з ОСОБА_4 на її користь аліменти на
утримання сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця м.Чернівці в сумі 450 грн.
щомісячно до повноліття дитини,
починаючи з 11 січня 2010 року.

ОСОБА_3, звертаючись до суду з позовом
про стягнення неустойки (пені) за
прострочення сплати аліментів,
зазначала ухилення ОСОБА_4 від сплати
аліментів на дитину та обчислення
державним виконавцем Шевченківського
відділу державної виконавчої служби
Чернівецького міського управління
юстиції Чернівецької області
Ватаманюком В.М. заборгованості зі
сплати аліментів 31 травня 2013 року,
просила стягнути з ОСОБА_4 на її користь
пеню в сумі 88998 грн. 67 коп.

Відповідно до ч.1 ст.196 СК України при
виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.

Частиною 2 наведеної норми передбачено,
що розмір неустойки може бути
зменшений судом з урахуванням
матеріального та сімейного стану
платника аліментів.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 15 травня 2006 року № 3
«Про застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» передбачено, що
відповідальність платника аліментів
за прострочення їх сплати у виді
неустойки (пені), визначена у статті 196
СК України, настає лише за наявності
вини цієї особи, на платника аліментів
не можна покладати таку
відповідальність, якщо заборгованість
утворилася з незалежних від нього
причин, зокрема, у зв'язку з
несвоєчасною виплатою заробітної
плати, затримкою або неправильним
перерахуванням аліментів банками. В
інших випадках стягується неустойка за
весь час прострочення сплати
аліментів.

З матеріалів справи вбачається
обчислення державним виконавцем
Шевченківського відділу державної
виконавчої служби Чернівецького
міського управління юстиції
Чернівецької області Ватаманюком В.М.
заборгованості зі сплати аліментів 31
травня 2013 року в сумі 8771 грн. 80 коп.

Водночас у матеріалах справи відсутні
докази відсутності вини ОСОБА_4 у
виникненні заборгованості зі сплати
аліментів.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_4 здійснено сплату
заборгованості по аліментам у червні
2013 року після звернення ОСОБА_3 до суду
з позовом.

Крім того, до вимог про стягнення
неустойки, з врахуванням положень ст.20
СК України, позовна давність не
застосовується.

За таких обставин судом першої
інстанції невірно застосовано до
спірних правовідносин положення ч.1
ст.196 СК України.

Отже судове рішення підлягає
скасуванню з підстав, передбачених п.4
ч.1 ст.309 ЦПК України.

Визнаючи розмір неустойки (пені) за
прострочення сплати аліментів, суд
апеляційної інстанції не погоджується
з розрахунком, наданим ОСОБА_3, за
змістом ст.196 СК України пеня
нараховується не на всю суму
заборгованості, а лише на суму
несплачених аліментів за той місяць, в
якому не проводилось стягнення
аліментів. Сума заборгованості зі
сплати аліментів за попередні місяці
не додається, а кількість прострочення
обчислюється виходячи з того, скільки
днів прострочено до сплати певної суми
заборгованості.

Таким чином розмір неустойки (пені) за
період з січня 2010 року по вересень 2012
року становить 3933 грн.

Ураховуючи матеріальний стан ОСОБА_4,
пов»язаний із станом здоров»я платника
аліментів, що підтверджується довідкою
Обласного клінічного онкологічного
диспансеру від 12 липня 2013 року № 482 та
виписок з медичної карти (а.с.42-46) про
знаходження ОСОБА_4 на обліку в
Чернівецькому обласному клінічному
онкологічному диспансері з 16 квітня 2010
року з діагнозом рак гортані,
наявність інвалідності, колегія суддів
вважає зменшити розмір неустойки.

Керуючись п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України,
колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м.Чернівці від 3 жовтня 2013 року
скасувати.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення
пені задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
пеню в сумі 1000 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено у касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: