Справа № 368/1076/13-ц
Рішення

іменем України

"23" грудня 2013 р.
Кагарлицький районний суд
Київської області в складі:

головуючого
судді Іванюти Т.Є.

при
секретарі Мозгова Н.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Кагарлику справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа -
Гребенівська сільська рада про
визнання заповіту недійсним,-

встановив :

Позивач звернувся до суду з
даним позовом посилаючись на те, що 23
червня 2000 року у с.Гребені ОСОБА_3 на
ім.»я позивача та відповідачки було
складено заповіт, який посвідчено
секретарем Гребенівської сільської
ради ОСОБА_4 та зареєстровано у реєстрі
за № 105 та згідно якого все своє майно
він заповів сторонам по справі у рівних
частках. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 помер.
Після його смерті залишилося
домоволодіння, розташоване у АДРЕСА_1
Дане майно було спільним майном
подружжя, тому ? його частки оформлено
на дружину померлого - ОСОБА_5.
Спадкоємці за заповітом в
установленому порядку спадщину не
прийняли оскільки спільно вирішили
оформити спадщину на свою матір і не
знали про зміст заповіту. Однак позивач
вважає, що заповіт було складено з
порушення, а тому просить визнати його
недійсним

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав.

Представник Відповідачки проти
позову заперечила.

Представник третьої особи
Гребенівської сільської ради в судове
засідання не з»явився, про день і час
слухання справи повідомлені належним
чином, надіслали заяву, в якій просять
справу слухати в їх відсутність.

Заслухавши пояснення сторін, свідка,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов слід задоволити з
слідуючих підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
23 червня 2000 року у с.Гребені ОСОБА_3 на
ім.»я позивача та відповідачки було
складено заповіт, який посвідчено
секретарем Гребенівської сільської
ради Каштаєвою О.Є. та зареєстровано у
реєстрі за № 105 та згідно якого все
своє майно він заповів сторонам по
справі у рівних частках. ІНФОРМАЦІЯ_1
року ОСОБА_3 помер. Після його смерті
залишилося домоволодіння, розташоване
у АДРЕСА_1.

Дане спадкове майно було спільним
майном подружжя, тому 17.04.2004 року
державним нотаріусом Ржищівської
держнотконтори на ім.»я дружинини
померлого - ОСОБА_5 було видано
свідоцтво про право власності на ?
частину спільного сумісного майна та
свідоцтво про право на спадщину за
законом на 12 частину спадкового майна.
1.04.2004 року ГРебенівською сільською
радою було видано свідоцтво про право
право власності на нерухоме майно на
ім.»я ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1
року.

Спадкоємці за заповітом, сторони по
справі, в установленому порядку
спадщину не прийняли.

29.11.2006 року секретарем виконкому
Гребенівської сільської ради ОСОБА_4
було видано ОСОБА_2 дублікат заповіту
від 23.06.2000 року, в якому вказано, що
23.06.2000 року заповіт посвідчено ОСОБА_4,
Секретарем виконкому Гребенівської
сільської ради, хоча 23.06.2000 року заповіт
був посвідчений секретарем Каштаєвою
О.Є., що також підтверджується копією
розпорядження №3 від 23.04.1999 року про
покладення на Каштаєву О.Є. обов»Язків
на час перебування ОСОБА_4 у декретній
відпустці.

Свідок ОСОБА_4 пояснила суду, що вона
працює секретарем виконкому
Гребенівської сільської ради і
посвідчувала заповіт ОСОБА_3, а також не
пам»ятає чи було рішення виконкому про
покладення на неї обов»Язків по
вчиненню нотаріальних дій.

ОСОБА_1 дізнався про зміст
заповіту померлого батька лише після
пред»явлення його дублікату
відповідачкою у суді разом з позовною
заявою від 20.12.2012 року. Тому строк
позовної давності відповідно до
правил, передбачених ст. 76 ЦК УРСР та
ст.. 261 ЦК України, розпочав свій
перебіг, коли особа дізналася або
повинна була дізнатися про порушення
свого права.

Відповідно до ст. 37 Закону від 2
вересня 1993 року № 3425-ХІІ «Про
нотаріат», ст..ст. 38, 42, 59 Закону від 21
травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве
самоврядування в Україні» та п. 2
Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій посадовими особами
виконавчих комітетів сільських,
селищних, міських рад народних
депутатів України (затверджена наказом
Міністерства юстиції України від 25
серпня 1994 року № 22/5, зареєстрована в
Міністерстві юстиції України 26 жовтня
1994 року за № 256/466, яка діяла на час
укладення заповіту, у населених
пунктах, де немає державних нотаріусів,
нотаріальні дії вчиняють посадові
особи виконавчих комітетів сільських,
селищних, міських рад, на яких такий
обов»язок покладено рішенням
виконавчого комітету відповідної ради.

Відповідно до ст.. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Поскільки таке рішення виконавчого
комітету не було надано суду, то суд
вважає, що заповіт посвідчено особою,
яка не мала на те права. А тому, заповіт
від імені ОСОБА_3 посвідчений 23.06.2000 р.
слід визнати недійсним на підставі
ст..47, 541 ЦК України (1963 р.)..

Враховуючи викладене, керуючись
ст. ст. 60,209,212,213,214,215,218 ЦПК України, ст..47,
541 ЦК України (1963 р.), суд,-

вирішив :

Позов задоволити.

Визнати заповіт від імені ОСОБА_3
на ім.»Я ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений 23
червня 2000 року секретарем
ГРебенівської сільської ради
Каштаєвою О.Є. та зареєстрованим у
реєстрі за №105 недійсним Рішення
набирає законної сили відповідно до ч.1
ст.223 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Київської області
протягом 10 днів.

Суддя: Т. Є. Іванюта