Справа № 367/9120/13-ц
У Х В А Л А

Іменем України

17 грудня 2013 року Ірпінський міський суд
Київської області в складі:

головуючої судді
Оладько С.І.,

при секретарі
Тищенко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Ірпінського
міського суду подання державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Ірпінського
міського управління юстиції у
Київській області Люшні К.В. про
встановлення тимчасового обмеження
боржнику у праві виїзду за межі України
до виконання своїх зобов'язань, -

встановив:

17.12.2013 року державний виконавець
відділу ДВС Ірпінського МУЮ у
Київській області Люшня К.В. звернувся
до суду з поданням про тимчасове
обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі
України до виконання своїх зобов'язань.

В обґрунтування подання зазначено, що у
ВДВС Ірпінського МУЮ у Київській
області знаходиться виконавче
провадження з примусового виконання
виконавчого листа №2-504/2012 від 01.02.2012
року про стягнення з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки -
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ? частини
всіх видів заробітку щомісячно, але не
менше 30% прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, починаючи з
22.12.2011 року і до закінчення навчання
ОСОБА_4. Заборгованість станом на 30.08.2013
року становить 15079,75 грн..

Згідно ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
заходів примусового виконання рішень,
встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії, здійснювати необхідні
заходи щодо своєчасного і повного
виконання рішення.

Зокрема, п. 18 частини 3 статті 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
передбачено право державного
виконавця звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника-фізичної особи
або керівника боржника-юридичної особи
за межі України до виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням.

Статтею 377-1 ЦП К України встановлено, що
питання про тимчасове обмеження
боржника-фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби. Суд негайно
розглядає подання, зазначене в частині
першій цієї статті, без виклику чи
повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про
порядок виїзду України та в'їзду в
Україну громадян України» передбачено,
що громадянинові України може бути
тимчасово відмовлено у виїзді за
кордон, якщо він ухиляється від
виконання зобов'язань, покладених на
нього судовим рішенням - до виконання
зобов'язань.

Згідно листа Міністерства юстиції
України № 25-32/507 від 06.06.2008 року «Щодо
виїзду за кордон осіб, які мають
невиконані зобов'язання, в тому числі
зі сплати аліментів, покладені на них
рішеннями судів» визначається порядок
звернення державним виконавцем до суду
із заявою про тимчасову заборону
виїзду за кордон в ході виконавчого
провадження.

Закон України від 21.01.1994 року «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» регулює
порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в'їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок, визначає
випадки тимчасового обмеження права
громадян на виїзд з України і
встановлює порядок роз'яснення спорів
у цій сфері.

Право особи на вільне пересування є
основоположною Конституційною
гарантією людини.

Дослідивши матеріали подання, суд
дійшов висновку щодо відмови в
задоволенні подання, оскільки підстави
для тимчасових обмежень у праві виїзду
громадян України за кордон визначені
Законом України «Про порядок виїзду і
виїзду в Україну громадян України» від
21 січня 1994 року ( в ред. від 8 березня 2011
року).

Стаття 6 зазначеного Закону передбачає
декілька видів обмеження у виїзді
громадян України за кордон, зокрема:
громадянинові України може бути
тимчасово відмовлено у видачі паспорту
та тимчасового відмовлено у виїзді за
кордон у певних випадках, що визначені
в цій статті.

За змістом п. 5 ч. 1 та ч. 2 ст. 6
зазначеного Закону громадянинові
України, який має паспорт, може бути
тимчасово відмовлено у виїзді за
кордон у випадку, якщо він ухиляється
від виконання зобов'язань, покладених
на нього судовим рішенням, рішенням
іншого органу (посадової особи) до
виконання зобов'язань.

З аналізу цих правових норм вбачається,
що особі, яка має паспорт для виїзду за
межі України, та має такий намір, може
бути відмовлено у виїзді за кордон у
випадку ухилення від виконання
зобов'язань, покладених на нього
судовим рішенням до виконання
зобов'язань.

Таким чином, при зверненні до суду з
вказаним поданням, органи державної
виконавчої служби повинні послатися на
обставини та підтвердити їх
відповідними доказами про те, що
боржник має паспорт для виїзду за
кордон, ухиляється від виконання
зобов'язань та його дії свідчать про
намір виїхати за кордон.

При зверненні до суду з зазначеним
поданням державний виконавець не навів
жодних з перелічених обставин, а
послався, як на підставу для обрання
такого обмеження особі, тільки на
наявність боргових зобов'язань.

Керуючись ст. 377-1 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

В задоволенні подання ВДВС Ірпінського
МУЮ у Київській області про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду Київської області
через Ірпінський міський суд шляхом
подання апеляційної скарги протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: С. І. Оладько