Справа № 445/1068/13
Головуючий у 1 інстанції: Постигач Б.А.
Провадження № 22-ц/783/5745/13
Доповідач в 2-й інстанції:
Монастирецький Д. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2013 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Мацея М.М.,
Тропак О.В.,

секретаря Дідуся
О.Р.,

з участю ОСОБА_2 та
його представника ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Золочівського районного суду
Львівської області від 27 червня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до
територіальної громади с. Сновичі
Золочівського району Львівської
області в особі Сновицької сільської
ради Золочівського району Львівської
області, ОСОБА_4 про визначення
додаткового строку для подачі заяви
про прийняття спадщини, -

в с т а н
о в и л а:

05 червня 2013 року позивач ОСОБА_2
звернувся до суду з вищезазначеним
позовом, в обґрунтування якого
посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.
Золочів Львівської області померла
його мати ОСОБА_5, жителька с. Сновичі
Золочівського району Львівської
області. На час смерті матері він був
зреєстрований та проживав в будинку
АДРЕСА_1 Окрім нього, після смерті
матері, інших спадкоємців немає,
оскільки він був її єдиною дитиною.
Мати все своє майно заповіла його дочці
ОСОБА_4, але дочка відмовилась від
спадщини, заяви в нотаріальну контору
про прийняття спадщини не подавала,
визнає позов і на спадщину не
претендує. Вважаючи, що строк пропустив
з поважних причин, просить суд
визначити йому додатковий строк для
подачі заяви про прийняття спадщини.
Він знав, що мати зробила заповіт в
користь його дочки ОСОБА_4, і тому мав
намір прийняти спадщину лише у випадку,
якщо дочка відмовиться від спадщини за
заповітом. Про свої наміри відмовитися
від спадщини дочка спочатку не
говорила, про це вона йому сказала лише
у вересні 2012 року, коли він був важко
хворий і практично позбавлений зору.
Одразу він мав намір подати заяву про
прийняття спадщини, однак тоді ж, в
середині вересня 2012 року був
госпіталізований в офтальмологічне
відділення Львівської обласної
клінічної лікарні, де йому зробили
операцію по видаленню катаракти лівого
ока та встановлено штучний кристалик. З
10.09.2012 року він лікувався стаціонарно
та амбулаторно до 28.10.2012 року. Через
різке погіршення стану здоров'я,
пов'язаного з важким перебігом цієї
хвороби з середини вересня 2012 року, він
не мав змоги вчасно подати заяву про
прийом спадщини, що підтверджується
заключенням лікарсько-консультативної
комісії. На початку квітня 2013 року він
звернувся про прийняття спадщини до
державної нотаріальної контори
Золочівського району, однак нотаріус
відмовив йому за пропуском терміну
подання заяви про прийняття спадщини,
який встановлюється у шість місяців.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 до
територіальної громади с. Сновичі
Золочівського району про визначення
додаткового строку для подачі заяви
про прийняття спадщини - відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач - ОСОБА_2

В апеляційній скарзі зазначає, що
рішення суду першої інстанції є
незаконним та необґрунтованим,
оскільки судом першої інстанції
неповно з'ясовано та не доведено
обставини, що мають значення для
справи, які суд вважав встановленими.
Вказує на те, що він повинен був подати
заяву про прийняття спадщини до 19
вересня 2012 року, а не до 13 вересня 2012
року, як помилково зазначив у рішенні
суд. Суд неправильно зазначив в
рішенні, що він був на лікуванні лише до
17 вересня 2012 року, тоді як з
представлених суду документів
вбачається, що лікування
продовжувалось до 28 жовтня 2012 року.
Після смерті матері у нього значно
погіршився зір, через що до проведення
операції на лівому оці та закінчення
лікування він вчасно не міг подати
заяву про прийняття спадщини.

Просить скасувати рішення
Золочівського районного суду
Львівської області від 27 червня 2013 року
та ухвалити нове, яким його позовні
вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,
ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи,
межі та доводи скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
задовольнити, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, а також
особи, які не брали участі у справі,
якщо суд вирішив питання про їх права
та обов'язки, мають право оскаржити в
апеляційному порядку рішення суду
першої інстанції повністю або
частково.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних прав, свобод чи
інтересів у спосіб, передбачений
законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені
законом або договором способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Частинами першою та другою ст. 303 ЦПК
України передбчено, що під час розгляду
справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Апеляційний суд
досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів (ст.
57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України
обов'язок суду під час ухвалення
рішення вирішити, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги позивача та якими доказами вони
підтверджуються; перевірити наявність
чи відсутність певних обставин за
допомогою доказів шляхом їх оцінки;
оцінити подані сторонами докази та
дійти висновку про наявність або
відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення
правовідносин сторін, які випливають
із встановлених обставин. Саме
визначення цих правовідносин дає
можливість суду остаточно визначитись,
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК
України, суд повинен сприяти
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснювати особам,
які беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджати про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяти здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом, та
встановлювати у рішенні обставини
справи (в тому числі пропущення
позовної давності), характер
правовідносин сторін, правову норму,
яка підлягає застосуванню до цих
правовідносин, навести мотиви
прийнятого рішення: встановлені судом
обставини, які мають значення для
справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх
доказів, розрахунки, з яких суд виходив
при задоволенні грошових та інших
майнових вимог.

Проте зазначеним вимогам рішення суду
першої інстанції не відповідає.

Сужом установлено, що ОСОБА_2 є сином
ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 5).

За правилами ст. ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України
спадкування є перехід прав та
обов?язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

До складу спадщини входять усі права та
обов?язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1258 ЦК України визначено, що
спадкоємці за законом одержують право
на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за
законом одержує право на спадкування у
разі відсутності спадкоємців
попередньої черги, усунення їх від
права на спадкування, неприйняття ними
спадщини або відмови від її прийняття,
крім випадків, встановлених статтею 1259
цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки,
правнуки спадкодавця спадкують ту
частку спадщини, яка належала б за
законом їхнім матері, батькові, бабі,
дідові, якби вони були живими на час
відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК
України спадкоємець, який бажає
прийняти спадщину, але на час відкриття
спадщини не проживав постійно із
спадкодавцем, має подати до
нотаріальної контори заяву про
прийняття спадщини. Для прийняття
спадщини встановлюється строк у шість
місяців, який починається з часу
відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1272 ЦК України, якщо
спадкоємець протягом строку,
встановленого ст. 1270 цього Кодексу не
подав заяву про прийняття спадщини, він
вважається таким, що не прийняв її. За
письмовою згодою спадкоємців, які
прийняли спадщину, спадкоємець, який
пропустив строк для прийняття
спадщини, може подати заяву про
прийняття спадщини до нотаріальної
контори за місцем відкриття спадщини.
За позовом спадкоємця, який пропустив
строк для прийняття спадщини з
поважної причини, суд може визначити
йому додатковий строк, достатній для
подання ним заяви про прийняття
спадщини.

З урахуванням наведеного, якщо
спадкоємець пропустив шестимісячний
строк для подання заяви про прийняття
спадщини з поважних причин, закон
гарантує йому право на звернення до
суду з позовом про визначення
додаткового строку на подання такої
заяви.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 30
травня 2008 року «Про судову практику у
справах про спадкування» особа, яка не
прийняла спадщину в установлений
законом строк, може звернутися до суду
з позовною заявою про визначення
додаткового строку для прийняття
спадщини відповідно до частини третьої
статті 1272 ЦК України.

При розгляді цих справ слід перевіряти
наявність або відсутність спадкової
справи стосовно спадкодавця у
державній нотаріальній конторі за
місцем відкриття спадщини, наявність у
матеріалах справи обґрунтованої
постанови про відмову нотаріуса у
вчиненні нотаріальної дії, зокрема
відмови у видачі свідоцтва про право на
спадщину. За наявності у спадковій
справі заяви спадкоємця про відмову
від права на спадщину його вимоги про
визначення додаткового строку для
прийняття спадщини задоволенню не
підлягають.

Вирішуючи питання про визначення особі
додаткового строку, суд досліджує
поважність причини пропуску строку для
прийняття спадщини. При цьому
необхідно виходити з того, що поважними
є причини, пов'язані з об'єктивними,
непереборними, істотними труднощами
для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом установлено, що згідно із
заповітом від 01 грудня 2006 року ОСОБА_5,
яка поиерла ІНФОРМАЦІЯ_2, все належне
йому майно заповіла своїй онуці ОСОБА_4,
яка є дочкою позивача (а.с. 6).

ОСОБА_4 заяви в нотаріальну контору про
прийняття спадщини за заповітом у
встановленому законом порядку не
подавала, на спадкове майно не
претендує, відмовилась від прийняття
спадщини після своєї бабці ОСОБА_5 (а.с.
17), позов свого батька ОСОБА_2, як у суді
першої, так і апеляційної інстанцій,
визнала повністю.

Територіальна громада с. Сновичі
Золочівського району Львівської
області в особі Сновицької сільської
ради Золочівського району Львівської
області позов ОСОБА_2 визнала також (а.с.
28).

Згідно повідомлень № 899/02-17 від 20.06.2013
року та 936/02-12 від 27.06.2013 року завідувача
Золочівської державної нотаріальної
контори - згідно з інформаційною
довідкою зі Спадкового реєстру № 34336260
від 20, 26 червня 2013 року, спадкова справа
після смерті ОСОБА_5, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_2, у Золочівській
держнотконторі не заводилася (а.с. 23, 27).

З довідок №№ 233, 350 від 11.04., 02.07.2013 року
виконкому Сновицької сільської ради
Золочівського району Львівської
області вбачається, що з 1997 року по день
свої смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 по
місцю свої реєстрації в селі Сновичі
Золочівського району Львівської
області не проживала, а проживала разом
із своїм сином ОСОБА_2 в АДРЕСА_1, була на
його утриманні, так як потребувала
сторонньої допомоги. Спадщину після
смерті матері фактично прийняв її син
ОСОБА_2, який в шестимісячний термін з
дня відкриття спадщини вступив в
управління та володіння майном
померлої, а також похоронив її за
власні кошти (а.с. 16, 38).

З матеріалів справи та пояснень
позивача вбачається, що він до спливу
шести місяців з дня відкриття спадщини,
а саме - в середині вересня, мав намір
звернутись в нотаріальну контору із
заявою про прийняття спадщини, однак
тоді ж, в середині вересня був
госпіталізований в офтальмологічне
відділення Львівської обласної
клінічної лікарні, де йому зробили
операцію по видаленню катаракти лівого
ока та встановлено штучний кристалик. З
10.09.2012 року він лікувався стаціонарно
та амбулаторно до 28.10.2012 року. Через
різке погіршення стану здоров'я,
пов'язаного з важким перебігом цієї
хвороби з середини вересня 2012 року, він
не мав змоги вчасно подати заяву про
прийняття спадщини, що підтверджується
заключенням лікарсько-консультативної
комісії. На початку квітня 2013 року він
звернувся про прийняття спадщини до
державної нотаріальної контори
Золочівського району, однак нотаріус
відмовив йому за пропуском терміну
подання заяви про прийняття спадщини,
який встановлюється у шість місяців. До
суду ОСОБА_2 звернувся з даним позовом
по спливу одного року і двох місяців
після смерті матері - спадкодавця.

Як вбачається з матеріалів справи:
витягу з історії хвороби стаціонарного
хворого № 19114, медичної карти,
заключення лікарсько-консультативної
комісії - ОСОБА_2 перебував на
стаціонарному лікуванні з 10.09. по 17.09.2012
року, продовжував хворіти з 18.09. по
24.09.2012 року, Діагноз: зрілі катаракти
обох очей, опероване старе
відшарування сітківки правого ока,
хворий виписаний під амбулаторне
лікування та спостереження окуліста за
місцем проживання, артифакія лівого
ока, стабільна стенокардія, виразкова
хвороба, остеохондроз поперекового
відділу хребта з больовим синдромом.
Під наглядом лікарів позивач перебував
з вересня 2012 року по 12.04.2013 року (а.с. 11 -
13).

За таких обставин, колегія суддів
доходить висновку, що пропущений
позивачем строк звернення із заявою
про прийняття спадщини після смерті
його матері ОСОБА_5 є пропущеним з
поважних та об?єктивних причин, а саме
через незадовільний стан здоров?я
позивача - тривалу хворобу.

Крім того, колегія суддів вважає
належним доказом бажання позивачем
прийняти спадщину після матері, а також
те, що його дочка не повідомила його
вчасно про те, що відмовляється від
спадкоємництва за заповітом після
смерті бабці ОСОБА_5, що і стало також
причиною для пропуску терміну для
прийняття спадщини.

Більш того, колегія суддів враховує те,
що інших спадкоємців після смерті
ОСОБА_5 немає та наявність
першочерговості для прийняття
спадщини за законом.

За таких обставин оскаржуване рішення
суду першої інстанції не можна визнати
законним та обґрунтованим, а тому воно,
як таке, що ухвалене при неповному
з'ясуванні судом обставин, що мають
значення для справи, неправильному
застосуванні судом норм матеріального
права, підлягає скасуванню з
ухваленням по справі нового рішення
про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 1 п. 2, 309
ч. 1 п.п. 1, 4, 313, 314 ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і
ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Золочівського районного суду
Львівської області від 27 червня 2013 року
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визначити ОСОБА_2, народженому
ІНФОРМАЦІЯ_3, додатковий строк для
подання ним в нотаріальну контору
заяви про прийняття спадщини після
смерті його матері - ОСОБА_5, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Золочів Львівської
області, - протягом двох місяців з дня
набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий:
Монастирецький Д.І.

Судді:
Мацей М.М.

Тропак О.В.