Справа № 2/763/1266/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2013 року Гагарінський районний
суд м. Севастополя у складі:

головуючого судді Батуріна А.С.,

при секретарі Рудюк М.Р.,

з участю позивача ОСОБА_1, представника
відповідача Кузьмовича Є.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Севастополі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Комунального підприємства
«Ремонтно-експлуатаційне підприємство
№ 9» Севастопольської міської Ради про
поновлення на роботі, стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

10 жовтня 2012 року до суду звернувся
позивач з названим позовом, в якому
посилаючись на неправомірне
звільнення її з роботи відповідачем,
просить суд визнати неправомірним її
звільнення з посади прибиральника,
поновити її на роботі на цій посаді,
стягнути середній заробіток за час
вимушеного прогулу.

Позовні вимоги мотивовані змушенням в
написанні заяви про звільнення за
власним бажанням шляхом погроз про
звільнення за прогул В дійсності
позивач не бажала звільнятись, та
бажала працювати на займаній посаді.

В судовому засіданні позивач підтримав
заявлені вимоги та зазначив, що її
звільнено під погрозою з боку майстра
РЕП №9 про звільнення її з роботи за
прогул. Така погроза заявлена позивачу
внаслідок виниклого конфлікту з
приводу неотримання нею засобів для
прибирання. Заяву змусили написати
01.09.2012 року, в якій вона поставила
реальну дату її складення, проте
звільнили її з 31.08.2012 року. Звільнятись
вона не бажала, так як в іншому місці
працевлаштуватись не зможе, а пенсії їй
не вистачає. Просить суд поновити строк
звернення до суду, так як вона є
юридично необізнаною, на той час вона
не мала житла, в зв'язку з чим не мала
можливості для звернення до суду,
трудову книжку отримала в кінці
вересня, наказ не отримувала.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнав з підстав
його необґрунтованості, зазначає, що
звільнено позивача було в той самий
день як була отримана її заява, її заява
містить помилкову дату, просить
застосувати наслідки пропуску строку
позовної давнини. Визнав, що підстав
для звільнення позивача з роботи за
приписами ч. 1 ст. 38 КЗпП України в
частині звільнення працівника раніше
ніж два тижня, на час звільнення
позивача не було.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, свідчення свідків ОСОБА_3,
ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи,
суд вважає можливим задовольнити
позовні вимоги з наступних підстав.

Так судом встановлено, що позивач
ОСОБА_1 з 14.08.222012 року працювала на
посаді прибиральника КП «РЕП № 9» СМР.

Наказом № 66 без зазначення дати,
позивача звільнено з посади з 31.08.2012
року за ст. 38 КЗпП України - за власним
бажанням. На час розгляду справи
позивач не працює.

Зазначені обставини не заперечуються
сторонами, підтверджуються набутими
матеріалами справи.

Відповідно до свідчень ОСОБА_4, в кінці
літа 2012 року позивач показала їй заяву
про звільнення за власним бажанням та
пішла до директора. З пояснень позивача
вбачається, що вона зі свідком не
знайома та будь-яких заяв їй не
показувала.

Зі свідчень свідка ОСОБА_3 вбачається,
що нею був здійснений розрахунок з
позивачем 31.08.2012 року на підставі
наказу про звільнення. Зазначені
свідчення свідка підтверджуються
касовою книгою, та видатковим касовим
ордером, проте під записом № 217
зазначається видача ОСОБА_1 заробітної
плати за серпень 2012 року, а не
розрахунок при звільненні. Підстави
для видачі цих сум відповідачем не
підтверджені.

Відповідно до книги обліку трудових
книжок, позивач отримала трудову
книжку. Проте фактична дата її
отримання в книзі обліку відсутня.
Замість неї зазначено дата наказу про
звільнення. Таким чином, встановити
дату видачі позивачу трудової книжки
не виявляється можливим внаслідок
ненадання належних доказів.

Як вбачається з заяви про звільнення,
позивач просив адміністрацію
звільнити її з 31.08.2012 року за власним
бажанням, проте дата складення заяви
зазначена як 01.09.2012 року. Доказів, які
підтвердили помилковість дати заяви та
спростували твердження позивача про
написання заяви 01.09.2012 року, стороною
відповідача не наведено та не надано.

Крім того, будь-яких підстав для
застосування положень ч. 1 ст. 38 КЗпП
України, щодо обов'язку звільнення
позивача з поважних причин до спливу
двохтижневого строку у адміністрації
не було. Зазначена обставина позбавила
позивача можливості реалізувати своє
право, передбачене ч. 2 ст. 38 КЗпП
України на продовження роботи.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про неправомірність
звільнення позивача, так як
обґрунтованих підстав для звільнення
позивача не було, позивача звільнено до
дати отримання наказу, що свідчить про
примус з боку відповідача на написання
такої заяви.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про наявність підстав для
застосування положень ст. 235 КЗпП
внаслідок чого позовні вимоги про
поновлення на роботі, про стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу підлягають задоволенню.

При розрахуванні розміру середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
суд враховує оклад в розмірі 1575,00
гривень без урахування податків та
зборів, в зв'язку з чим розмір
середнього заробітку за період з 01.09.2012
по 26.12.2013 року становить (1575,00*16) 25200,00
гривень без урахування податків та
зборів.

Суд, в порядку ст. 234 КЗпП України,
вважає можливим поновити позивачу
строк звернення до суду, так як позивач
не є спеціалістом в галузі права, є
особою похилого віку, що позбавляло
позивача звернення до суду.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з
відповідача на користь держави
підлягає стягненню судовий збір в
розмірі 229,60 гривень.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 208, 209, 213-215 ЦПК
України, ст.ст. 38, 235 КЗпП України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 на посаді
прибиральника Комунального
підприємства «Ремонтно-експлуатаційне
підприємство № 9» Севастопольської
міської Ради.

Стягнути з Комунального підприємства
«Ремонтно-експлуатаційне підприємство
№ 9» Севастопольської міської Ради на
користь ОСОБА_1 середній заробіток за
час вимушеного прогулу за період 01.09.2012
по 26.12.2013 року в розмірі 25200,00 гривень
без урахування податків та зборів.

Стягнути з Комунального підприємства
«Ремонтно-експлуатаційне підприємство
№ 9» Севастопольської міської Ради на
користь держави судовий збір в розмірі
229,60 гривень.

Рішення суду може бути оскаржено в
палату по цивільним справам
Апеляційного суду м. Севастополя
шляхом подання апеляційної скарги
через Гагарінський районний суд м.
Севастополя, протягом 10 днів з дня його
проголошення, а для учасників процесу,
що не були присутні при його оголошенні
- протягом 10 днів з дня його отримання.

Суддя Гагарінського районного

суду м. Севастополя
/підпис/ А.С. Батурін

З оригіналом згідно. Рішення не набрало
чинності.

Суддя Гагарінського районного

суду м. Севастополя
А.С. Батурін

27.12.2013