Справа №784/5050/13 23.12.2013 23.12.2013 23.12.2013
Провадження № 22ц/784/4085/13
Головуючий у 1 інстанції Разумовська
Доповідач апеляційної
інстанції Лисенко П.П.
У Х В А Л А

іменем України

23 грудня 2013 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Серебрякової Т.В. та Шолох З.Л.,

із секретарем судового засідання
Романенко Ю.О.,

з участю:

представник ОСОБА_2 -ОСОБА_3,

представника Заводського відділу
державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції - Капустіна М.А.,

представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6,

переглянувши у відкритому судовому
засіданні за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 ухвалу Заводського районного
суду м. Миколаєва від 08 жовтня 2013 року,
постановлену за заявою старшого
державного виконавця Заводського
відділу державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції про заміну сторони виконавчого
провадження, -

у с т а н о в и л а :

23 травня 2007 року ОСОБА_2 пред'явила до
ОСОБА_7 первісний позов, що після
уточнення містив наступні вимоги:

- про визнання квартири АДРЕСА_1 їх
спільною сумісною власністю;

- визнання за нею права власності на ?
частку у названій квартирі;

- поділ квартири, шляхом визнання за нею
права власності на всю квартиру зі
стягненням з неї на користь
відповідача 7 189 гривень 50 копійок, як
компенсація вартості його частки та
визнання недійсним іпотечного
договору від 27 грудня 2005 року,
укладеного між відповідачем та
Кредитною спілкою «Надія» на
забезпечення кредитного зобов'язання
ОСОБА_7 перед спілкою.

26 травня 2009 року Кредитна спілка
«Надія» пред'явила до ОСОБА_7
зустрічний позов, про звернення
стягнення на предмет іпотеки, яким є
названа квартира, у зв'язку з
невиконанням позичальником і,
одночасно іпотекодавцем, умов
кредитного договору.

Рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 16 липня 2010 року,
залишеного без змін ухвалою колегії
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду
Миколаївської області від 10 листопада
2010 року, у первісному позові
відмовлено, а зустрічний задоволено.

Зазначене рішення перейшло у стадію
примусового виконання, яке
здійснюється Заводським відділом
державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції.

27 серпня 2013 року старший державний
виконавець Заводського відділу
державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції М.А.Капустін звернувся до
Заводського районного суду м.
Миколаєва з заявою про заміну сторони
виконавчого провадження, оскільки за
договором про відступлення права
вимоги від 18 квітня 2013 року, Кредитна
спілка «Надія» відступила право вимоги
до ОСОБА_7 про сплату

Провадження № 22ц/784/4085/13

402 612 гривень 55 копійок, заборгованих
тим перед спілкою за кредитним
договором № 34 від 26.12.2005 року.

Ухвалою Заводського районного
суду м. Миколаєва від 08 жовтня 2013 року
зазначена заява задоволена.

ОСОБА_2 подала на цю ухвалу апеляційну
скаргу, в якій просила її скасувати і
постановити нову, про відмову у
задоволенні заяви старшого державного
виконавця, про заміну сторони
виконавчого провадження.

Скаргу обґрунтовувала невідповідністю
оскарженої ухвали положенням чинного
цивільно-процесуального
законодавства, а саме розгляд заяви без
належного її повідомлення про час та
місце судового засідання.

Апеляційну скаргу слід відхилити і
залишити оскаржену ухвалу без змін,
оскільки вона постановлена з
додержанням вимог чинних цивільного та
цивільно-процесуального законодавств.

Замінюючи сторону виконавчого
провадження, суд першої інстанції
виходив з того, що для цього є законні
підстави і ним у повній мірі дотримано
вимог процесуального закону, щодо
порядку розгляду заяви про таке.

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області погоджується з
такими висновками суду 1 інстанції,
вважає їх вірними, обґрунтованими й
законними.

Відповідно до ч. 5 ст. 124, п. 9 ч.3 ст.129
Конституції України, ч. 1 ст.14 ЦПК
України - судові рішення, що набрали
законної сили, обов'язкові для всіх
органів державних влади і органів
місцевого самоврядування, підприємств,
установ, організацій, посадових чи
службових осіб та громадян і
підлягають виконанню на всій території
України, а у випадках, встановлених
міжнародними договорами, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, - і за її межами.

З цього можна зробити висновок про те,
що виконавче провадження є
квінтесенцією процесу поновлення
порушених прав, торжеством правосуддя,
реалізацією конституційного принципу
обов'язковості виконання рішення суду.

Відповідно до статей 1, 3, 5, 11 Закону
України «Про виконавче провадження»,
виконавче провадження являється
завершальною стадією судового
провадження і становить собою
сукупність дій органів і посадових
осіб, спрямованих на примусове
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених
названим законом.

За умови стрімкого розвитку суспільних
відносин з цивільно-правовою
спрямованістю - актуальною стала
проблема заміни сторони виконавчого
провадження.

Відповідно до ч. 1 ст.11 Закону України
«Про виконавче провадження» (далі -
Закон), сторонами у виконавчому
провадженні є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична
особа, на користь чи в інтересах якої
видано виконавчий документ. Боржником
є фізична або юридична особа, яка
зобов'язана за рішенням вчинити певні
дії (передати майно, виконати інші
обов'язки, передбачені рішенням) або
утриматися від їх вчинення.

На підставі ч. 4 ст.11 Закону, у разі
вибуття однієї з сторін державний
виконавець з власної ініціативи або за
заявою сторони, а також сама
заінтересована сторона мають право
звернутися до суду з заявою про заміну
сторони її правонаступником. Для
правонаступника усі дії, вчинені до
його вступу у виконавче провадження,
обов'язкові тією мірою, в якій вони були
б обов'язковими для сторони, яку
правонаступник замінив.

Згідно з ч.2 ст.378 ЦПК, суд у десятиденний
строк розглядає це питання у судовому
засіданні з повідомленням сторін та
заінтересованих осіб.

Прийнявши рішення, суд, відповідно до
ст. ст. 209, 210, 293, 378 ЦПК України, ст. 11
Закону України «Про виконавче
провадження», виносить ухвалу про
заміну сторони, виконавчого
провадження, про що обов'язково
повідомляє державного виконавця.

Провадження № 22ц/784/4085/13

Зважаючи на викладене, звернення з
заявою про заміну сторони виконавчого
провадження - це не лише обов'язковість
вимог закону, але і гарантія
своєчасного, повного, реального
виконання виконавчого документа.

Один із видів заміни сторони у
зобов'язанні, зокрема заміни кредитора,
за чинним ЦК України є відступлення
права вимоги (інститут цесії).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного
кодексу України кредитор у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою у зобов'язанні внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином. Обмеження щодо таких дій
встановлені ч. 3 названої статті
Цивільного кодексу України, згідно з
якою кредитор у зобов'язанні не може
бути замінений, якщо це встановлено
договором або законом.

З усього вищенаведеного можна зробити
висновок про те, що заміна кредитора у
зобов'язанні відбувається шляхом
відступлення права вимоги на підставі
правочину протягом всього часу
існування зобов'язання, якщо це не
суперечить договору, або якщо це не
заборонено законом.

Даючи оцінку такому правочину слід
виходити з положень ст. 204 ЦК України,
згідно якої правочин є правомірним,
якщо його недійсність прямо не
встановлена законом або якщо він не
визнаний судом недійсним.

Як вбачається з матеріалів даної
справи, 18 квітня 2013 року Кредитна
спілка «Надія» та ОСОБА_5, уклали
договір про відступлення вимоги (а.с. -
216-218). За його умовами, спілка уступила
ОСОБА_5 належне їй право вимоги до
ОСОБА_7, що випливає з кредитного та
іпотечного договорів, укладених між
спілкою та позичальником.

В силу закону, цей договір не є
недійсним і не визнаний таким за
судовим рішенням, а тому права та
обов'язки, що виникли з нього сторони
набули.

За такого, і взявши до уваги те, що на
день розгляду районним судом заяви про
заміну сторони виконавчого
провадження даний договір був чинним,
районний суд зобов'язаний був
задовольнити заяву старшого
державного виконавця про заміну
сторони виконавчого провадження.

Оскільки районний суд вчинив названу
процесуальну дію, і саме з наведених
мотивів, то підстав для задоволення
апеляційної скарги немає.

Що ж до тверджень особи, яка подала
апеляційну скаргу, про наявність
процесуальних порушень при розгляді
судом заяви банку, то вони не можуть
слугувати скасуванню оскарженої
ухвали, оскільки частина з них не має
підтвердження, а ті ж, що мали місце,
носили формальний характері не
вплинули на результат вирішення заяви.

Керуючись ст.ст. 312-313, 378 ЦПК
України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И
Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
ухвалу суду про заміну сторони
виконавчого провадження - відхилити.

Ухвалу Заводського районного суду м.
Миколаєва від 08 жовтня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
дня її проголошення і з цього часу
протягом двадцяти днів може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий Судді: