РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 1212/3129/2012

Провадження № 2/414/142/2013

16 травня 2013 року

Кремінський районний суд Луганської
області в складі головуючого:

судді
Акулова Є.М

при секретарі:
Дегтяренко Т.В

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Кремінна
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання правочину
недійсним, скасування реєстрації
транспортних засобів та визнання права
власності

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 у позовній заяві
посилається на те, що в грудні 2005 року,
як засновником на той час Приватного
сільськогосподарського підприємства
«СВІТАНОК», ним були надані кошти на
купівлю рами для причепа 2 ПТС-4 в
розмірі 1400 гривень колишньому
директору ПСП «СВІТАНОК» ОСОБА_2.
Зазначена рама для причепа була ним
придбана. В серпні 2009 року ним були
передані грошові кошти в розмірі 5000
гривень фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_3 для купівлі металу з метою
проведення зварювальних робіт для
виготовлення кузова причепа. Зазначені
роботи були виконані ОСОБА_3, після
чого, згідно договору поставки № 29/12-11
від 29.12.2011 року виготовлений причеп був
придбаний у ОСОБА_3 ПСП «СВІТАНОК» за 4500
гривень, що було платою за його
виготовлення. В зазначеному договорі
ставив підпис особисто відповідач.

Крім цього, 15 грудня 2006 року, у
суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_4 ним був придбаний тракторний
причеп 2 ПТС-4, заводський № НОМЕР_5 за 5500
гривень та двигун до трактору МТЗ-80 за
9000 грн., що підтверджується накладною №
34 від 15.12.2006 року. В подальшому з різних
запчастин був зібраний трактор МТЗ-80.
Вищезазначена техніка не
реєструвалась та використовувалась в
господарській діяльності ПСП
«СВІТАНОК».

В червні 2012 року відповідача було
звільнено з посади директора ПСП
«СВІТАНОК» у відповідності з п. 2 ст. 41
Кодексу законів про працю України за
вчинення винних дій працівника, який
безпосередньо обслуговує грошові,
товарні або культурні цінності, якщо ці
дії дають підстави для втрати довіри до
нього з боку власника або
уповноваженого ним органу.

На початку липня 2012 року йому стало
відомо, що відповідач, займаючи посаду
директора ПСП «СВІТАНОК», зареєстрував
причеп 2 ПТС-4 1987 року випуску, причеп 2
ПТС-4 1990 року випуску та трактор МТЗ-80 на
своє ім'я. При цьому відповідачем для
державної реєстрації транспортних
засобів були надані підробні
документи, а саме накладна № 15 від 15
лютого 2007 року та квитанція
прибуткового касового ордеру № 12 від
15.02.2007 року, згідно яких відповідач
придбав вищезазначену техніку за 10100
гривень у суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_5. Проте ОСОБА_5
померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується свідоцтвом про її
смерть від 23.11.2004 року, виданим
виконкомом Лиманської сільської ради
за актовим записом № 50. Таким чином
ОСОБА_5 не могла продати вищезазначену
техніку відповідачу, оскільки на той
час померла.

05.10.2010 року відповідач, на підставі
підробних документів (вищезазначеної
накладної та

прибуткового касового ордеру)
звернувся до Територіального
управління Державної служби гірничого
нагляду та промислової безпеки України
у Луганській області з заявами про
реєстрацію транспортних засобів на
своє ім'я. В жовтні 2010 року відповідачу
були видані свідоцтва про реєстрацію
великотоннажних транспортних засобів
або інших технологічних транспортних
засобів, а саме:

- свідоцтво про реєстрацію
великотоннажних транспортних засобів
або інших технологічних транспортних
засобів серії ВВ № 000686 від 07.10.2010 року
трактору моделі МТЗ-80, 1989 року випуску,
заводський № НОМЕР_3, задній мост
НОМЕР_4, присвоєно державний номерний
знак НОМЕР_7;

- свідоцтво про реєстрацію
великотоннажних транспортних засобів
або інших технологічних транспортних
засобів серії ВВ № 000687 від 07.10.2010 року
причепу моделі 2 ПТС-4, 1990 року випуску,
заводський № НОМЕР_5, присвоєно
державний номерний знак НОМЕР_8;

- свідоцтво про реєстрацію
великотоннажних транспортних засобів
або інших технологічних транспортних
засобів серії ВВ № 000688 від 07.10.2010 року
причепу моделі 2 ПТС-4, 1987 року випуску,
заводський № НОМЕР_6, присвоєно
державний номерний знак НОМЕР_9.

Вважає, що вищенаведені дії
відповідача були спрямовані на
незаконне заволодіння його майном та
реалізовані через зловживання своєю
посадою та довірою позивача до нього.
Зазначені дії порушують його
конституційні права і свободи, зокрема
право власності. А тому просить визнати
недійсною угоду купівлі-продажу
техніки між відповідачем та ОСОБА_6,
скасувати реєстраційні документи
засобів виробництва за ОСОБА_2 та
визнати за ним право власності на них.

Представник позивача у
судовому засіданні позовні вимоги
підтримав у повному обсязі. Суду
пояснив, що вся техніка, яка є предметом
спору, придбана та зібрана за власні
кошти позивача, що підтверджується
наявними в справі документами та
поясненнями свідків. Також просив
стягнути з відповідача 7792 грн
документально підтверджених витрат по
справі.

Представники відповідача у
судовому засіданні позовні вимоги не
визнали. Заперечували проти
задоволення позову та посилалися, що
позивач у справі не є стороною договору
купівлі-продажу, правочином
підтвердженим накладною від 15.02.2007 року
№ 15. Позов побудовано на припущеннях та
на показах свідків, які не повинні
братися до уваги. Зазначали, що
позивачем не надано жодних документів,
які б свідчили про отримання
відповідачем від позивача грошових
коштів та зазначеної техніки.

Третя особа - Територіальне
управління Державної служби гірничого
нагляду та промислової безпеки України
у Луганській області в судове
засідання не з'явилась. Про час і місце
проведення судового засідання
повідомлена належним чином.

Третя особа - Приватне
сільськогосподарське підприємство
«СВІТАНОК», з позовними вимогами
позивача погоджується та підтримує їх
в повному обсязі.

Свідок ОСОБА_7 пояснив, що в даний
час працює в ПСП «Світанок»
експедитором. В грудні 2005 року він та
ОСОБА_8 були свідками того, що дружина
позивача, ОСОБА_9, за вказівкою позивача
надала ОСОБА_2 грошову суму в розмірі 1400
гривень для купівлі рами для причепу
2ПТС-4.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що в даний
момент пенсіонер. В грудні 2005 року він
та ОСОБА_7 були свідками того, що
дружина позивача, ОСОБА_9, за вказівкою
позивача надала ОСОБА_2 грошову суму в
розмірі 1400 гривень для купівлі рами для
причепу 2ПТС-4.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що працює
приватним підприємцем. В грудні 2005
року, за вказівкою свого чоловіка -
ОСОБА_1, в присутності ОСОБА_7 та ОСОБА_8
надала ОСОБА_2 грошову суму в розмірі 1400
гривень для купівлі рами для причепу
2ПТС-4.

Свідок ОСОБА_3 пояснив, що працює
приватним підприємцем. В серпні 2009 року
до нього звернувся ОСОБА_1 з проханням
придбати за його кошти метал та
провести зварювальні роботи з
виготовлення кузову для причепа 2ПТС-4,
для чого надав

йому 5000 гривень. Після цього вин
виготував кузов для причепа, приварив
його до рами та віддав замовнику. 29.11.2011
року між ним та ПСП «Світанок» було
укладено договір поставки № 29/12-11,
відповідно до якого він продав
виготовлений ним причеп 2ПТС-4 за 4500
гривень, що було вартістю виконаної ним
роботи. На уточнююче питання ОСОБА_3
пояснив, що заводський номер
виготовленого ним причепу 2ПТС, який
знаходиться на рамі - 4122010.

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що працює
приватним підприємцем. Довгий час був
комерційним партнером приватного
підприємця ОСОБА_11. В грудні 2006 року в
його присутності ОСОБА_1 приїхав до
ОСОБА_11 та придбав у нього причеп
тракторний 2ПТС-4 та двигун до трактора
МТЗ-80 за 14500 гривень. При цьому ОСОБА_1
розрахувався з ОСОБА_11, який виписав
йому відповідну накладну.

Суд, вислухавши сторони, їх
представників, свідків, вивчивши
матеріали справи встановив наступні
факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен
має право вільно володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право власності є
непорушним.

Відповідно до приписів ст. 317 ЦК
України власникові належить право
володіння, користування та
розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 203 ЦК
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.

Судом встановлено, що сторони у
справі, згідно копії Устава ПСП
«Світанок» в редакції від 2006 року були
засновниками підприємства (лс 85-94). Й
сторонами визнано, що надалі
відповідач перебував у трудових
правовідносинах, працював директором
підприємства та був звільнений в
червні 2012 року за п 2 ст 41 КЗпПП України.

Як вбачається з вивчених судом
матеріалів про відмову в порушенні
кримінальної справи за фактом
звернення представника позивача щодо
незаконної реєстрації засобів
виробництва за ОСОБА_2 (а. с 55-74) та
матеріалів справи (а.с 10-16) для
державної реєстрації транспортних
засобів відповідачем було надано
накладну № 15 від 15 лютого 2007 року та
квитанцію прибуткового касового
ордеру № 12 від 15.02.2007 року, згідно яких
відповідач придбав вищезазначену
техніку за 10100 гривень у суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_5.

Згідно свідоцтва про смерть від 23.11.2004
року (а.с11 ) ОСОБА_5 померла ще
ІНФОРМАЦІЯ_1, отже не могла вчинити
ніяких дій, тому відповідач не міг
придбати в неї вищезазначену
сільськогосподарську техніку і тому
суд приходить до висновку, що ОСОБА_2
для реєстрації засобів виробництва
надані недостовірні документи.

Згідно ж свідчень відповідача в
матеріалах додаткової перевірки № 2127/12
від 23.10.2012 року про факт шахрайських дій
з боку колишнього директора ПСП
«Світанок» ОСОБА_2 вищезазначену
накладну № 15 від 15 лютого 2007 року та
квитанцію прибуткового касового
ордеру № 12 від 15.02.2007 року йому надала
невідома особа на ім'я ОСОБА_13. Проте
суд критично оцінює дане твердження,
оскільки жодних доказів цьому
відповідачем надано не було.

Таким чином, вимоги позивача щодо
визнання недійсним правочину купівлі
-продажу засобів виробництва
підлягають задоволенню, оскільки
доведено факт порушення вимог
законодавства

(застосування фіктивної накладної) при
вчиненні правочину. А тому й
реєстраційні свідоцтва засобів
виробництва підлягають скасуванню,
позаяк їх реєстацію вчинено реєстрацію
приватною особою ОСОБА_2 (ас15) на
підставі недійсних документів.

Суд вважає переконливими доказами
та бере їх до уваги, що згідно накладної
від 15.12.2006 року саме позивач придбав у
приватного підприємця ОСОБА_11 причеп
тракторний 2ПТС-4 та двигун до трактора
МТЗ-80 за 14500 гривень (лс4-9).

Переконливість цього документу
підтверджено показами свідків про
надання грошових коштів ОСОБА_2 саме
позивачем для придбання запчастин й
свідченнями приватного підприємця
ОСОБА_3, що позивач надав йому кошти в
розмірі 5000 гривень для придбання
металу для виготовлення кузову для
причепа 2ПТС-4, який в подальшому був
виготовлений ОСОБА_3 та переданий
замовнику. Як вбачається з накладної №
34 від 15.12.2006 року позивач придбав у
ОСОБА_11 причеп тракторний 2ПТС-4 та
двигун до трактора МТЗ-80 за 14500 гривень.
В подальшому з різних запчастин був
зібраний трактор МТЗ-80.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 ЦК України
право власності на нову річ, яка
виготовлена (створена) особою,
набувається нею, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа, яка виготовила (створила) річ зі
своїх матеріалів на підставі договору,
є власником цієї речі.

Враховуючи наведене, суд дійшов
висновку, що саме за кошти позивача
було придбано, створено засоби
виробництва, а тому позовні вимоги в
цій частині підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення
судових витрат, вони підлягають
частковому задоволенню в розмірі 3292, 95
грн, позаяк вони підтверджені
документально (ас 1,19, 107-108,121).

Вимоги позивача щодо стягнення 4500 грн
витрат на правову допомогу задоволенню
не підлягають з огляду на приписи ст. 56
ЦПК України, позаяк позивач особисто не
брав участи у розгляді справи, про
допуск особи для надання йому правової
допомоги суд не просив, при цьому
правовою допомогою особи, яка є
фахівцем в галузі права не
користувався, а надав повноваження
своєму представникові.

Керуючись ст.41 Конституції
України, ст.203,215,228,328 ЦК України,

ст.10,60-61,212-215, ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити
частково.

Визнати недійсною угоду
купівлі-продажу трактору МТЗ-80, 1989 року
випуску, заводський № НОМЕР_3, задній
міст № НОМЕР_4; причепу 2 ПТС-4, 1990 року
випуску, заводський № НОМЕР_5; причепу 2
ПТС-4, 1987 року випуску, заводський №
НОМЕР_6 між

ОСОБА_2 та суб'єктом підприємницької
діяльності ОСОБА_5.

Скасувати:

- свідоцтво про реєстрацію
великотоннажних транспортних засобів
або інших технологічних транспортних
засобів серії ВВ № 000686 від 07.10.2010 року,
власник ОСОБА_2, трактору моделі МТЗ-80,
1989 року випуску, заводський № НОМЕР_3,
задній міст НОМЕР_4, присвоєно
державний номерний знак НОМЕР_7;

- свідоцтво про реєстрацію
великотоннажних транспортних засобів
або інших технологічних транспортних
засобів серії ВВ № 000687 від 07.10.2010 року,
власник ОСОБА_2, причепу моделі 2 ПТС-4,
1990 року випуску, заводський № НОМЕР_5,
присвоєно державний номерний знак
НОМЕР_8;

- свідоцтво про реєстрацію
великотоннажних транспортних засобів
або інших технологічних транспортних
засобів серії ВВ № 000688 від 07.10.2010 року,
власник ОСОБА_2, причепу моделі 2 ПТС-4,
1987 року випуску, заводський № НОМЕР_6,
присвоєно державний номерний знак
НОМЕР_9.

Визнати за ОСОБА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право
власності на трактор МТЗ-80, 1989 року
випуску, заводський № НОМЕР_3, задній
міст № НОМЕР_4; причеп 2 ПТС-4, 1990 року
випуску, заводський № НОМЕР_5; причеп 2
ПТС-4, 1987 року випуску, заводський №
НОМЕР_6.

Стягнути з ОСОБА_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на
користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1, - 3292,95 грн судових витрат у
справі.

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 щодо стягнення 4500 грн
витрат, пов»язаних з оплатою правової
допомоги, відмовити за
необґрунтованістю.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається апеляційному суду через суд
першої інстанції, який ухвалив
оскаржуване судове рішення, протягом 10
днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
Є.М. Акулов