УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №: 22-ц/191/1299/13Головуючий суду
першої інстанції:Шувалов М.В.
Доповідач суду апеляційної
інстанції:Романова Л. В.

"21" жовтня 2013 р. колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим в м.Феодосія у складі:

головуючого-судді:Романової Л.В.,
суддів:Редько Г.В., Моісеєнко Т.І., при
секретарі:Кувшиновій А.Д., розглянувши
у відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7, треті особи - Глазівська
сільська рада Ленінського району АР
Крим, місцева громадська організація
«Азовське Побережжя» про повернення
безпідставно набутого майна та
усунення перешкод у користуванні
майном, за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_6 - ОСОБА_8 на рішення
Ленінського районного суду Автономної
Республіки Крим від 22 липня 2013 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2013 року ОСОБА_8, що діє в
інтересах ОСОБА_6, звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_7 про повернення
безпідставно набутого майна - не
введеного в експлуатацію
двоповерхового будинку, та усунення
перешкод у користуванні майном шляхом
вчинення певних дій, зокрема передачі
ключів від вхідних дверей хвіртки та
будинку. Позов мотивовано тим, що
спірний двоповерховий будинок, який
розташований за адресою АДРЕСА_1 був
збудований ОСОБА_6 у 1997 році на
земельній ділянці, на яку мав державний
акт на право постійного користування
землею. Відповідачка, користуючись тим,
що позивач тривалий час був відсутній,
захопила його будинок. Про порушення
своїх прав позивач дізнався влітку 2011
року, повернувшись із тривалого
закордонного відрядження, тому просив
поновити строк позовної давності.

Рішенням Ленінського районного суду
Автономної Республіки Крим від 22 липня
2013 року у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_6 відмовлено за безпідставністю
заявлених вимог.

На зазначене судове рішення
представником позивача - ОСОБА_8 подана
апеляційна скарга, в якій посилаючись
на його незаконність, невідповідність
висновків суду обставинам справи, не
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, апелянт просить рішення
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог.

Апелянт посилається на те, що в 1997 році
ОСОБА_6 на відведеній земельній ділянці
побудував двоповерховий будинок, що
підтвердили в судовому засіданні
свідки. Суд не дав правової оцінки
показанням свідків стосовно даного
факту, а також не встановив місце
розташування відведеної ОСОБА_6
земельної ділянці, оскільки адреса у 1996
році не була визначена. Апелянт вважає,
що судом також не з'ясовано де саме
знаходиться земельна ділянка, виділена
відповідачу. Відповідно до плану
зовнішніх меж землекористування та
опису меж, які зазначені у державному
акті ОСОБА_7, її земельна ділянка
знаходиться всередині колишньої бази
відпочинку «Моряк». Земельна ділянка
позивача розташована у іншому місці -
біля узбережжя Азовського моря. Також
суд необґрунтовано відмовив у долучені
до матеріалів справи пояснень свідка
ОСОБА_9, який у 1997 році вів будівництво
будинку ОСОБА_6 через кооператив
«Боспор». Проведення будівельних робіт
підтверджується наявністю у справі
квитанцій на придбання будівельних
матеріалів за 1996-1997 роки. Ухвалою
Керченського міського суду від 18.01.2006
року за відповідачкою було визнано
право власності на будівельні
матеріали на дачний будинок в с.
Осовини Ленінського району АР Крим, які
фактично представляли собою
одноповерховий будинок, прибудований
нею до будинку ОСОБА_6

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
вислухавши пояснення представника
апелянта, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Згідно вимог частини 1 статті 303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем не надано належних та
допустимих доказів на підтвердження
того, що саме йому належить
двоповерховий будинок за адресою
АДРЕСА_1, не надано доказів будівництва
будинку саме на виділеній йому
земельній ділянці площею 0,005 га за
вказаною адресою.

З вказаним висновком суду першої
інстанції колегія суддів погоджується
та знаходить його обґрунтованим з
наступних підстав.

Стаття 328 ЦК України передбачає, що
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Разом з тим право власності на нерухомі
об'єкти може підтверджуватися згідно
із законом лише певними
правовстановлюючими документами та
наявність таких документів для
власника з метою підтвердження
правомірності набуття ним права
власності є необхідністю.

Судом першої інстанції правильно
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що за ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 відповідно до рішення п'ятої
сесії двадцять другого скликання від 25
червня 1996 року Глазівської сільської
ради Ленінського району АР Крим у
зв'язку з купівлею тимчасових будівель,
розташованих на території бази
відпочинку «Моряк» підприємства
«Югрибпоіск» були виділені земельні
ділянки, які знаходились під даними
тимчасовими будівлями, площею по 0,005 га
за кожним. Адреса наданих земельних
ділянок сільською радою не
визначалась.

Згідно із ст. ст. 125, 126 ЗК України (в
редакції станом на час виникнення
спірних правовідносин) право власності
на земельну ділянку, право постійного
користування земельною ділянкою
виникають з моменту державної
реєстрації цих прав; право власності на
земельну ділянку посвідчується
державним актом.

Позивач на підтвердження права
постійного користування землею
посилався на отримання відповідного
державного акту № IV-КМ № 027088 від 25
червня 1996 року, але самого державного
акту позивач та його представник не
представили а ні суду першої інстанції,
а ні суду апеляційної інстанції при
розгляді апеляційної скарги. На
підтвердження отримання державного
акту позивач надав довідку сільської
ради від 27 вересня 2006 р. про наявність
запису у журналі реєстрації державних
актів на право користування землею
Глазівської сільської ради
Ленінського району АР Крим (а.с. 20).
Проте вказана довідка не може бути
визнана безперечним доказом отримання
ОСОБА_6 державного акту про право
власності саме на спірну земельну
ділянку

Колегія суддів вважає, що той факт, що
земельна ділянка позивача розташована
на узбережжі Азовського моря позивачем
та його представником не доведений та
фактично є припущенням сторони, а в
силу ст. 60 ч.4 ЦПК України доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з позовом про
повернення безпідставно набутого
майна - не введеного в експлуатацію
двоповерхового будинку, розташованого
за адресою АДРЕСА_1 та усунення
перешкод в користуванні майном шляхом
передачі ключів від вхідних дверей,
позивач посилався на неправомірність
дій з боку відповідачки, яка
безпідставно заволоділа належним йому
майном.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних
прав та інтересів є, зокрема,
припинення дії, яка порушує право;
відновлення становища, яке існувало до
порушення.

Особа, якщо вона вважає своє право
порушеним, може звернутись до суду із
позовом про захист свого права, але у
передбачений законом спосіб. Обравши
способом захисту права подання позову
про повернення безпідставно набутого
майна, позивач за правилами ст. 10 ЦПК
України зобов'язаний довести правову
та фактичну підставу своїх вимог.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається в
обґрунтування своїх вимог та
заперечень.

Разом з тим, позивач не представив
належних та допустимих доказів в
розумінні ст.ст.58, 59 ЦПК України, які
підтверджують його право на
незавершений будівництвом
двоповерховий будинок АДРЕСА_1.

Проте, як вбачається з матеріалів
справи на підставі рішення Глазівської
сільської ради Ленінського району від
25 червня 1996 року відповідачкою ОСОБА_7
було отримано 25 червня 1996 р. державний
акт на право постійного користування
землею IV-КМ № 027075 - земельною ділянкою
площею 0,005 га в с. Осовіни Ленінського
району АР Крим (а.с. 93).

На земельній ділянці, яка була
відведена ОСОБА_7 є двоповерховий
будинок, що підтверджується технічним
паспортом на дачний будинок (а.с.23-25).
Вказаній будівлі рішенням виконавчого
комітету Глазівської сільської ради
Ленінського району АР Крим № 17 від 26
березня 2003 року привласнене поштову
адресу - АДРЕСА_1 (а.с.94). Поряд з
земельною ділянкою ОСОБА_7 розташована
земельна ділянка її покійного чоловіка
ОСОБА_10, площею 0,008 га, право постійного
користування на яку підтверджується
державним актом IV-КМ №027056, виданого на
підставі рішення Глазівської
сільської ради Ленінського району АР
Крим від 11.10.1995 р. (а.с.153). На цій ділянці
АДРЕСА_2 за технічним паспортом
збудований одноповерховий дачний
будинок (а.с.26-28). За ухвалою
Керченського міського суду АР Крим від
18 січня 2006 р. про визнання мирової угоди
між ОСОБА_8 та ОСОБА_7, після смерті
ОСОБА_10, у власність відповідачки -
ОСОБА_7 передані будівельні матеріали
на дачний будинок на земельній ділянці
в с. Осовіни Ленінського району АР Крим
на березі Азовського моря, що при житті
належав її чоловіку ОСОБА_10 (а.с. 13).

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає безпідставними доводи апелянта
про те, що земельна ділянка ОСОБА_7
знаходиться всередині колишньої бази
відпочинку «Моряк», а не на узбережжі
Азовського моря. Вказане твердження є
припущенням апелянта та не відповідає
встановленим судом обставинам.

Посилання апелянта на рішення
Апеляційного суду АР Крим у м. Феодосії
від 06 листопада 2012 року, яким було
скасовано рішення Ленінського
районного суду АР Крим від 02 листопада
2007 року, та ухвалено по справі нове
рішення про відмову у задоволенні
позову ОСОБА_7 до Глазівської сільської
ради Ленінського району АР Крим щодо
визнання права власності на самочинно
збудований дачний будинок АДРЕСА_1 (а.с.
58-59) не можуть бути підставою для
задоволення апеляційної скарги по
вказаній справі. Наведене рішення суду
не стосується прав власності на спірну
земельну ділянку, її місця
розташування та обставин щодо
здійснення на цій ділянці будівельних
робіт. Рішенням суду було відмовлено у
задоволенні позову ОСОБА_7 про визнання
права власності на самочинне
будівництво оскільки вирішення
вказаного питання не є компетенцією
суду.

Оскільки з перевірених судом першої
інстанції доказів не встановлено
порушення прав позивача, що потребує
судового захисту, колегія суддів
погоджується з висновками суду, який
постановив рішення, що відповідає
вимогам закону.

Отже, колегія суддів дійшла висновку,
що наведені в апеляційній скарзі
доводи про неповне з'ясування обставин,
які мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи не заслуговують на
увагу.

Інші доводи апеляції не спростовують
висновків суду і на законність
оскаржуваного рішення не впливають.

Відповідно до ст. 308 ч. 1 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 303, 307 ч.1 п.1, 308 ч.1,
313-315 Цивільного процесуального кодексу
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим у м.
Феодосії,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6
- ОСОБА_8 на рішення Ленінського
районного суду Автономної Республіки
Крим від 22 липня 2013 року відхилити.

Рішення Ленінського районного суду
Автономної Республіки Крим від 22 липня
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до суду
касаційної інстанції.

Судді:

Романова Л.В. Моісеєнко
Т.І. Редько Г.В.