________________________________________________________________________
_________________________________________________
Справа № 1512/7764/2012
Провадження № 2/520/173/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2013 року

Київський районний суд м. Одеси в
складі:

судді Пучкової І.М.

за участю
секретаря Мельничуковської К.В.,
Єгорової Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про стягнення витрат за
утримання, догляд, лікування і
поховання,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з
позовною заявою про стягнення з
відповідачів витрат у сумі 13275 грн. за
утримання, догляд, лікування і
поховання ОСОБА_4 - батька відповідача
ОСОБА_2 та чоловіка відповідача ОСОБА_3,
посилаючись на понесені витрати.
Надалі позивач збільшила розмір
позовних вимог та просить стягнути 19300
грн. понесених нею витрат.

Відповідачі позов не визнали,
посилаючись на його безпідставність,
просять застосувати наслідки спливу
строку позовної давності.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши наявні докази, суд вважає,
що позов є необґрунтованим та
задоволенню не підлягає.

Як вбачається з позовної заяви,
ОСОБА_1 з жовтня 2005 р. по день смерті
брата - ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно проживала
разом з ним, доглядала, готувала їжу,
прибирала тощо. Крім того, за свій
рахунок придбала ліки та провела
медичне обстеження брата в м. Одесі, за
обстеження сплатила 275 грн., витрачала
гроші на їжу, ліки, здійснення догляду.
На похорон сплатила 200 грн. - вартість
катафалку, на поминальний обід
витратила 1300 грн., понесла витрати на
труну - 400 грн., облаштування труни:
подушку -10 грн., хрест - 40 грн., покривало
- 60 грн., 2 рушники: 30 грн. та 34 грн., й на
одяг небіжчика: костюм - 340 грн., сорочку
- 75 грн., галстук - 35 грн., туфлі - 100 грн.,
всього витратила 2620 грн., загальна сума
витрат на догляд, лікування та
поховання - 19300 грн.

Судом встановлено, що ОСОБА_4, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1, був батьком ОСОБА_2,
чоловіком ОСОБА_3, та братом позивача
ОСОБА_1

22 червня 2007 р. ОСОБА_4 уклав з ОСОБА_2
договір довічного утримання,
посвідчений приватним нотаріусом
Радивилівського районного
нотаріального округу, зареєстрований в
реєстрі за № 2515, відповідно до якого
ОСОБА_4 передав належну йому на праві
приватної власності 1/2 частину
житлового будинку, з відповідною
частиною господарських будівель і
споруд, за АДРЕСА_1, у власність
ОСОБА_2, який, взамін, зобов'язався
надавати ОСОБА_4 довічне матеріальне
утримання. Обов'язок з надання
довічного забезпечення утримання
визначений сторонами договору у
вигляді: забезпечення ОСОБА_4 житлом
шляхом збереження права безоплатного
довічного проживання у цій частині
будинку, здійснення догляду та надання
необхідної допомоги, купівлі потрібних
продуктів та ліків, надання грошового
щомісячного забезпечення,забезпечення
стаціонарного та амбулаторного
лікування, оплати необхідних операцій
при захворюванні.

Із заявою про розірвання
зазначеного договору ОСОБА_4 не
звертався. Таким чином, слід зробити
висновок, що ОСОБА_2 виконував взяті на
себе зобов'язання з догляду, лікування
та утримання.

22.8.2009 р. ОСОБА_2 отримав свідоцтво,
зареєстроване в реєстрі Третьої
одеської державної нотаріальної
контори за реєстром № 5-2349, про право на
спадщину за законом на 1/2 грошового
внеску та шість іменних акцій. На 1/2
цього майна свідоцтво про право на
спадщину за законом видано 22.8.2009 р.
дружині померлого - ОСОБА_3,
зареєстровано у реєстрі за № 2-2347.

Суд критично ставиться до
посилання позивача, що ані син, ані
дружина ОСОБА_4 не приймали ніякої
участі у його лікуванні, похованні.

Відповідачі просять застосувати
наслідки пропущення строк позовної
давності.

Згідно зі ст. 267 ЦК України, сплив
строку позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Посилання позивача на пропуск
строку позовної давності через хвороби
її та чоловіка є голослівними.

Як зазначають відповідачі, хвороба
позивача та її чоловіка не завадила
позивачеві звертатися у 2010 р. з
позовами щодо укладеного договору
довічного утримання та спадщини до
різних судів: Радивилівського суду
Рівненської області, Київського
районного суду м. Одеси та апеляційного
суду Одеської області. Жодних поважних
підстав пропуску строку позивної
давності у позивача немає.

Крім того, як стверджують
відповідачі і не спростувала позивач,
ОСОБА_4 щомісяця отримував пенсію, якою
розпоряджалася його сестра - позивач
ОСОБА_1, також ОСОБА_4 отримував
щомісяця гроші від сина - відповідача
ОСОБА_2 Та й від ОСОБА_3 позивач
отримала 5000 грн. на утримання ОСОБА_4, що
підтверджується розпискою позивача
від 22.6.2007 р. Окрім того, ОСОБА_1 отримала
державну допомогу у розмірі 1111 грн. 72
коп. на поховання ОСОБА_4, й, взагалі,
ОСОБА_4 31.7. 2006 р. подарував ОСОБА_1 1/2
частину належного йому будинку за
АДРЕСА_1.

Свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, що за
клопотанням позивача були допитані у
порядку судового доручення, своїми
поясненнями не спростували доводів
відповідачів.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд не вбачає підстав для
задоволення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог. Оскільки позовні
вимоги задоволенню не підлягають,
відсутні підстави для стягнення
понесених позивачем судових витрат у
сумі 214 грн. 60 коп.

Керуючись ст. 10, 11, 60, 88, 212 - 215 ЦПК
України, ст. 267 ЦК України, -

В И Р І Ш И В:

У позовній заяві ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про стягнення витрат на
утримання, догляд, лікування і
поховання у загальній сумі 19300 грн.
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області
шляхом подання до Київського районного
суду м. Одеси апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя
Пучкова І. М.