Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"24" грудня 2013 р.

м. Київ

Дніпровський районний суд м.
Києва у складі:

Головуючого - судді
САВЛУК Т.В.

при секретарі
Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Дніпровського
районного суду м. Києва цивільну справу
за позовом Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія «Нова»
до ОСОБА_2 про відшкодування
матеріальної шкоди в порядку регресу,
пов'язаної з виплатою страхового
відшкодування,

в с
т а н о в и в:

Приватне акціонерне товариство
«Страхова компанія «Нова»,
звертаючись з позовом до суду,
відповідно до заявлених позовних
вимог, просило стягнути з ОСОБА_2 на
користь Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія «Нова»
4143 грн.63 коп., а також судовий збір в
розмірі 229,40 коп., що є предметом позову.

Представник позивача Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Нова» Васютін А.Г. в судове
засідання не з'явився, про час та місце
слухання справи повідомлений належним
чином, подав до суду заяву про розгляд
справи у його відсутність, позовні
вимоги підтримує щодо ухвалення
заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився, про час та місце слухання
справи повідомлявся належним чином,
шляхом направлення судових повісток за
адресою, вказаною у позовній заяві, про
поважні причини неявки в судове
засідання суд не повідомив.

На підставі ч.1 ст. 224 Цивільного
процесуального кодексу України у разі
неявки в судове засідання відповідача,
який належним чином повідомлений і від
якого не надійшло повідомлення про
причини неявки або якщо зазначені ним
причини визнані неповажними, суд може
ухвалити заочне рішення на підставі
наявних у справі доказів, якщо позивач
не заперечує проти такого вирішення
справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
наявні у справі докази у їх сукупності,
суд приходить до наступного.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини
першої статті 3 Цивільного кодексу
України загальними засадами
цивільного законодавства є: свобода
договору, свобода підприємницької
діяльності, яка не заборонена законом.

Підстави виникнення цивільних прав та
обов'язків визначені в статті 11
Цивільного кодексу України, зокрема з
договорів та інших правочинів.

Статтею 14 цього Кодексу визначено, що
цивільні обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства. Виконання
цивільних обов'язків забезпечується
засобами заохочення та
відповідальністю, які встановлені
договором або актом цивільного
законодавства.

Судом встановлено, що 31 липня 2009 року
між Відкритим акціонерним товариством
«Страхова компанія «Нова» та
Представництвом «Нобель Ілач Санаї Ве
Тіджарет Анонім Шіркеті» було укладено
Поліс обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів №ВС/8077363, з визначеним строком
дії з 01 серпня 2009 року до 31 січня 2010
року, за яким визначено як
забезпечений транспортний засіб -
легковий автомобіль «Chevrolet Lacetti»,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1.
(а.с.4)

Згідно постанови Оболонського
районного суду міста Києва від 09 липня
2010 року ОСОБА_2 визнано винним у
вчиненні правопорушення,
передбаченого ст.124 КпАП України та
застосовано до нього адміністративне
стягнення у виді штрафу на користь
держави в розмірі 340,00 грн. (а.с.17)

Як встановлено судом у мотивувальній
частині постанови: « 09.06.2010 року близько
10 год.35 хв. ОСОБА_2, керуючи автомобілем
марки «Шевролет Лачетті» д.н.з. НОМЕР_1
по вул. Богатирській у м. Києві, при
зміні напрямку руху не переконався, що
це буде безпечно та не створить
перешкод для інших учасників
дорожнього руху, здійснив зіткнення з
автомобілем марки «Форд» д.н.з. НОМЕР_3,
що призвело до механічних пошкоджень
обох транспортних засобів.

Відповідно до частини третьої ст.61
Цивільного процесуального кодексу
України обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Як передбачено п.22.1 ст.22 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.
Обов'язковий ліміт відповідальності
страховика за шкоду, заподіяну майну
потерпілих, становить 25500,00 грн. на
одного потерпілого. (п.9.2 ст.9 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів»)
Відповідно до ст.979
Цивільного кодексу України за
договором страхування одна сторона
(страховик) зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

22 липня 2010 року ЗАТ «Видобувна компанія
«Технопром» звернулась до ВАТ
«Страхова компанія «Нова» з заявою про
виплату страхового відшкодування за
страховим випадком, який мав місце 09
червня 2010 року за участю забезпеченого
транспортного засобу - автомобіля
«Chevrolet Lacetti», державний реєстраційний
номер НОМЕР_1, яким на момент скоєння
дорожньо-транспортної пригоди керував
водій ОСОБА_2 (а.с.7)
Згідно до ст.25 Закону
України «Про страхування» здійснення
страхових виплат і виплата страхового
відшкодування проводиться страховиком
згідно з договором страхування або
законодавством на підставі заяви
страхувальника (його правонаступника
або третіх осіб, визначених умовами
страхування) і страхового акту
(аварійного сертифіката), який
складається страховиком або
уповноваженою ним особою (аварійним
комісаром) у формі, що визначається
страховиком.

Відповідно до п.1.7 ст.1 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (в редакції чинній станом на 09
червня 2010 року, тобто на момент
настання даного страхового випадку)
визначено, що забезпечений
транспортний засіб - наземний
транспортний засіб, зазначений у
чинному договорі обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності, або, залежно від умов
договору обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
будь-який наземний транспортний засіб,
який експлуатується особою,
цивільно-правова відповідальність
якої застрахована, на законних
підставах.

У відповідності до положень п.15.1 ст.15
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», договори
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
можуть укладатися на умовах
страхування відповідальності за шкоду,
заподіяну життю, здоров'ю, майну
третіх осіб внаслідок експлуатації
транспортного засобу, визначеного в
договорі страхування, будь-якою особою,
яка експлуатує його на законних
підставах (договір I типу).

01 квітня 2011 року ВАТ «Страхова
компанія «Нова» склала страховий акт
№462, на підставі якого страховиком
прийнято рішення про виплату ЗАТ
«Видобувна компанія «Технопром»
страхового відшкодування в розмірі
4143,63 грн. (а.с.15-16)

Факт виплати ЗАТ «Видобувна компанія
«Технопром» страхового відшкодування
в розмірі 4143,63 грн. підтверджується
платіжним дорученням №0003276 від 08
квітня 2011 року. (а.с.30)

За вимог Цивільного кодексу України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Згідно частини другої - п'ятої ст.1187
Цивільного кодексу України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Особа, яка неправомірно заволоділа
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, завдала шкоди
діяльністю щодо його використання,
зберігання або утримання, зобов'язана
відшкодувати її на загальних
підставах.

Якщо неправомірному заволодінню іншою
особою транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом сприяла
недбалість її власника (володільця),
шкода, завдана діяльністю щодо його
використання, зберігання або
утримання, відшкодовується ними
спільно, у частці, яка визначається за
рішенням суду з урахуванням обставин,
що мають істотне значення.

Особа, яка здійснює діяльність, що є
джерелом підвищеної небезпеки,
відповідає за завдану шкоду, якщо вона
не доведе, що шкоди було завдано
внаслідок непереборної сили або
умислу потерпілого.

Відповідно до положень частини першої
ст.1172 Цивільного кодексу України
юридична або фізична особа відшкодовує
шкоду, завдану їхнім працівником під
час виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

Як роз'яснено у п.6 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01 березня 2013 року за №4 « Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки», не вважається
особою, яка здійснює діяльність, що є
джерелом підвищеної небезпеки, і не
несе відповідальності за шкоду перед
потерпілим особа, яка керує
транспортним засобом у зв'язку з
виконанням своїх трудових (службових)
обов'язків на підставі трудового
договору (контракту) із особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, якщо з нею
укладено цивільно-правовий договір.
Така особа, враховуючи характер
відносин, які між ними склалися, може
бути притягнута до відповідальності
роботодавцем лише у регресному порядку
відповідно до статті 1191 ЦК.

Як з'ясовано судом, підтверджується
наявними у справі доказами, на підставі
Полісу обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів №ВС/8077363, Представництво
«Нобель Ілач Санаї Ве Тіджарет Анонім
Шіркеті» застрахувало
цивільно-правову відповідальність у
Відкритому акціонерному товаристві
«Страхова компанія «Нова», на момент
настання страхового випадку, який мав
місце 09 червня 2010 року за участю
забезпеченого транспортним засобом
керував водій ОСОБА_2, який перебуває у
трудових відносинах з Представництвом
«Нобель Ілач Санаї Ве Тіджарет Анонім
Шіркеті», що підтверджується наказом
№17/10-П від 04 січня 2010 року про
переведення ОСОБА_2, на посаду
менеджера з регіонального розвитку, та
шляховим листом службового легкового
автомобіля за №314 від 09 червня 2010 року.
(а.с.13,14).

Відповідно до статті 38 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" страховик після виплати
страхового відшкодування має право
подати регресний позов до
страхувальника, який спричинив
дорожньо-транспортну пригоду, якщо він
не повідомив страховика і не вжив
заходів для невідкладного, але не
пізніше трьох робочих днів,
повідомлення страховика, з яким було
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності про настання
дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно ст.993 Цивільного кодексу
України до страховика, який виплатив
страхове відшкодування за договором
майнового страхування, у межах
фактичних витрат переходить право
вимоги, яке страхувальник або інша
особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідної за завдані збитки.

За нормою ст.1191 Цивільного кодексу
України особа, яка відшкодувала шкоду,
завдану іншою особою, має право
зворотної вимоги (регресу) до винної
особи у розмірі виплаченого
відшкодування, якщо іншій розмір не
встановлено законом.

За таких обставин, суд вважає, що
Приватним акціонерним товариством
«Страхова компанія «Нова»
безпідставно предявлено вимоги до
ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної
шкоди в розмірі 4143,63 коп., в порядку
регресу у розмірі виплаченого
страхового відшкодування потерпілій
особі ЗАТ «Видобувна компанія
«Технопром», оскільки судом
встановлено, що відповідач ОСОБА_2 на
момент скоєння дорожньо-транспортної
пригоди керував забезпеченим
транспортним засобом, перебуваючи у
трудових відносинах з Представництвом
«Нобель Ілач Санаї Ве Тіджарет Анонім
Шіркеті», тому відповідно до вимог
чинного законодавства не може нести
відповідальність за шкоду перед
потерпілим, в тому числі нести
відповідальність про відшкодування
шкоди в порядку регресу перед
страховиком, що суперечить положенням
ст.1172 Цивільного кодексу України, за
відсутності допустимих доказів, які
мали підтвердити той факт, що особа, яка
керувала забезпеченим транспортним
засобом, неправомірно заволоділа
транспортним засобом, або здійснювала
керування цим засобом без належних
правових підстав.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що позов Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Нова» до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної шкоди в
порядку регресу, пов'язаної з виплатою
страхового відшкодування є не
обґрунтованим та таким, що не підлягає
задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 Цивільного
процесуального кодексу України, суд не
вирішує питання розподілу судових
витрат, оскільки судом ухвалене
рішення про відмову в задоволенні
позову в повному обсязі.

Враховуючи наведене та керуючись
ст.ст.3, 14, 993, 1187, 1172, 1191 Цивільного
кодексу України, ст. ст. 9, 15, 22, 38 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", ст.ст.1, 4, 10, 11, 56, 58, 60, 61, 88, 208, 209,
218, 224-226 Цивільного процесуального
кодексу України, суд

в и
р і ш и в:

В задоволенні позову Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Нова» до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної шкоди в
порядку регресу, пов'язаної з виплатою
страхового відшкодування, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено
до Апеляційного суду міста Києва
шляхом подачі апеляційної скарги
через Дніпровський районний суд міста
Києва, яка подається протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом 10-ти днів з дня отримання її
копії.

С у д д я