Провадження №2/755/7073/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" грудня 2013 р. Дніпровський районний
суд м. Києва в складі:

головуючого судді -
Катющенко В.П.

при секретарі -
Нестеровському Б.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, в приміщенні
Дніпровського районного суду м. Києві,
цивільну справу за позовом: ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та
стягнення аліментів на дитину, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до
Дніпровського районного суду м. Києва з
позовом, в якому просить суд: розірвати
шлюб між нею та відповідачем ОСОБА_2;
стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її
користь на утримання доньки ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частки з усіх
видів його заробітку (доходу), але не
менш одного неоподаткованого мінімуму
доходів громадян щомісяця, починаючи
стягувати від дня пред'явлення позову
до суду і до досягнення донькою
повноліття; стягнути з відповідача на
її користь судові витрати.

Свої позовні вимоги позивач
обгрунтовує тим, що 06 липня 2007 року вона
та ОСОБА_2 уклали між собою шлюб. Від
шлюбу вони мають неповнолітню доньку -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. На протязі
останнього року сімейне життя між ними
поступово погіршувалося, що в
кінцевому результаті призвело до
фактичного припинення між ними шлюбних
відносин. Кожен з них має діаметрально
протилежні погляди на шлюб, сім'ю.
Відповідач постійно нехтує сімейними
цінностями, такими як повага до
дружини, піклування про створення в
сім'ї доброзичливої
морально-психологічної атмосфери. Між
ними постійно вникають сварки, свідком
яких нерідко стає їхня дитина, що
тяжким чином впливає на її психічний
стан та кожен раз спричиняє їм душевні
страждання. За останній рік, вона та
відповідач, припинили шлюбні стосунки,
припинили вести спільне господарство,
почали проживати окремо один від
одного, внаслідок чого їхнє подальше
спільне життя і збереження шлюбу
неможливе та суперечить її інтересам.
За її глибоким переконанням подальшого
сенсу підтримувати сімейні відносини
немає, оскільки як у неї, так і у
відповідача на грунті
сімейно-побутових проблем, та
протилежних поглядів на сімейне життя,
розвинулась неприязнь один до одного,
втрачено почуття любові та поваги.

Позивач в судове засідання не
з'явилася, подала до суду заяву в якій
просить суд розглянути справу у її
відсутність, позовні вимоги підтримує
в повному обсязі, просить їх
задовольнити.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, подав до суду заяву, в якій
позов визнав, проти його задоволення не
заперечував.

За таких обставин, суд вважає за
можливе розглянути справу у
відсутність позивача, відповідача.

У відповідності до ч.2 ст. 197 Цивільного
процесуального кодексу України, у
зв'язку з неявкою в судове засідання
осіб, які беруть участь у справі,
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, доводи
поданих сторонами заяв, суд приходить
до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 06
липня 2007 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1
зареєстрували шлюб. Прізвище дружини
після одруження - ОСОБА_1 (а.с.7).

Від шлюбу сторони мають малолітнього
сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Судом встановлено, що сторони з січня
2013 року не проживають разом, не ведуть
спільне господарство, не мають
спільного бюджету, не підтримують
сімейно-шлюбні стосунки, втратили один
до одного почуття любові та поваги.

За правилом частини 2 статті 104
Сімейного кодексу України, шлюб
припиняється внаслідок його
розірвання.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного
кодексу України, шлюб припиняється
внаслідок його розірвання за позовом
одного з подружжя на підставі рішення
суду, відповідно до статті 110 цього
Кодексу.

Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України
суд постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них, інтересам їхніх
дітей, що мають істотне значення.

Частиною 2 статті 114 Сімейного кодексу
України передбачено, що у разі
розірвання шлюбу судом шлюб
припиняється у день набрання чинності
рішенням суду про розірвання шлюбу.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що причини з яких позивач
наполягає на розірванні шлюбу є
обґрунтованими, подальше спільне життя
подружжя і збереження сім'ї стали не
можливим, оскільки тривалий час
сторони не підтримують сімейно-шлюбних
стосунків, спільного господарства не
ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні
відносини наміру не мають, тому позовні
вимоги ОСОБА_1 про розірвання шлюбу з
ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 51
Конституції України та ст. 180 Сімейного
кодексу України, батьки зобов'язані
утримувати дитину до досягнення нею
повноліття.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу
України, мати, батько мають рівні права
та обов'язки щодо дитини, незалежно від
того, чи перебували вони у шлюбі між
собою. Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг прав і не звільняє від
обов'язків щодо дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону
дитинства» визначено, що кожна дитина
має право на рівень життя достатній для
її фізичного, інтелектуального,
морального, культурного, духовного та
соціального розвитку.

Частиною 9 статті 7 Сімейного кодексу
України визначено, що сімейні
відносини регулюються на засадах
справедливості, добросовісності та
розумності, відповідно до моральних
засад суспільства.

Згідно з вимогами ст. 181 Сімейного
кодексу України, способи виконання
батьками обов'язку утримувати дитину
визначаються за домовленістю між ними.
За домовленістю між батьками дитини
той із них, хто проживає окремо від
дитини, може брати участь у її
утриманні в грошовій або натуральній
формі. За рішенням суду кошти на
утримання дитини присуджуються у
частці від доходу її матері, батька або
у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 183 Сімейного
кодексу України, частка заробітку
(доходу) матері, батька, яка буде
стягуватися як аліменти на дитину,
визначається судом.

При визначені розміру аліментів,
який буде стягуватись на утримання
дитини, суд з урахуванням положень ст.
182 Сімейного кодексу України, враховує
як матеріальне становище позивача, яка
утримує та проживає з дитиною, так і
становище відповідача, який проживає
окремо від родини, матеріальної
допомоги родині в повній мірі не надає,
доказів наявності непрацездатних осіб
на його утриманні, суду не надав.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу
України, мати, батько мають рівні права
та обов'язки щодо дитини, незалежно від
того, чи перебували вони у шлюбі між
собою. Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг прав і не звільняє від
обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного
кодексу України, мінімальний розмір
аліментів на одну дитину не може бути
меншим, ніж 30 відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про
стягнення аліментів на утримання
доньки підлягають задоволенню та
присуджує до стягненню з відповідача
на користь позивача на утримання
доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти в
розмірі ? частини з усіх видів
заробітку (доходу) відповідача,
щомісячно до досягнення дитиною
повноліття.

Згідно ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу
України, аліменти на дитину
присуджуються за рішенням суду від дня
пред'явлення позову.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 367 Цивільного
процесуального кодексу України, суд
допускає негайне виконання рішень у
справах про стягнення аліментів у
межах суми платежу за один місяць.

У відповідності до вимог ст. 88
Цивільного процесуального кодексу
України, з відповідача на користь
позивача підлягає стягненню судовий
збір у розмірі 229 гривень 40 копійок, що
були сплачені позивачем за позовними
вимогами про розірвання шлюбу.

Крім того, з відповідача на користь
держави підлягає стягненню судовий
збір на користь держави, від сплати
якого була звільнена позивач при
зверненні до суду у розмірі 229 гривень 40
копійок.

На підставі викладеного, керуючись ст.
51 Конституції України, ст.ст. 7, 104, 105, 112,
114, 141, 181-183, 191 Сімейного кодексу України,
ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», ст.
ст.10, 60, 88, 197, 208, 209, 212-215, 218, 294, 367
Цивільного процесуального кодексу
України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання
шлюбу та стягнення аліментів на дитину
- задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований у
Лівобережному відділі реєстрації
шлюбів м. Києва з державним Центром
розвитку сім'ї 06 липня 2007 року (актовий
запис № 779) - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3,
проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2,
проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 на
утримання доньки -ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
аліменти у розмірі ? частини з усіх
видів його заробітку (доходу),
щомісячно, починаючи з 07 листопада 2013
року і до досягнення дитиною
повноліття, але не менше 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір у розмірі 229 гривень 40
копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави
судовий збір в розмірі 229 гривень 40
копійок.

Рішення підлягає негайному
виконанню в частині стягнення
аліментів у межах суми платежу за один
місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: