АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/2614/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2013 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючої - судді Грох
Л.М.,

суддів: Матковської Л.О., Карпусь
С.А.,

при секретарі Терлич А.В.,

за участю відповідача та представників
сторін,

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Агрофірми
«Проскурів» на рішення Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 08 листопада 2013 року у
справі за позовом Агрофірми
«Проскурів» до ОСОБА_1 про позбавлення
особи права користування житлом.

Заслухавши доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи, ознайомившись з
доводами апеляційної скарги, колегія
суддів

в с т а н о в и л а :

В серпні 2013 року Агрофірма «Проскурів»
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1
про позбавлення особи права
користування житлом, зазначивши, що 04
червня 1991 року між відповідачем та
правлінням колгоспу «Комунар» було
укладено договір найму житла, за
умовами якого правління колгоспу
«Комунар» надає ОСОБА_1 та ОСОБА_3 як
членам колгоспу у користування житлову
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 33,6 кв.м. з визначеною
місячною платою.

У 1991 році в ході реорганізації колгоспу
була створена Агрофірма «Проскурів»,
яка згідно п. 1.2 Статуту є повним
правонаступником усіх майнових та
немайнових прав колгоспу «Комунар».

Відповідно до укладеного договору у
відповідача виникло право
користуватися квартирою на певний
строк - знаходження у трудових
відносинах з відділом
агропромислового об'єднання
Хмельницької райдержадміністрації.

ОСОБА_1 на даний час зареєстрована, але
не проживає у вищевказаній квартирі,
проте це перешкоджає Агрофірмі
«Проскурів» як власнику у повній мірі
реалізувати право користування,
розпорядження та володіння. З
припиненням трудових відносин ОСОБА_1 є
такою, що втратила право користування
житлом. Посилаючись на ст.16 ЦК України,
згідно якої способом захисту
цивільних прав та інтересів є
припинення правовідношення, а також
ст.ст. 759, 810 ЦК України, позивач просив
позбавити відповідача права на
користування квартирою АДРЕСА_1.

Рішенням Хмельницького міськрайонного
суду від 08 листопада 2013 року в позові
відмовлено.

В апеляційній скарзі Агрофірма
«Проскурів», не погоджуючись з
винесеним рішенням, просить його
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позов. Посилається
на неповне з'ясування обставин, що
мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, неправильне
застосування судом норм матеріального
права. Зазначає, що суд не врахував, що
житловий будинок по АДРЕСА_1 відповідно
до акта Державної прийомної комісії по
прийняттю в експлуатацію закінченого
будівництвом об'єкта від 28 грудня 1990
року прийнятий в експлуатацію і єдиним
замовником будинку відповідно до акта
був колгосп «Комунар». Суд не прийняв
до уваги, що на момент здачі в
експлуатацію спірного будинку діяло
законодавство, яке не пов'язувало
виникнення права власності на
новостворену річ із моментом її
реєстрації, а представлений акт про
прийняття в експлуатацію житлового
будинку є правовстановлюючим
документом. Судом не надано правової
оцінки договору найму житла від 04
червня 1991 року між правлінням колгоспу
«Комунар» та ОСОБА_3, ОСОБА_1, на
підставі якого і була надана квартира
НОМЕР_1 в користування подружжю. Судом
не з'ясовано обставини щодо чинності
договору найму житла та правових
підстав реєстрації ОСОБА_1 у спірній
квартирі.

В засіданні апеляційного суду
представник апелянта підтримав
апеляційну скаргу з викладених у ній
мотивів.

Відповідач та її представник просили
скаргу відхилити як безпідставну.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
28.12.1990 року 48-квартирний житловий
будинок з вбудованим-прибудованим
магазином в АДРЕСА_1), прийнятий в
експлуатацію та 10.01.1991 року прийнятий
на облік основних засобів колгоспом
„Комунар", замовником будівництва.
Агрофірма „Проскурів" є
правонаступником колгоспу „Комунар".
Право власності на зазначений
житловий будинок та спірну квартиру за
позивачем не зареєстровано.

04 червня 1991 року між правлінням
колгоспу «Комунар» та ОСОБА_3 та ОСОБА_1
що були на той час подружжям, укладено
договір, за умовами якого вони,
являючись членами колгоспу,
зобов'язуються працювати на посадах
відповідно водія та головного
бухгалтера РАПО, а правління колгоспу
«Комунар» надає їм згідно рішення
місцевого комітету профспілки і
правління в будинку АДРЕСА_1 з
визначеною місячною платою на період
їх роботи в господарстві. Вказаний
договір не підписано відповідачем
ОСОБА_1

Відповідач як квартиронаймач та ОСОБА_3
як член її сім'ї прописані у спірній
квартирі з 12.12.1991 року. З цього часу до
грудня 2007 року ОСОБА_1 проживала у
вказаній квартирі. Після звільнення
з-під варти з Хмельницького СІЗО, де
вона перебувала з 04.12.2007 року по 15.04.2010
року, ОСОБА_1 через перешкоди у
користуванні цим житлом з боку
колишнього чоловіка не змогла
вселитися в спірну квартиру і зараз
проживає за іншою адресою.

Наведені обставини підтверджуються
матеріалами справи і фактично їх не
заперечувала жодна із сторін.

Відповідно до ст. 331 ЦК України якщо
право власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації.

В силу ч.1 ст. 4 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень"
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме, право власності на нерухоме
майно.

Позивач, стверджуючи, що є власником
спірної квартири, не представив
належних доказів на підтвердження
факту державної реєстрації квартири
АДРЕСА_1 за агрофірмою «Проскурів», не
спростувавши таким чином висновок суду
першої інстанції про недоведеність
цієї обставини.

Окрім цього, відповідно до ст. 47
Конституції України кожен має право на
житло; ніхто не може бути примусово
позбавлений житла інакше як на
підставі закону за рішенням суду.

Звертаючись до суду з позовом про
позбавлення особи права користування
житлом, позивач таких підстав,
визначених законом, не навів.

Посилання позивача на пункт 7 ч.2 ст.16 ЦК
України як на правову підставу позову,
згідно з яким способом захисту
цивільних прав та інтересів є
припинення правовідношення, є
необґрунтованим, оскільки вказана
норма лише передбачає можливі способи
захисту цивільного права. При цьому
позивачем заявлено вимогу не про
припинення правовідношення,
розірвання договору у зв'язку з
невиконанням або неналежним його
виконанням другою стороною тощо, а про
позбавлення особи права користування
житлом.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує питання
чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити або у позові
відмовити; як розподілити між
сторонами судові витрати; чи є підстави
допустити негайне виконання судового
рішення та чи є підстави для скасування
заходів забезпечення позову.

Як вбачається з встановлених обставин,
між сторонами склалися житлові
правовідносини, що врегульовуються
нормами не цивільного, а житлового
законодавства.

Відповідно до ч.2 ст. 4 ЖК Української
РСР, норми якого врегульовували спірні
правовідносини на час їх виникнення
між сторонами, жилі будинки і жилі
приміщення в інших будівлях, що
належать колгоспам та іншим
кооперативним організаціям, їх
об'єднанням, профспілковим та іншим
організаціям, утворюють громадський
житловий фонд.

В силу ст. 53 ЖК Української РСР жилі
приміщення в будинках громадського
житлового фонду надаються громадянам
за спільним рішенням органу
відповідної організації та її
профспілкового комітету з наступним
повідомленням виконавчому комітетові
відповідно районної, міської, селищної,
сільської ради про надання жилих
приміщень для заселення.

За положеннями ст. 61 ЖК користування
жилим приміщенням у будинках
державного і громадського житлового
фонду здійснюється відповідно до
договору найму жилого приміщення, що
укладається в письмовій формі на
підставі ордера на жиле приміщення між
наймодавцем - житлово-експлуатаційною
організацією (а в разі її відсутності -
відповідним підприємством, установою,
організацією) і наймачем -
громадянином, на ім'я якого видано
ордер. Типовий договір найму жилого
приміщення затверджується Радою
Міністрів Української РСР. Умови
договору найму жилого приміщення, що
обмежують права наймача та членів його
сім'ї порівняно з умовами,
передбаченими законодавством, цим
Кодексом, Типовим договором найму
жилого приміщення та іншими актами
законодавства, є недійсними.

Заявляючи вимогу про позбавлення
відповідача права користування
спірним приміщенням, позивач не навів
законних підстав, передбачених
нормами житлового законодавства.

В той же час припинення трудових
відносин, на що посилався позивач, не є
підставою відповідно до норм житлового
законодавства для визнання особи
такою, що втратила право користування
житлом чи позбавлення її права
користування житлом.

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
наявність підстав для відмови у позові.

Доводи апеляційної скарги є
безпідставними і не спростовують
висновків суду про відсутність підстав
для задоволення позову.

Рішення суду ґрунтується на повно,
всебічно досліджених матеріалах
справи, постановлене з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права і підстав в межах доводів
апеляційної скарги для його скасування
не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Агрофірми
«Проскурів» відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від
08 листопада 2013 року залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду
Л.М.Грох

___________________________________________________________________

Головуюча у першій інстанції -
Заворотна О.Л Провадження №
22-ц/792/2614/13

Доповідач -Грох Л. М.
Категорія № 41