Cправа № 2-18/12
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2013 року Кам'янобрідський
районний суд м.Луганська у складі:

головуючого судді:
Вишняка М.В.,

при секретарях:
Кирсановій М.О., П'ятак О.Л.,

Ашихіної О.О., Кущовій І.В.,

Радченко А.Ю. Бондаренко А.І.,

Калашніковій М.О.

за участю
представників:

позивача:
Австриєвської О.В.,
Одинцова Д.І.

Макєєва Є.Ю.

відповідачів:
ОСОБА_9

розглянув у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Луганську
цивільну справу за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю «Кредекс
Фінанс» до ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, -

ВСТАНОВИВ:

АКІБ «Укрсиббанк» звернувся до суду з
позовом до приватного підприємця
ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
вказавши, що 22.06.2006р. між АКІБ
«Укрсиббанк» та ПП ОСОБА_10 укладено
кредитний договір, за яким відповідач
отримав кредит у сумі 296650 грн.,
зобов'язавшись його повернути
щомісячними платежами згідно графіку
до 22.06.2010р. та щомісячно сплачувати
відсотки за користування кредитом.
Також умовами договору передбачено
сплату пені за прострочення цих
платежів, а також право банку у таких
випадках вимагати дострокового
повернення кредиту. З метою
забезпечення виконання ПП ОСОБА_10
обов'язків за вказаним кредитним
договором, 22.06.2006р. АКІБ «Укрсиббанк»
було укладено з ОСОБА_11 договір поруки.
Оскільки ПП ОСОБА_10 обов'язок по
поверненню кредиту та сплаті відсотків
виконувався неналежним чином, за ним
створилася заборгованість, у зв'язку з
чим позивач звернувся до ПП ОСОБА_10 з
вимогою дострокового повернення
кредиту та сплати відсотків, про що
24.11.2006р. та 10.01.2007р. останньому були
направлені відповідні листи. 20.11.2006р.
таку ж вимогу було направлено ОСОБА_11
Однак відповідачі вимоги не виконали,
та ПП ОСОБА_10 продовжує користуватися
кредитом. Станом на 21.05.2008р.
заборгованість склала 350580,01 грн., яка
складається із заборгованості за тілом
кредиту у сумі 289469,15 грн., за відсотками
у сумі 59817,31 грн., по пені у сумі 1203,55 грн..
Відповідач відмовляється добровільно
сплатити заборгованість, тому позивач
був вимушений звернутися до суду з
даним позовом, в просить стягнути з
відповідачів солідарно зазначену
заборгованість.

В подальшому АКІБ «УкрСиббанк» змінив
свою назву на ПАТ «УкрСиббанк» та
уточнив свої позовні вимоги, просив
стягнути з відповідачів, солідарно,
заборгованість за простроченими
процентами у сумі 119621,05 грн., та пеню за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань - 240,57 грн., згідно наданого
розрахунку.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав уточнені позовні
вимоги, дав суду пояснення, аналогічні
викладеному у позовній заяві.

Представник відповідачів та
відповідачі уточнений позов не
визнали, послалися, що заборгованість
розрахована неправильно, не враховано,
що під час розгляду справи, державним
виконавцем проводилося виконання
виконавчого напису №563 від 14.02.2007р.,
виданого нотаріусом на звернення
стягнення суми заборгованості за
вказаним кредитним договором на
транспортні засоби, що були заставою по
кредитному договору, а саме два
автобуси, які разом з іншими
автобусами, за іншим виконавчим
написом продано на торгах 10.06.2009р., а
отримані від їх реалізації кошти, у
сумі 390312,22 грн. передані позивачеві.
Отже позивач вже скористався своїм
правом на захист, отримавши виконавчий
напис, тому звернення з позовом про
повторне стягнення заборгованості, є
неправомірним, бо згідно Конституції
України, ніхто не може бути двічі
притягнутий до відповідальності за
одне і те ж правопорушення. Крім того,
позивачем безпідставно нараховані
відсотки за користування кредитом за
період до закінчення дії кредитного
договору, оскільки позивачем,
достроково, в односторонньому порядку,
вимогою про повернення кредиту,
припинено його дію. Також у зв'язку з
достроковим поверненням кредиту,
сплатою відсотків та стягненням пені
за прострочення сплати кредиту за
виконавчим написом нотаріуса, підстав
для її подальшого нарахування та
стягнення немає, а нарахування та
стягнення пені за прострочення сплати
відсотків взагалі не передбачено
умовами кредитного договору. Крім того,
відсутні підстави для стягнення
заборгованості солідарно з
відповідачів, оскільки порука
припинена.

Суд, дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін та їх
представників вважає, що позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язання - це правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Таке визначення поняття зобов'язання
розкриває сутність зобов'язання як
правового зв'язку між двома суб'єктами
(сторонами), відповідно до якого на одну
сторону покладено обов'язок вчинити
певну дію (певні дії) чи утриматись від
її (їх) здійснення; іншій стороні
зобов'язання надано право, що
кореспондує обов'язку першої.

Обов'язками боржника та правами
кредитора вичерпується зміст
зобов'язання (ст. 510 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно із ст. 536 ЦК України за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти, якщо інше не встановлено
договором між фізичними особами.
Розмір процентів за користування
чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення, тобто невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк.

При цьому в законодавстві визначаються
різні поняття як "строк дії договору",
так і "строк (термін) виконання
зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події (ч. 1
ст. 530 ЦК України).

Про правові наслідки порушення
зобов'язання боржником йдеться в ст. 611,
612, ЦК України, які передбачають
цивільно-правову відповідальність
боржника.

Цивільно-правова відповідальність - це
покладення на правопорушника
основаних на законі невигідних
правових наслідків, які полягають у
позбавленні його певних прав або в
заміні невиконання обов'язку новим, або
у приєднанні до невиконаного обов'язку
нового додаткового.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: сплата
неустойки ( пені, штрафу) (ст. 611 ЦК
України).

Відповідно до ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2
ст. 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ч. 3
ст. 549 ЦК України).

Згідно зі ст.. 509 ЦК України зобов'язання
виникають з підстав , встановлених ст..
11 ЦК України, у тому числі і з договорів.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626
ЦК України).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048
ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником
повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК
України. Якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2
ст. 1050 ЦК України).

Судом встановлено, що 22.06.2006р. між АКІБ
«УкрСиббанк» та ПП ОСОБА_10 було
укладено кредитний договір № 0,
згідно умов якого АКІБ «УкрСиббанк»
надав ПП ОСОБА_10 кредит у сумі 296650 грн.
строком до 22.06.2010р., а відповідач
зобов'язався повернути цей кредит
частками згідно графіку, та сплачувати
відсотки за користування кредитними
коштами у розмірі 17,5% річних,
щомісячно. Розділом 7 кредитного
договору передбачено сплату
позичальником пені, у разі порушення
строків сплати відсотків та кредиту.

Також, у забезпечення виконання
кредитного договору, позивачем було
укладено з ОСОБА_10 договір застави
транспортних засобів № 19396 від 22 червня
2006 року, згідно якого відповідач
передав у заставу автобус пасажирський
марки ХАЗ реєстраційний номер НОМЕР_1,
та автобус пасажирський марки ХАЗ
реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Відповідач після отримання кредиту
свої обов'язки по його поверненню та
сплаті відсотків належним чином не
виконував, внаслідок чого за ним
створилась заборгованість з поточних
платежів за тілом кредиту, відсотками
та пенею, яка була нарахована за
порушення строків сплати основного
кредиту та відсотків.

У зв'язку з тим, що ПП ОСОБА_10 не
реагував на вимоги банку про погашення
поточної заборгованості, які були
надіслані йому 24.11.2006р., 10.01.2007р. йому
було надіслано повідомлення про зміну
строку повернення кредиту та
запропоновано достроково повернути
кредит та сплатити передбачені
кредитним договором платежі всього у
розмірі 296650 грн.,

Оскільки відповідач належним чином
обов'язок по поверненню кредиту не
виконав, позивачем було отримано
виконавчий напис №563 від 14.02. 2007р. про
звернення стягнення заборгованості за
вказаним кредитним договором у
загальній сумі 291314,82 грн., у тому числі
заборгованість основного боргу за
кредитом 289469,16 грн. та 145,66 грн. пені за
несвоєчасне виконання зобов'язань за
кредитним договором на транспортні
засоби відповідно до договору застави
транспортних засобів № 19396 від 22.06.2006р.

Судом також встановлено, що між АКІБ
«Укрсиббанк» 02.08.2006р. було укладено
інший кредитний договір № 0, за
яким також було видано виконавчий
напис №564 від 14.02.2007р. про звернення
стягнення заборгованості у розмірі
444804,18 грн. на заставлене майно: автобус
пасажирський марки ХАЗ, держномер
НОМЕР_3, автобус пасажирський марки ХАЗ
держномер НОМЕР_4, автобус пасажирський
марки ХАЗ держномер НОМЕР_5.

Вказані виконавчі написи були передані
позивачем на примусове виконання до
державної виконавчої служби, які у
червні 2009р. було виконано шляхом
реалізації чотирьох автобусів, за
винятком автобусу ХАЗ держномер
НОМЕР_3, який визнано непридатним для
реалізації. Отримані від реалізації
кошти, у загальній сумі 389852,22 грн. були
перераховані позивачеві, за рахунок
частини яких ним, 30.06.2009р. було повністю
погашено суму заборгованості за
основним боргом та пенею за кредитним
договором № 0 від 22.06.2006р., решта
отриманих від державної виконавчої
служби коштів була зарахована у
погашення заборгованості за іншим
кредитним договором.

Однак заборгованість за відсотками за
користування кредитними коштами, з
моменту укладення договору № 0
від 22.06.2006р. та пенею за прострочення
сплати відсотків за вказаним договором
позивачеві не погашена до теперішнього
часу.

Вказані обставини підтверджуються
кредитними договорами, договорами
застави транспортних засобів,
виконавчими написами, матеріалами
виконавчого провадження, постановою
державного виконавця про закінчення
виконавчого провадження, листом
державного виконавця про
перерахування коштів позивачеві після
виконання виконавчих написів,
розрахунками заборгованості за
вказаним кредитним договором.

Враховуючи те, що згідно умов
кредитного договору відсотки
нараховуються за користування
кредитними коштами, а основний борг по
тілу кредиту погашено 30.06.2009р., отже
підстав для нарахування відсотків за
користування кредитними коштами після
цієї дати, немає, тому, відповідно до
розрахунку наданого позивачем,
стягненню підлягає сума, що станом на
30.06.2009р. складала 88945,24 грн.

Суд критично ставиться до доводів
відповідачів щодо безпідставності
нарахування відсотків у зв'язку з
достроковою вимогою позивача про
повернення кредиту, оскільки та
обставина, що позивач заявив вимогу про
дострокове повернення кредиту
автоматично не припиняє дію самого
кредитного договору, а тому його умови
щодо сплати відсотків за користування
кредитом повинні виконуватися до
моменту фактичного погашення
заборгованості, а не до моменту
пред'явлення вимоги про повернення
коштів.

Також з ПП ОСОБА_10 підлягає стягненню
пеня, у сумі 240,57 грн., оскільки
заборгованість по відсоткам не
сплачена до теперішнього часу, а тому у
позивача були підстави для нарахування
пені за весь період, протягом якого
заборгованість за відсотками не
сплачувалася.

Суд критично ставиться до доводів
відповідачів про те, що пеня за
прострочення сплати відсотків
безпідставно нарахована, оскільки така
відповідальність умовами договору
передбачена, розрахунок її проведено
відповідно до умов договору.

Доводи відповідачів про те, що пеня
розрахована без врахування ст. 232 ГК
України, на увагу не заслуговують,
оскільки вказана правова норма на
виниклі правовідносини, які випливають
з кредитних правовідносин, не
поширюється.

Разом з тим, суд вважає, що вказана
заборгованість підлягає стягненню
тільки з ПП ОСОБА_10

Підстав для покладення обов'язку по
погашенню вказаних сум на ОСОБА_11 не
вбачається, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 553
ЦК України за договором поруки
поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником.

Згідно з частиною другою статті 1054 та
частиною другою статті 1050 ЦК України у
разі, якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами, то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів.

Згідно з частиною четвертою статті 559
ЦК України порука припиняється після
закінчення строку, встановленого в
договорі поруки. У разі, якщо такий
строк не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до частини першої статті 251
ЦК України строком є певний період у
часі, зі спливом якого пов'язана дія чи
подія, яка має юридичне значення. Строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами (частина перша
статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події,
яка має юридичне значення,
законодавець пов'язує термін, який
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати (частина друга статті 251 та
частина друга статті 252 ЦК України).

Судом встановлено, що з метою
забезпечення виконання відповідачем
ПП ОСОБА_10 обов'язків за вказаним
кредитним договором, 22.06.2006р. АКІБ
«Укрсиббанк» з ОСОБА_11 було укладено
договір поруки №19473.

З договору поруки вбачається, що в
ньому не встановлено строку, після
якого порука припиняється, а умова
договору поруки про його дію до повного
виконання боржником своїх зобов'язань
перед банком за кредитним договором не
є встановленим сторонами строком
припинення дії поруки, оскільки
суперечить частині першій статті 251 та
частині першій статті 252 ЦК України,
тому в цьому разі підлягають
застосуванню норми частини четвертої
статті 559 ЦК України про те, що порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.

Крім того, у самому кредитному договорі
строк виконання основного зобов'язання
чітко визначений - строк повного
погашення кредиту є 22.06.2010р.

Отже, встановивши, що за кредитним
договором, укладеним до 22.06.2010р.,
позичальник з листопада 2006р. припинив
внесення щомісячних платежів на
повернення кредиту, а пред'явлена
позивачем 10.01.2007р. вимога до ПП ОСОБА_10
про дострокове повернення позики з
зазначенням, що строк виконання
достроково настав 10.01.2007р., останнім не
виконана, у позивача виникло право
пред'явити вимогу до поручителя про
виконання порушеного зобов'язання
боржника щодо повернення кредиту,
починаючи з 10.01.2007р., протягом наступних
шести місяців.

Таку вимогу до ОСОБА_11 позивач у
порядку досудового врегулювання не
пред'являв, а з позовом до неї, як
поручителя, звернувся лише 24.06.2008р.,
тобто вже після спливу встановленого
частиною четвертою статті 559 ЦК України
шестимісячного строку, який є
присікальним.

Таким чином, оскільки позивач, як
кредитор, протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання, який був
змінений ним відповідно до умов
кредитного договору, не пред'явив
вимоги до поручителя - ОСОБА_11, то
порука є припиненою на підставі ч. 4 ст.
559 ЦК України, а тому позивач втратив
право вимагати від відповідачки
виконання зобов'язань за вказаним
договором поруки.

За таких обставин суд вважає, що
заявлені позивачем уточнені позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню у загальній сумі 89185,81 грн.,
яка підлягає стягненню з ПП ОСОБА_10

Згідно зі ст. 88 ЦПК України стороні на
користь якої ухвалено рішення суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати, якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог. У задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи, що позовні вимоги позивача
задоволено частково, з ПП ОСОБА_10
пропорційно до задоволених вимог,
підлягає стягненню судовий збір у сумі
431 грн. 29 коп., та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи у сумі 7 грн. 61 коп.

Відповідно до договору факторингу,
укладеного 20.04.2012р. Акціонерний
комерційний інноваційний банк
«Укрсиббанк» відступив право грошової
вимоги за вказаним кредитним договором
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредекс Фінанс»,
тому вказану заборгованість слід
стягнути з відповідача, ОСОБА_10 на
користь позивача по справі - ТОВ
«Кредекс Фінанс», які, відповідно до
ухвали суду від 24.01.2013р., були залучені
до справи у якості правонаступника
позивача.

Куруючись ст.ст. 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК
України, ст. ст. 10, 11, 60, 107, 212-215, 217, 218 ЦПК
України, -

ВИРІШИВ:

Уточнені позовні вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредекс
Фінанс» задовольнити частково.

Стягнути з приватного підприємця
ОСОБА_10 на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредекс
Фінанс» заборгованість за кредитним
договором № 0 від 22.06.2006р. у сумі
88945 гривень 24 коп., пеню у сумі 240 гривень
57 коп., а всього у сумі 89185 (вісімдесят
дев'ять тисяч сто вісімдесят п'ять)
гривень 81 копійку.

Стягнути з приватного підприємця
ОСОБА_10 на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредекс
Фінанс» сплачений позивачем судовий
збір, пропорційно до задоволених вимог,
у сумі 431 (чотириста тридцять одна)
гривня 29 копійок, та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи у сумі 7 (сім) гривень, 61
копійка.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Луганської області
через Кам'янобрідський районній суд м.
Луганська. Апеляційна скарга на
рішення суду подається протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
М.В. Вишняк