УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2013 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі

головуючого Ступак О.В.,

суддів: Амеліна
В.І., Гончара В.П.,

Дербенцевої Т.П., Олійник А.С.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про визнання недійсним договору
купівлі-продажу допоміжних приміщень
та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи:
Департамент комунальної власності
Одеської міської ради, Одеська міська
рада, про визнання договору
купівлі-продажу дійсним, визнання
права власності на допоміжне
приміщення, за касаційною скаргою
ОСОБА_6, яка діє від імені ОСОБА_5, на
рішення апеляційного суду Одеської
області від 21 червня 2013 року,

в с т а н о в и в:

У грудні 2010 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4
звернулись до суду з вищевказаним
позовом, в обґрунтування вимог
посилаючись на те, що на підставі
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 09 липня 2009 року ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 на праві спільної сумісної
власності належало допоміжне
приміщення - підвал загальною площею 79,5
кв. м, розташоване під нежитловим
приміщенням площею 153,8 кв. м у будинку
АДРЕСА_1. 17 лютого 2010 року позивачі
уклали з ОСОБА_5 нотаріально
посвідчений договір купівлі-продажу
вказаного допоміжного приміщення -
підвалу. Однак після укладення
договору ОСОБА_5 не здійснив жодної
дії щодо прийняття приміщення, а також
не отримав від позивачів ключі від
приміщення. Позивачі вважають, що
оскільки відповідач не виявив бажання
приймати приміщення, то і наміру
придбати приміщення при укладанні
договору купівлі-продажу у нього не
було. На підставі ст. ст. 203, 215, 216, 689 ЦК
України позивачі просили визнати
вказаний договір купівлі-продажу
недійсним.

ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в якому
просив визнати дійсним договір
купівлі-продажу допоміжного
приміщення - підвалу загальною площею
79,5 кв. м, розташованого під нежитловим
приміщенням площею 153,8 кв. м у будинку
АДРЕСА_1, укладений 17 лютого 2010 року між
ним, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, та визнати за ним
право власності на зазначене допоміжне
приміщення - підвал. В обґрунтування
вимог зазначив про те, що вказаний
договір купівлі-продажу було
посвідчено нотаріально та
зареєстровано в комунальному
підприємстві «Одеське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації об'єктів нерухомості» (далі
- КП «Одеське МБТІ та РОН»). Після
укладання договору позивач
неодноразово намагався потрапити до
приміщення, однак колишні власники
постійно перешкоджають у цьому та
відмовляються надати ключі. ОСОБА_5
вважає, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 його
право власності на спірне приміщення
не визнають та перешкоджають у
користуванні ним.

Справа судами розглядалась
неодноразово.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 26 березня 2013 року у
позові ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено.
Визнано дійсним договір
купівлі-продажу допоміжного
приміщення - підвалу загальною площею
79,5 кв. м, розташованого під нежитловим
приміщенням площею 153,8 кв. м у будинку
АДРЕСА_1, укладений 17 лютого 2010 року між
ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_7
за реєстровим № 1661. Визнано за ОСОБА_5
право власності на допоміжне
приміщення - підвал загальною площею 79,5
кв. м, розташоване під нежитловим
приміщенням площею 153,8 кв. м у будинку
АДРЕСА_1

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 21 червня 2013 року рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 26 червня 2013 року в частині
задоволення зустрічного позову
скасовано та ухвалено в цій частині
нове рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, яка діє від
імені ОСОБА_5, просить скасувати
рішення апеляційного суду в частині
відмови у зустрічному позові та
залишити в цій частині в силі рішення
суду першої інстанції, посилаючись на
невідповідність висновків
апеляційного суду обставинам справи,
неправильне застосування судами норм
матеріального права, порушення норм
процесуального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Ухвалюючи рішення про задоволення
зустрічного позову, суд першої
інстанції виходив із того, що між
сторонами у письмовій формі укладено
договір купівлі-продажу спірного
нежилого приміщення підвалу, який
посвідчено нотаріально та
зареєстровано в КП «Одеське МБТІ та
РОН», тому договір купівлі-продажу
нежилого приміщення підлягає визнанню
дійсним. Посилався на положення ст. 392
ЦК України та дійшов висновку про те, що
права ОСОБА_5 на нежитлове приміщення
підвалу не визнаються та оспорюються
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, тому вимоги про
визнання за ОСОБА_5 права власності на
спірне нежитлове приміщення підвалу
підлягають задоволенню.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції в частині
задоволення зустрічного позову та
ухвалюючи в цій частині нове рішення
про відмову у позові, посилаючись на
положення ст. 204 ЦК України, дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
спірний договір купівлі-продажу є
правомірним, оскільки укладений у
письмовій формі, нотаріально
посвідчений, зареєстрований у КП
«Одеське МБТІ та РОН» та невизнаний
судом недійсним, тому відсутні
підстави для визнання дійсним
укладеного договору.

Судами встановлено, що на підставі
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 09 липня 2009 року ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 на праві спільної сумісної
власності належало допоміжне
приміщення - підвал загальною площею 79,5
кв. м, розташоване під нежитловим
приміщенням площею 153,8 кв. м у будинку
АДРЕСА_1.

17 лютого 2010 року між ОСОБА_4, ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 укладено договір
купівлі-продажу вказаного допоміжного
приміщення - підвалу, посвідчений
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_7
за реєстровим № 1661 та зареєстрований у
КП «Одеське МБТІ та РОН».

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Права власника майна підлягають
захисту шляхом пред'явлення позову про
визнання права на належне йому майно за
умови, якщо власник не може належним
чином реалізувати свої правомочності,
у зв'язку з наявністю щодо цього права
сумнівів або претензій з боку третіх
осіб.

За змістом ст. 392 ЦК України право
власності може бути визнано на
підставі рішення суду за умови
наявності правових підстав для
підтвердження позивачем права
власності на спірне майно.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у постанові від 22 грудня 1995
року № 20 «Про судову практику у справах
за позовами про захист права приватної
власності», приватна власність
громадян, як одна з рівноправних форм
власності охороняється законом, її
захист здійснюється судом. Судам слід
мати на увазі, що судовий захист права
приватної власності громадян
здійснюється шляхом розгляду справ,
зокрема, за позовами про визнання права
власності на майно, про витребування
майна з чужого незаконного володіння (а
в передбачених законом випадках - і від
добросовісного набувача) чи
відшкодування його вартості, про
усунення інших порушень прав власника.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Відмовляючи у позові про визнання
права власності на спірне нежитлове
приміщення, апеляційний суд дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
ОСОБА_5 не надав доказів на
підтвердження вчинення ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 дій щодо невизнання за ним права
власності на спірне приміщення чи його
оспорення.

Доводи касаційної скарги про
неправильне застосування судом норм
матеріального права, порушення норм
процесуального права є безпідставними,
не спростовують висновків
апеляційного суду та не дають підстав
для скасування оскаржуваного судового
рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Рішення апеляційного суду ухвалене з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, тому колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ не знаходить
підстав для задоволення касаційної
скарги.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, яка діє від
імені ОСОБА_5, відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської
області від 21 червня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

О.В. Ступак

Судді:

В.І. Амелін

В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

А.С. Олійник