Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"25" грудня 2013 р.

м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у
складі:

Головуючого - судді САВЛУК
Т.В.

при секретарі
Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Дніпровського
районного суду м. Києва цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Київської міської
ради, третя особа Десята Київська
державна нотаріальна контора про
визнання права власності на нерухоме
майно в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
Дніпровської районної у місті Києві
державної адміністрації з вимогою
визнати за ОСОБА_1, право власності на
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 в порядку
спадкування після смерті батька
ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, та
матері ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2,
що є предметом позову.

На підставі ухвали Дніпровського
районного суду міста Києва від 27
листопада 2013 року, за клопотанням
позивача, здійснено заміну неналежного
відповідача Дніпровську районну у
місті Києві державну адміністрацію на
належного відповідача Київську міську
раду.

Представник позивача ОСОБА_6 в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримав, просив позов задовольнити,
пояснив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько
позивача - ОСОБА_4. В межах визначеного
законодавством шестимісячного строку,
позивач звернувся до Десятої
Київської державної нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадкового майна до складу якого
входить кооперативна квартира АДРЕСА_1,
однак державний нотаріус відмовив у
видачі свідоцтва про право на спадщину
на спадкове майно, у зв'язку з
відсутністю правоустановлюючих
документів на квартиру, оскільки, як
з'ясувалось, що за життя батько
позивача - ОСОБА_4, будучи членом
Житлово-будівельного кооперативу
«Шовковик-3», повністю виплатив
паєнакопичення за квартиру АДРЕСА_1, що
підтверджується довідкою кооперативу,
тобто набув у встановленому порядку
право власності на кооперативну
квартиру, однак не зареєстрував право
власності на даний об'єкт нерухомого
майна, що унеможливлює вирішити
питання про отримання свідоцтва про
право власності на спадкове майно, що
спонукало позивача, який є спадкоємцем
майна померлого за законом першої
черги, звернутись до суду з позовом
про визнання права власності на
квартиру.

Представник відповідача - Київської
міської ради, в судове засідання не
з'явився, про день та час розгляду
справи відповідач повідомлявся
належним чином, про причини неявки
представника відповідач суд не
повідомив, процесуальним правом подати
письмові пояснення (заперечення) не
скористався.

Представник третьої особи - Десятої
Київської державної нотаріальної
контори, в судове засідання не з'явився,
третя особа скористалась
процесуальним правом подала заяву про
розгляд справи у відсутності їх
уповноваженого представника. (а.с.23)

На підставі ч.1 ст. 224 Цивільного
процесуального кодексу України у разі
неявки в судове засідання відповідача,
який належним чином повідомлений і від
якого не надійшло повідомлення про
причини неявки або якщо зазначені ним
причини визнані неповажними, суд може
ухвалити заочне рішення на підставі
наявних у справі доказів, якщо позивач
не заперечує проти такого вирішення
справи.

Заслухавши пояснення представника
позивача ОСОБА_6, дослідивши матеріали
справи, оцінивши наявні у справі
докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 09 серпня 1979 року
Виконавчим комітетом Київської
міської ради народних депутатів на ім'я
ОСОБА_4, разом з членами сім'ї - сином
ОСОБА_1, видано Ордер №015145 серія Ж на
право зайняття двох кімнат загальною
площею 27,35 кв.м в окремій квартирі
АДРЕСА_1. (а.с.9)

Відповідно до положень ст.7 Закону СРСР
„Про власність в СРСР", що набрав
чинності з 1 липня 1990 року, ст.ст. 15, 16
Закону України „Про власність", що
набрав чинності з 15 квітня 1991 року та
втратив чинність з 20 червня 2007 року,
член житлового, житлово-будівельного,
дачного, гаражного чи іншого
кооперативу або товариства, який
повністю вніс свій пайовий внесок за
квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або
приміщення, надані йому в користування,
набуває права власності на це майно.

Згідно довідки Житлово-будівельного
кооперативу «Шовковик-3», ОСОБА_4 є
власником кооперативної квартири
АДРЕСА_1, повністю сплатив
паєнакопичення за квартиру 03 квітня 1990
року в розмірі 4972 карбованця 08 коп.

На підставі рішення Виконавчого
комітету Київської міської Ради
народних депутатів від 06 лютого 1978 року
за №166 гр. ОСОБА_4 є членом ЖБК
«Шовковик-3» з 06 лютого 1978 року. (а.с.10)

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть.
(а.с.11)

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу
України, спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу
України спадкування здійснюється за
заповітом та за законом.

За нормою частини першої статті 1258
Цивільного кодексу України визначено,
що спадкоємці за законом одержують
право на спадкування почергово.

Зазначені дії, що свідчать про намір
спадкоємця прийняти спадщину, повинні
бути вчиненні протягом шести місяців з
дня відкриття спадщини. (ст.1270
Цивільного кодексу України)

Таким чином, внаслідок відкриття
спадщини у спадкоємців за законом або
за заповітом виникає право
спадкування. Спадкове майно переходить
до спадкоємців лише за умови, що вони
виявили згоду щодо прийняття спадщини.

05 липня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
Десятої Київської державної
нотаріальної контори з заявою про
намір прийняти спадкове майно, яке
залишилося після смерті батька -
ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, до
складу якої входить нерухоме майно, а
саме: квартира АДРЕСА_1. (а.с.12)

14 серпня 2013 року Десята Київська
державна нотаріальна контора листом
(вих.№3841/02-14) повідомила ОСОБА_1 про
неможливість видати свідоцтво про
право на спадщину за законом на
квартиру АДРЕСА_1, оскільки спадкоємцем
не надано документи, що підтверджують
право власності спадкодавця на
нерухоме майно, що є предметом
спадкування, у зв'язку з чим
рекомендовано визнавати право
власності в судовому порядку. (а.с.14)

Відповідно до ст.1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинились внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку
спадкування права власності на об'єкти
нерухомості, в тому числі житловий
будинок, інші споруди, земельну ділянку
є набуття спадкодавцем зазначеного
права у встановленому законодавством
України порядку.

Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу
України спадкування здійснюється за
заповітом та за законом.

Відповідно до положень частини першої,
третьої та п'ятої статті 1268 Цивільного
кодексу України спадкоємець за
заповітом чи за законом має право
прийняти спадщину або не прийняти її.
Спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом, встановленого
статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив
про відмову від неї. Незалежно від часу
прийняття спадщини вона належить
спадкоємцеві з часу відкриття
спадщини.

Фактичний вступив управління або
володіння будь-якою частиною
спадкового майна розглядається як
прийняття всієї спадкової маси.

Таким чином, внаслідок відкриття
спадщини у спадкоємців за законом або
за заповітом виникає право
спадкування. Спадкове майно переходить
до спадкоємців лише за умови, що вони
виявили згоду щодо прийняття спадщини.
Прийняття спадщини - це не обов'язок
спадкоємців, а їх право.

Відповідно до частини першої та
другої статті 1296 Цивільного кодексу
України, спадкоємець, який прийняв
спадщину, може одержати свідоцтво про
право на спадщину. Якщо спадщину
прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво
про право на спадщину видається
кожному з них із визначенням імені та
часток у спадщині інших спадкоємців.

Згідно положень статті 1297 Цивільного
кодексу України спадкоємець, який
прийняв спадщину, у складі якої є
нерухоме майно, зобов'язаний
звернутись до нотаріуса за видачею
йому свідоцтва про право на спадщину на
нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло
кілька спадкоємців, свідоцтво про
право на спадщину видається на ім'я
кожного з них, із зазначенням імені та
частки у спадщині інших спадкоємців.

Як передбачено у п.216 Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
який затверджений наказом
Міністерства юстиції України 22 лютого
2012 року №296/5, видача свідоцтва про
право на спадщину на нерухоме майно,
провадиться нотаріусом після
подання оригіналів
правовстановлювальних документів про
належність цього майна спадкодавцю.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про
нотаріат» свідоцтво про право на
спадщину видається за письмовою заявою
всіх спадкоємців, які прийняли
спадщину в порядку, встановленому
цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину, виникає
цивільно-правовий спір, що підлягає
розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове
майно в судовому порядку є винятковим
способом захисту, що має
застосовуватися, якщо існують
перешкоди для оформлення спадкових
прав у нотаріальному порядку, в тому
числі й у випадку визначення судом за
позовом спадкоємця додаткового строку
для прийняття спадщини.

Виходячи з предмету позову та наявних у
справі доказів, судом встановлено, що
з 06 лютого 1978 року ОСОБА_4 був членом
Житлово-будівельного кооперативу
«Шовковик-3» та повністю виплатив
пайовий внесок за квартиру АДРЕСА_1, що
підтверджується довідкою
Житлово-будівельного кооперативу
«Шовковик-3», що зумовлює набуття
ОСОБА_4 права власності на квартиру
АДРЕСА_1. У зв'язку зі смертю ОСОБА_4,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, право
власності на спірну квартиру перейшло
в порядку спадкування за законом
спадкоємцю першої черги - сину ОСОБА_1,
який у встановленому порядку заявив
про намір прийняти спадкове майно,
однак у встановленому порядку не
отримав свідоцтво про право власності
на спадкове майно, у зв'язку з
відсутністю правовстановлюючих
документів на спадкове майно, в той же
час обставин, які б вказували, що
спадкодавець ОСОБА_4 за життя набув або
володів нерухомим майном, що входить
до спадкової маси, неправомірно, або
на вказане майно, окрім позивача, в
порядку спадкування чи з інших підстав
претендують інші особи судом не
встановлено.

Відповідно до ст. 19-1 Закону України "Про
кооперацію" член житлово-будівельного,
дачно-будівельного,
гаражно-будівельного, житлового,
дачного, гаражного чи іншого
відповідного кооперативу має право
володіння, користування, а за згодою
кооперативу - розпорядження
квартирою, дачею, гаражем, іншою
будівлею, спорудою або приміщенням
кооперативу, якщо він не викупив це
майно. В разі викупу квартири, дачі,
гаража споруди або приміщення член
житлово-будівельного,
дачно-будівельного,
гаражно-будівельного, житлового,
дачного, гаражного чи іншого
відповідного кооперативу стає
власником цього майна.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про
власність», який розповсюджувався на
правовідносини, що виникли між ОСОБА_4
та Житлово-будівельним кооперативом
«Шовковик - 3», знайшли законодавче
закріплення з прийняттям Закону УРСР
«Про власність» у 07.02.1991 року і підлягає
застосуванню до правовідносин, які
виникли на час відкриття спадщини
після смерті ОСОБА_4, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, член житлового,
житлово-будівельного, дачного,
гаражного чи іншого кооперативу або
товариства, який повністю вніс свій
пайовий внесок за квартиру, дачу,
гараж, іншу будівлю або
приміщення, надані йому в користування,
набуває права власності на це майно.

Таким чином, у разі смерті члена
житлово-будівельного, садівницького
товариства, якщо спадкодавець повністю
вніс пайовий внесок, але свідоцтво про
право власності не отримав, квартира в
житлово-будівельному кооперативі та
житловий будинок у садівницькому
товаристві входять до складу спадщини.

Згідно з статтею 392 Цивільного кодексу
України власник майна може пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою.

Позов про визнання права власності - це
позадоговірна вимога власника майна
про констатацію перед третіми особами
факту приналежності позивачу права
власності на спірне майно.

Підтвердження в суді права власності
на майно здійснюється шляхом
підтвердження фактів, що свідчать про
володіння спірним майном на праві
власності або іншого речового права.

Відповідно до частини третьої ст.212
Цивільного процесуального кодексу
України суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що позов ОСОБА_1 до Київської
міської ради, третя особа Десята
Київська державна нотаріальна контора
про визнання права власності на
нерухоме майно в порядку спадкування
за законом є обґрунтованим та таким, що
підлягає задоволенню в повному обсязі,
суд задовольняючи позов приймає
рішення визнати за ОСОБА_1 право
власності на квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 43,7 кв., житловою
площею 27,4 кв.м, як спадкоємцем першої
черги за законом майна спадкодавця
ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 19-1 Закону України "Про кооперацію",
ст.7 Закону СРСР „Про власність в СРСР" (
в редакції чинній з 1 липня 1990 року),
ст.ст.15, 16 Закону України „Про
власність", ст.ст. 1217, 1218, 1268, 1276, 1296, 1297
Цивільного кодексу України, ст. 67
Закону України «Про нотаріат»,
Порядком вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, який затверджений
наказом Міністерства юстиції України 22
лютого 2012 року №296/5ст.ст. 1, 4, 10, 11, 15, 57, 60,
61, 208, 209, 212-215, 218, 224-226 Цивільного
процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Київської міської
ради, третя особа Десята Київська
державна нотаріальна контора про
визнання права власності на нерухоме
майно в порядку спадкування за законом
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 43,7
кв., житловою площею 27,4 кв.м, як
спадкоємцем першої черги за законом
майна спадкодавця ОСОБА_4, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду міста Києва шляхом
подачі апеляційної скарги через
Дніпровський районний суд міста Києва,
яка подається протягом десяти днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом 10-ти днів з дня отримання її
копії.

С у д д я