________________________________________________________________________
_________________________________________________
Справа № 520/4591/13-ц
Провадження № 2/520/3328/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2013 року

Київський районний суд м. Одеси в
складі:

головуючого - судді
Калініченко Л.В.

при секретарі
Голобородової В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом

ОСОБА_1

та ОСОБА_2

до ОСОБА_3

про визнання права власності на
автомобіль,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до
Київського районного суду м. Одеси з
позовом до ОСОБА_3 про визнання права
спільної сумісної власності на
автомобіль марки Chevrolet Aveo, 2007 року
випуску, кузов НОМЕР_1.

У судовому засіданні представник
позивачів позов підтримала та
пояснила, що у серпні 2010 році ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 стало відомо про продаж
автомобілю марки Chevrolet Aveo, 2007 року
випуску. В подальшому після зустрічі з
власником автомобілю стало відомо, що
вищезазначений автомобіль переданий
ОСОБА_3 у заставу банку АКІБ
«УкрСибБанк» в забезпечення виконання
грошового зобов'язання по договору про
надання споживчого кредиту та заставу
майна від 1 березня 2007 року. Між ними
була досягнута домовленість про продаж
даного автомобілю за суму еквіваленту
9000 доларів США. Так, суму еквівалентну
4000 доларів США ОСОБА_3 отримала на руки,
підписавши при цьому 7 вересня 2010 року
довіреність, згідно з якою надала право
ОСОБА_1 здійснювати дії щодо
експлуатації даного автомобіля, та з
цього часу автомобіль фактично
перейшов у володіння позивачів. Також
між ними була досягнута домовленість,
що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 будуть здійснювати
погашення кредитної заборгованості за
ОСОБА_3 за договором про надання
споживчого кредиту та заставу майна
від 1 березня 2007 року, укладеного між
ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСибБанк», а ОСОБА_3 у
свою чергу після погашення ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 кредиту здійснить
переоформлення даного автомобілю в
органах ДАЇ. У період з березня 2011 року
по червень 2012 року позивачами було
сплаченого на користь АКІБ
«УкрСибБанк» 4899 доларів 44 цента США. В
червні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
ОСОБА_3 з повідомленням про погашення
кредиту та проханням переоформити
автомобіль. Однак ОСОБА_3 свої
зобов'язання не виконала, автомобіль не
переоформила, більш того звернулася з
заявою до Шевченківського ВМ
Приморського РВ ОМУ НУМВС України в
Одеській області з заявою щодо
здійснення позивачами шахрайських дій
відносно позивачів. У зв'язку з чим
через деякий час автомобіль був
затриманий співробітниками ДАЇ та
переданий ОСОБА_3 На даний час ОСОБА_3
від зустрічей ухиляється та свої
зобов'язання щодо переоформлення
автомобілю не виконує у зв'язку з чим
позивачі були вимушені звернутися до
суду.

Представник відповідача позов не
визнала, у судовому засіданні пояснила,
що 1 березня 2007 року між АКІБ
«УкрСиббанк» та ОСОБА_3 був укладений
договір споживчого кредиту та заставу
майна № 0, згідно з умовами якого
ОСОБА_3 отримала грошові кошти у
розмірі 12279 доларів США та на
забезпечення виконання грошового
зобов'язання передала у заставу
автомобіль марки Chevrolet Aveo, 2007 року
випуску. З березня 2007 року по серпень 2010
року відповідачка належним чином
виконувала свої зобов'язання. У серпні
2010 року у відповідачки виникли
матеріалі труднощі у зв'язку з чим вона
звернулася до представника Банку з
приводу вирішення цього питання.
Представник Банка запропонував
відповідачці передати належний їй
автомобіль в оренду своїм знайомим.
Після зустрічі з ОСОБА_1 між ними була
досягнута домовленість, про те, що
ОСОБА_3 передає в оренду ОСОБА_1 в оренду
належний їй автомобіль, а ОСОБА_1
грошові кошти за користування даним
автомобілем буде перераховувати в Банк
у рахунок погашення кредиту. 7 вересня
2010 року вони зустрілися у приватного
нотаріуса Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_4, з метою
укладення договору оренди
транспортного засобу,однак у зв'язку з
тим, що ОСОБА_1 не зміг представити
ідентифікаційний код, нотаріус не зміг
посвідчити даний договір, у зв'язку з
чим ОСОБА_3 підписала довіреність,
згідно з умовами якої надала право
ОСОБА_1 здійснювати дії тільки щодо
експлуатації даного автомобіля. У
червні 2012 року до ОСОБА_3 зателефонував
громадянин ОСОБА_2, який запропонував
їй продати належний автомобіль,
оскільки вона не знала громадянина
ОСОБА_2 та ніколи не мала наміру
продавати автомобіль, вона звернулася
до ОСОБА_5 з проханням повернути
належний їй транспортний засіб. Однак
ОСОБА_1 автомобіль не повернув у зв'язку
з чим вона вимушена була звернутися до
правоохоронних органів з відповідною
заявою, та тільки за їх допомогою
автомобіль був повернутий у власність
ОСОБА_3

Вислухавши пояснення представників
позивачів, відповідача, свідка,
вивчивши матеріали справи, суд вважає
позов не підлягаючим задоволенню.

У судовому засіданні встановлено, що 1
березня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк»
та ОСОБА_3 був укладений договір
споживчого кредиту та заставу майна №
0, згідно з умовами якого ОСОБА_3
отримала грошові кошти у розмірі 12279
доларів США та на забезпечення
виконання грошового зобов'язання
передала у заставу автомобіль марки
Chevrolet Aveo, 2007 року випуску.

7 вересня 2010 року ОСОБА_3 підписала
довіреність, яка була посвідчена
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
згідно з якою надала право ОСОБА_1
здійснювати дії щодо експлуатації
автомобілю Chevrolet Aveo, 2007 року випуску,
кузов НОМЕР_1, належного ОСОБА_3 на
підставі свідоцтва про реєстрації
транспортного засобу № НОМЕР_2,
виданого РЕВ 1-го МРВ ДАЇ ГУ-УМВС
України в Одеській області 22 лютого 2007
року.

Представник позивача у судовому
засіданні наполягала, що 7 вересня 2010
року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, ОСОБА_2 був
укладений договір купівлі-продажу
даного автомобілю, у зв'язку з тим, що
ОСОБА_3 відмовляється від укладення
договору у встановленому законом
порядку, просила визнати за позивачами
право власності на даний автомобіль.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних або юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

В якості доказів укладення договору
купівлі-продажу представником
позивача надані: копія довіреності від
7 вересня 2010 року, копії квитанції, які
свідчать про внесення грошових коштів
на погашення кредиторської
заборгованості на загальну суму 4846
доларів 04 центів США, та допитаний
свідок ОСОБА_7

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до положень ст. 328 ЦК України
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів.

Згідно п. п. 4,5 ст. 203 ЦК України правочин
має вичинятися у формі, встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України у
письмовій формі належить вчиняти
правочини фізичних осіб між собою на
суму, що перевищує у двадцять і більше
разів розмір неоподаткованого
мінімуму доходів громадян.

Ч. 1 ст. 210 ЦК України передбачено, що
правочин підлягає державній
реєстрації лише у випадках
встановлених законом. Такий правочин є
вчиненим з моменту його державної
реєстрації.

Питання реєстрації та обліку
транспортних засобів врегульоване
спеціальним законом України «Про
дорожній рух», Правилами державної
реєстрації та обліку автомобілів,
автобусів, а також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, затверджених
постановою КМУ № 1388 від 7 вересня 1998
року (надалі Правила), так п. 8 Порядку
державної реєстрації (перереєстрації)
зняття з обліку автомобілів, автобусів,
а також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок і моделей,
причепів, напівпричепів, мотоколясок,
інших прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, передбачено, що:
правомірність придбання транспортних
засобів, вузлів і агрегатів, які мають
ідентифікаційні номери,
підтверджується документами,
скріпленими підписом відповідно
посадової особи і печаткою, виданими
суб'єктами підприємницької діяльності,
судами, нотаріусами, органами
соціального захисту населення,
підрозділами ДАЇ, а також угодами
укладеними на товарних біржах.

З положень ст. ст. 638-640, 655 ЦК України
вбачається те, що договір вважається
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов. Істотними умовами договору є
умови про предмет договору, умови, що
визначені законом як істотні або є
необхідними для договорів даного типу,
а також усі ті умови, щодо яких за
діючим законодавством для угод про
купівлю-продаж автомобілів не є
обов'язковою нотаріальна форма
оформлення.

Однак у судовому засіданні
встановлено, що позивачами не
доведений факт укладення договору
купівлі-продажу даного автомобіля, так
в позовній заяві та у судовому
засіданні представник позивача
посилалися, що ціна автомобілю була
визначена у розмірі 9000 доларів США, та
що частину у розмірі 4000 доларів США
позивачі передали відповідачці, однак
будь-якого доказу у підтвердження
даного доводу не надали.

Щодо копій квитанцій, які свідчать про
сплату грошових коштів по кредитному
договору, суд вважає за необхідне
зазначити наступне, так у деяких
квитанціях платником зазначена ОСОБА_3,
крім того представник відповідача у
судовому засіданні стверджувала, що
дані грошові кошти сплачувалися ОСОБА_5
за користування автомобілем, тобто за
фактично укладенням договором оренди
транспортного засобу, а у
відповідності до ч. 4 ст. 60 ЦПК України
передбачено, що доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях, тому на
думку суду факт виплати ОСОБА_1
грошових коштів за кредитним договором
по зобов'язанням ОСОБА_3, не є
безперечним доказом виплати частинами
грошових коштів саме за купівлю
транспортного засобу, а не за його
оренду, як стверджувала відповідачка.

При викладених обставинах суд
вважає, позивачами не доведений факт
досягнення згоди щодо усіх істотних
умов договору купівлі-продажу
автомобілю, тобто укладення договору
купівлі-продажу транспортного засобу.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 212 - 215 ЦПК
України, Правилами державної
реєстрації та обліку автомобілів,
автобусів, а також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, затверджених
постановою КМУ № 1388 від 7 вересня 1998
року, ст.ст. 203, 207, 215, 220, 638, 655 ЦК України,
суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання права власності на
автомобіль залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційний суд Одеської області
шляхом поданням до Київського
районного суду м. Одеси апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Головуючий
Калініченко Л. В.