Справа № 2/408/218/13
№408/614/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

30 вересня 2013 року
смт.Біловодськ

Біловодський районний суд
Луганської області

в складі : головуючого - судді
Карягіної В.А.

при секретарі- Лігус
Н.О.

розглянувши у судовому засіданні у
залі суду в с.Біловодськ цивільну
справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, Біловодської державної
нотаріальної контори Луганської
області про визнання заповіту
недійсним,-

в с т а
н о в и в :

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися
до суду з позовом про визнання
недійсним заповіту, який склав їх
батько, ОСОБА_4,20.09.2012року, яким він в
квартиру АДРЕСА_1 заповідав старшій
дочері, ОСОБА_3 , оскільки при
складанні заповіту державним
нотаріусом Поляком Д.В. були порушені
вимоги щодо його форми та у зв*язку з
сумнівами в дієздатності померлого.

В суді до останнього судового
засідання , яке відбулося 30.09.2013року,
інтереси ОСОБА_1 представляв за
довіреністю ОСОБА_6, який вказав щодо
невідповідності заповіту вимогам ЦК
України, а саме, що в заповіті
державним нотаріусом не повністю
вказане саме своє особисте ім*я та
по-батькові, при складанні заповіту
людиною, який є частково недієздатним
в силу віку, ОСОБА_4 на час складання
заповіту було 84 роки, обов*язково
повинні бути присутніми опікуни або
особи, які за ним доглядали, в заповіті
повинні бути вказані всі спадкоємці,
які мають право на спадок, а вказана
лише ОСОБА_3, ОСОБА_4 був неадекватною
людиною при прийнятті рішень,страдав
на невростенію, що підтверджують його
творческі здібності, але представник
ОСОБА_6 відмовився від виклику
державного нотаріуса Поляка, який
реєстрував заповіт, а також не вважав
необхідним проведення експертизи для
визначення стану здоров*я ОСОБА_4 на
час складання заповіту. Також
представник ОСОБА_6 вказав на
порушення, яке буцім-то було допущено
при лікуванні ОСОБА_4 в Біловодській
ЦРБ, відсутність даних розтину після
смерті, відмова в розтині, про сумніви
в необхідності негайного поховання
ОСОБА_4 донькою ОСОБА_3 та інше, що є, на
його думку, підставою для визнання
заповіту недійсним.

26.09.2013року довіреність на
представництво інтересів у судових
органах України будь-якої ланки та
оформлення спадкових прав на майно,
яке залишилося після смерті ОСОБА_4,
виданного на ім*я ОСОБА_6, за заявою
ОСОБА_1 скасовано. В суді 30.09.2013року
позивач ОСОБА_1 вимогу про визнання
заповіту недійсним підтримала з тих
підстав, що ОСОБА_4 склав заповіт під
тиском слів та дій відповідачки
ОСОБА_3, тобто, його волевиявлення під
час складання заповіту не було вільним
та не відповідало його волі. Вказала, що
її батько, ОСОБА_4, як літня людина
,останнім часом хворів , тому
періодично лікувався в різних медичних
закладах. Батько був шановна людина в
районі, писав та видавав книги, був
цілком дієздатною особою. Вона
постійно з ним спілкувалися по
телефону, а в разі можливості-
приїжджала до нього. У 2002 році він
написав всім дітям листа, в якому
висловив свою думку щодо спадка, яке
залишиться після його смерті, бажав,
щоб воно було поділено між всіма 4
дітьми порівну. Він був дієздатною
особою, але вважає , що старша сестра,
ОСОБА_3, яка проживала в Біловодську
поблизу з батьком, шантажувала його тим
, що лише вона буде за ним доглядати в
разі його хвороби, а інші діти ні , тим
самим спонукавши його до складання
заповіту на її користь. Крім того,
вважає підставою для визнання
заповіту недійсним той факт, що в
заповіт нотаріусом не були внесені всі
спадкоємці, які є пенсіонерами та
інвалідами 1 та 2 групи, з заповітом під
час його складання не були ознайомлені
всі діти спадкоємця. Нотаріусом не було
батьку роз*яснені всі його права або
обов*язки при складанні заповіту, але
доказів тому у неї немає. Додала, що
вважають негативною поведінку сестри
ОСОБА_3,яка не сказала правду про
заповіт, запевнила ОСОБА_1 про його
відсутність ще у вересні 2012року, коли
племінниця в вересні 2012року їй
повідомила, що батько відписав
квартиру старшій сестрі. Вони не
бажали ставити батьку питання щодо
спадку, вважали це не вірним щодо нього.
Цей позов надали до суду для подальшого
справедливого поділу спадку між всіма
спадкоємцями.

Позивач ОСОБА_7 підтримав позовні
вимоги про визнання заповіту
недійсним, вказавши, що в вересні
2012року, після складання батьком
заповіту, він бачив у нього на серванті
документ, який був схожий на заповіт,
але його не читав. Батьтко був
дієздатною особою, розумів значення
своїх дій, але хвилювався кожний раз
,коли його думку не сприймали інші,
сердився на це, що свідчить про його
нервову возбудимість і необхідність
присутності при складанні заповіту
сторонніх осіб з числа спадкоємців,
якщо б він був присутнім при складанні
заповіту, батько б ніколи не заповів
свою квартиру ОСОБА_3, а поділив би
спадок порівну між всіма дітьми.
Вважає, що старша сетра ОСОБА_3
шантажувала батька і наполягла на
складання заповіту на свою користь.,
оскільки завжди була корисливою
людиною, але доказів цього у нього
немає. Також добавив, що батько не раз
висловлювався щодо спадку, який він
оформить на одну дитину, а «далі будете
ділити як самі захочете».

Представник відповідача ОСОБА_8 в суді
позов не визнав з підстав його
необгрунтованості. В поясненнях
вказав, що сумніватися в дієздатності
ОСОБА_4 не було підстав, у свої 84 роки
він був діяльною людиною, писав та
видавав книги, проводив зустрічи з
читачами, зустрічався з ветеранами та
інше. В жовтні 2012року у нього відбулася
презетація його останньої книги, де він
особисто виступав з промовою, що
свідчить про його здоровий психічний
стан. Про наявність заповіту на свою
користь ОСОБА_3 узнала напередодні
смерті батька, ОСОБА_4, а не одразу
після його складання, як показують
позивачі. Крім того, представник
відповідача показав в суді, що позивачі
дуже рідко приїжджали до
батька,оскільки проживали на відстані
від нього, до нього постійно приходила
старша його донька ОСОБА_3, але особисто
ОСОБА_4 опіки не потребував, так як був
психічно здоровою людиною, сам себе
обслуговував, готував їжу, водив
автомобіль та інше. Позивач ОСОБА_7
особисто супроводив батька до лікарні,
спілкувався з ним напередодні, знав про
його стан здоров*я. Одразу після смерті
ОСОБА_4, саме для запобігання сварок
між спадкоємцями про поділ спадку,
він, ОСОБА_8, склав список майна, яке
було у ОСОБА_4 на час його життя , це
майно не охоплено заповітом і підлягає
поділу між спадкоємцями за законом.

Відповідач - державний нотаріус
Біловодської державної нотаріальної
контори Анхонін О.О. позов до державної
нотаріальної контори не визнав,
вказавши, що по справі відсутні доказі
того, що під час складання заповіту
ОСОБА_4 не розумів значення своїх дій,
був недієздатним, волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі. Спірний заповіт
по формі відповідає вимогам закону ,
складений без порушень Інструкції .
Крім того пояснив, що нотаріусом не
приймалося постанови щодо позбавлення
недієздатних спадкоємців, дітей
ОСОБА_4, їх обов*язкової частки у
спадщині.

Свідок ОСОБА_10, син позивача
ОСОБА_7, пояснив в суді, що 5 грудня
2012року від батька він узнав про поганий
стан здоров*я діда, ОСОБА_4 Приїхавши до
нього, побачили діда, який лежав на
кроваті, дуже важко дихав, на ногах
бачив пятна синюшного кольору, але про
наявність у нього онкологічного
захворювання він не знав. Перед цим
бачив діда 11 серпня 2012року, він
керував автомобілем та був цілком
здоровою , дієздатною людиною.

Аналогічні поясненні дав в суді свідок
ОСОБА_11, онук ОСОБА_4 та син ОСОБА_7, який
вказав, що за тиждень до смерті він
спілкувався по телефону з дідом, він
скаржився на погіршення стану здоров*я,
розмова була жвава, дід все розумів, що
казав. Підстав вважати, що в вересні
2012року ОСОБА_4 був не у своєму розумі, не
розумів значення своїх дій у нього
немає.

Свідок ОСОБА_12, лікар-терапевт
Біловодської ЦРБ пояснила в суді, що
поступив ОСОБА_4 в лікарню в
незадовільному стані, він останні
кілька років страждав на хронічний
бронхіт, 15 листопадла 2012року у нього
виявили фіброзну зміну, патологію в
предстатевій залозі, були скарги на
болі в області правого підребір*я ,
виявлено онкологічне захворювання, у
зв*язку з чим для зняття болі вона
призначила йому ін*єкції наркотичного
засобу промедол. Він сам просив
виписати його з лікарні, так як вдома
буде краще.

Свідок ОСОБА_7 , син померлого ОСОБА_4,
пояснив в суді, що спілкувався з
батьком останній раз перед тим, як
батьку лягти в лікарню. Він був цілком
дієздатним, розумів значення своїх дій
та поступків. Але за характером він те,
що задумав, ніколи не змінював, даже
якщо був неправий., ніхто не міг на
нього, його думку вплинути та її
змінити . Він незадоволений тим, що їх
сестра, ОСОБА_3 сама, без їх відома,
поховала батька.

Свідок ОСОБА_13 пояснив в суді, що знав
ОСОБА_4 з 1968 року, разом працювали в
органах ДАІ. З віком його стан здоров*я
погіршувався, але ніяких відхилень в
психічному стані ОСОБА_4 не було. Він
писав книги, видавав їх. В жовтні 2012року
у нього була презентація його
останньої кнги, де він, свідок,
виступав з річчю.Перед святкуванням
дня міліції в листопаді 2012року він
заїжджав до ОСОБА_4 для вирішення
питання щодо його участі у святкуванні,
але останній скаржився на стан
здоров*я, у зв*язку з чим не міг бути
присутнім на святі.

Свідок ОСОБА_14 пояснив в суді, що знав
ОСОБА_4 з дитинства, а потім став його
сусідом по під*їзду, кожного дня він з
ним спілкувався, знає всіх його рідних.
Він скаржився на дітей, що не приїздять
до нього, одна лише ОСОБА_3 постійно
навідувала його.В листопаді він
відвозив ОСОБА_4 до лікарні і в його
присутності померлий казав своїй
дочці , ОСОБА_3, що він їй зробив на день
народження подарунок, коробку цукерок,
яка лежить на серванті в його квартирі .
Після його поховання ОСОБА_3 йому
сказала, що в цій коробці цукерок лежав
заповіт батька. В грудні 2012року йому
подзвонив ОСОБА_4 та попросив забрати
його з лікарні, оскільки по пільгах
йому ліки не видають, а по повній ціні
він не має грошей на придбання ліків.
Може підтвердити той факт, що ОСОБА_4
дуже важко було переконати , якщо він
щось надумав собі,даже якщо він не
правий.Такий був характер у нього.

Вислухавши пояснення сторін, свідків,
дослідивши письмові докази, оглянув
амбулаторну карту хворого ОСОБА_4,
стаціонарні картки хворого ОСОБА_4 під
час його лікування 03.08.2010року у шпиталі
ветеранів ВВв, 23.11.2012року в
Біловодській ЦРБ, суд вважає позов
таким, що не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Виходячи з положення ст.6 Конвенції про
захист прав і основоположних свобод ,
кожен при вирішенні питання щодо його
цивільних прав і обов*язків має право
на справедливий судовий розгляд.

Згідно до ст. 10,11 ЦПК України сторони та
інші особи, які приймають участь у
справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Особа, яка
бере участь у справі, розпоряджається
своїми правами щодо предмета спору на
власний розсуд. Суд розглядає справу в
межах заявлених вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

В суді встановлено, що 20 вересня 2012
року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, діючи
добровільно і перебуваючи в здоровому
розумі та в ясній пам*яті, розуміючи
значення своїх дій, попередньо
ознайомлений нотаріусом з приписами
цивільного законодавства, а саме
ст..ст. 207,1233-1236,1241,1248,1253-1255,1307 ЦК України,
склав заповіт, за умовами якого
квартиру АДРЕСА_2, заповідав ОСОБА_3,1947
року народження .Заповіт посвідчено
20.09. 2012 року державним нотаріусом
Біловодської державної нотаріальної
контори Поляком Д.В. в реєстрі за № 611.
Даний заповіт був особисто прочитаний
та підписаний заповідачем ОСОБА_4, про
що він поставив свій підпис, в
дійсності якого ніхто з позивачів не
сумнівається. Особу заповідача
встановлено, дієздатність його
перевірена нотаріусом.( арк..спр.14).

Статтею 1233,1235,1236 ЦК України
передбачено, що заповіт є особистим
розпорядженням фізичної особи на
випадок своєї смерті. Заповідач може
призначити своїм спадкоємцем одну або
кілька фізичних осіб, незалежно від
наявності у нього з цими особами
сімейних, родинних відносин, а також
інших учасників цивільних відносин.
Заповідач може без зазначення причин
позбавити права на спадкування
будь-яку особу з числа спадкоємців за
законом. У цьому разі особа не може
одержати право на спадкування.
Заповідач має право скласти заповіти
щодо усієї спадщини або її частини.

Згідно ст.. 1257 ЦК України за позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Положеннями ст..203 ЦК України
встановлено загальні вимоги,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину. Зокрема, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Так, заповіт, складений 20.09.2012 року
ОСОБА_4, відповідає вимогам
законодавства щодо його складання,
підписання та посвідчення. Судом не
виявлено порушень законодавчих норм
при складанні спірного заповіту з боку
заповідача, відповідача, нотаріуса.

Інструкцією про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 3 березня 2004 року №
20/5, зареєстрованим в Міністерстві
юстиції України 3 березня 2004 року за №
283/8882, не передбачена обов*язковість
державного нотаріуса при засвідченні
заповіту повністю вказувати своє ім*я
та по-батькові, у зв*язку з чим
підставу для визнання заповіту
недійсним, а саме- написання своїх
імені та по-батькові в скороченому
вигляді - Поляк Д.В. , суд вважає
надуманою, не обгрунтованою.

Доводи представника позивача ОСОБА_6
про наявність у ОСОБА_4 з 2004 року
психічного або неврологічного
розладу, посилаючись на запис у
амбулаторній карті щодо наявності у
нього неврастенії, що дає підстави
вважати його частково недієздатним , і
з цього приводу необхідність
присутності при складанні заповіту
опікунів чи оглядальників суд вважає
необґрунтованими, оскільки наявна у
справі медична документація, яка була
оглянута в судовому засіданні, не несе
в собі відомостей щодо будь-якого
погіршення психіатричного стану
ОСОБА_4, що впливало на його здатність
усвідомлювати свої дії та керувати
ними.

Доводи позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_7,
представника позивача ОСОБА_6 про
вплив відповідачки ОСОБА_3 на думку
батька, ОСОБА_4 , щодо розподілу
спадкового майна, щодо складання
заповіту на користь відповідачки , суд
також вважає необґрунтованим,
оскільки не підтверджений жодним
доказом.

Під час судового слідства представник
позивача ОСОБА_6 від призначення
експертизи для визначення психічного
та фізичного стану здоров*я ОСОБА_4 на
час складання заповіту відмовився,
позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_7 також не
заявлялося клопотання про призначення
даної експертизи, у зв*язку з чим
відповідно до наявних у справі доказів
у суду немає підстав вважати ОСОБА_4
недієздатним на час складання спірного
заповіту.

Посилання позивачів на лист ОСОБА_4,
датованого 2002 роком, де він буцім-то
вирішив поділити все своє майно
порівну між всіма дітьми, тому
викладене в спірному заповіті не
відповідало його волі, суд не бере до
уваги, оскільки в даному листі, який
залучений до матеріалів справи на арк..
51-65, особа описує ставлення всіх його
дітей до себе, про своє життя з їх
матір*ю, і описує варіанти розподілу
майна, яке нажито ним з їх матір*ю під
час їх спільного життя, де в п.4 (
арк..спр.64) вказує про можливість
залишення заповіту на одну особу і
поділу його між всіма дітьми. Коли був
написаний цей лист та ким з листа не
видно. Якщо ж брати до уваги, що цей
лист написаний саме ОСОБА_4, то після
написання даного листа пройшло 12 років
і свою волю ОСОБА_4 виклав в спірному
заповіті.

Згідно ч. 4 ст.60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до ч. 3 ст.10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачами не було надано суду
достатніх та необхідних доказів на
підтвердження своєї правової позиції,
доказів про особливий стан ОСОБА_4під
час складення заповіту, а посилання на
вік ОСОБА_4 , як на підставу його
недієздатності, є безпідставним.

Таким чином, на підставі наданих
сторонами доказів суд приходить до
висновку щодо недоведеності
позивачами доказів та підстав для
визнання заповіту, складеного ОСОБА_4
Андрієвичем 20.09.2012року недійсним, у
зв*язку з чим в задоволенні позову слід
відмовити.

Також не підлягає задоволенню позовні
вимоги , пред*явлені саме до державного
нотаріуса Біловодської державної
нотаріальної контори Луганської
області, оскільки державний нотаріус
не є належним відповідачем у даній
справі, так як він лише фіксував волю
заповідача 20.09.2012року, та не є
спадкоємцем за заповітом і не має
інтересу при вирішенні даної справи.

Керуючись викладеним, на підставі ст..
ст.ст.10,11,60,88, 212-215 ЦПК України, ст.1247,
1248,1253 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог про
визнання заповіту недійсним ОСОБА_1,
ОСОБА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Луганської області через
Біловодський районний суд шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня проголошення рішення .

Суддя

В.А.Карягіна

Біловодського районного суду

Луганської області