РІШЕННЯ

Іменем України

26.12.2013 Франківський районний суд м.
Львова в складі:

головуючого - судді
Дячишин В.Ф.

при секретарі
Довба Ю.І.

з участю позивача
ОСОБА_1

представника відповідача
Стецури У.Б.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
УДАІ ГУ МВСУ у Львівській області про
стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в

Позивач звернувся до Франківського
районного суду м. Львова із позовом про
стягнення моральної шкоди, мотивуючи
свій позов тим, що протягом 2009-2010 р.р.
його неодноразово незаконно
затримували та притягали до
адміністративної відповідальності.
Вказує, що працівниками УДАІ ГУ МВСУ у
Львівській області виносились
постанови про притягнення його до
адміністративної відповідальності за
порушення правил дорожнього руху. Дані
постанови позивач оскаржив і такі
визнані судом неправомірними, а тому
дії відповідача щодо незаконного
притягнення його до адміністративної
відповідальності завдали йому
моральну шкоду, яку останній оцінює у
розмірі 10000 грн. Покликається на те, що
внаслідок неправомірних дій
відповідача, йому завдано незручностей
у побуті, оскільки він був змушений
витрачати свій час на збирання доказів
та документів необхідних для звернення
у суд, внаслідок чого його було
позбавлено можливості виїхати для
відпочинку та лікування з приводу
хвороби, завданої під час проходження
військової служби. Просить позов
задовольнити, та стягнути з
відповідача завдану йому моральну
шкоду та понесені судові витрати.

Представник відповідача через
канцелярію суду подав письмові
заперечення на позов ОСОБА_1, у яких
зазначає, що позивачем жодним чином не
доведено факту заподіяння йому
моральної шкоди, яка зокрема полягає у
моральних стажданнях. Окрім того,
зазначає, що визначення характеру,
глибини та тривалості моральних
страждань, відповідно до Інструкції
про призначення та проведення судових
експертиз і Науково-методичних
рекомендацій з питань підготовки та
призначення судових експертиз,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України № 53 від 08.10.1998 р.,
зареєстрованого у Міністерстві
юстиції України 03.11.1998 р. за № 705/3145,
повинно визначатися шляхом проведення
комплексної психолого-психіатричної
експертизи, якою визначається
наявність моральної шкоди та можливий
розмір грошової компенсації за завдані
страждання. Підтвердженням заподіяної
моральної шкоди має бути висновок
експерта. Голослівні твердження
позивача про заподіяння йому моральної
шкоди у розмірі 10000 грн. не підтверджені
жодними доказами. Окрім того,
необхідність проведення такої
експертизи підтверджується п.9
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р., де
зазначено, що «розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань та з урахуванням
інших обставин». Вважає позов
безпідставним та таким, що не підлягає
до задоволення.

В судовому засіданні позивач підтримав
свої позовні вимоги, з підстав
викладених у позовній заяві, просив
позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечила, з підстав викладених у
письмових запереченнях, просила у
задоволенні позову відмовити, оскільки
такий є безпідставним.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши
матеріали справи, суд вважає, що позов
не підлягає задоволенню.

У судовому засіданні встановлено, що за
позовом ОСОБА_1 постановою Галицького
районного суду м. Львова від 24.09.2009 р.
скасовано постанову № 095015 від 15.05.2009 р.
про притягнення до адміністративної
відповідальності ОСОБА_1 за ст. 122 КУпАП.
Постановою Галицького районного суду
м. Львова від 23.12.2010 року скасовано
постанову № 152110 від 16.06.2010 р. про
притягнення до адміністративної
відповідальності ОСОБА_1 за ст. 122 КУпАП.
Постановою Галицького районного суду
м. Львова від 23.12.2010 року скасовано
постанову № 260120 від 09.05.2010 року про
притягнення до адміністративної
відповідальності ОСОБА_1 за ст. 122 КУпАП.

Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму
Верховного суду України № 4 від 31
березня 1995 року «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
шкоди» під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Відповідно до чинного
законодавства моральна шкода може
полягати, зокрема: у приниженні честі,
гідності, престижу або ділової
репутації, моральних переживаннях у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, у
порушенні права власності (в тому числі
інтелектуальної), прав, наданих
споживачам, інших цивільних прав, у
зв'язку з незаконним перебуванням під
слідством і судом, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, порушенні
стосунків з оточуючими людьми, при
настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до п.5 Постанови
Пленуму Верховного суду України № 4 від
31 березня 1995 року «Про судову практику
в справах про відшкодування моральної
шкоди» відповідно до загальних
підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Визначення характеру, глибини та
тривалості моральних страждань,
відповідно до Інструкції про
призначення та проведення судових
експертиз і Науково-методичних
рекомендацій з питань підготовки та
призначення судових експертиз,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України № 53 від 08.10.1998 р.,
зареєстрованого у Міністерстві
юстиції України 03.11.1998 р. за № 705/3145,
повинно визначатися шляхом проведення
комплексної психолого-психіатричної
експертизи, якою визначається, зокрема
наявність моральної шкоди та можливий
розмір грошової компенсації за завдані
страждання. Підтвердженням заподіяної
моральної шкоди має бути висновок
експерта. Позивачем натомість не
надано доказу на підтвердження
заподіяння йому моральної шкоди у
розмірі 10000 грн.

У п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р.
зазначено, що «розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань та з урахуванням
інших обставин».

Відповідно до ч.1 ст.1176 ЦК України, шкода
завдана фізичній особі внаслідок її
незаконного засудження, незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності, незаконного
застосування як запобіжного заходу
тримання під вартою або підписки про
невиїзд, незаконного затримання,
незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту чи виправних робіт,
відшкодовується державою у повному
обсязі незалежно від вини посадових і
службових осіб органу дізнання,
попереднього слідства, прокуратури або
суду. Викладені у даній статті підстави
відшкодування шкоди не поширюються на
зазначені у позові правовідносини, у
зв"язку з чим суд вважає позов
безпідставним.

Суд вважає безпідставними покликання
позивача на нанесену йому відповідачем
моральну шкоду і з тих підстав, що
оскільки під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб, однак, в ході судового
розгляду не встановлено наявність
такої шкоди, протиправність діянь
відповідача, якими на думку позивача,
йому заподіяно моральну шкоду, а також
наявність причинного зв'язку між
нанесенням моральної шкоди та діями
відповідача і вину останнього в її
заподіянні.

Судом не береться до уваги, покликання
позивача на постанову
військово-лікарської комісії № 447 від
27.07.2000 року, як на доказ заподіяння йому
моральних страждань, оскільки дана
постанова свідчить лише про факт
наявності у позивача згаданої ним
хвороби, проте ця постанова не може
бути підтвердженням того, що внаслідок
дій відповідача позивачу завдано
моральну шкоду шляхом позбавлення його
можливості лікуватися. Позивачем не
надано жодних доказів на підтвердження
його покликань про відсутність
можливості та необхідності лікуватись
з приводу наявних захворювань у зв"язку
з неправомірними діями працівників
відповідача.

Позивачем не наведено доказів, щодо
незаконного затримання його
працівниками міліції, а щодо
незаконного притягнення до
адмінвідповідальності та накладення
стягнень у виді штрафу, то він
скористався правом на звернення з
адміністративним позовом до суду.
Постановленими рішеннями , а саме
постановою Галицького районного суду
м. Львова від 24.09.2009 р. скасовано
постанову № 095015 від 15.05.2009 р. про
притягнення до адміністративної
відповідальності ОСОБА_1 за ст. 122 КУпАП,
Постановою Галицького районного суду
м. Львова від 23.12.2010 року скасовано
постанову № 152110 від 16.06.2010 р. про
притягнення до адміністративної
відповідальності ОСОБА_1 за ст. 122 КУпАП,
Постановою Галицького районного суду
м. Львова від 23.12.2010 року скасовано
постанову № 260120 від 09.05.2010 року про
притягнення до адміністративної
відповідальності ОСОБА_1 за ст. 122 КУпАП.
Виходячи із змісту ч.1 ст. 1176 ЦК України,
звернення позивача за захистом
порушеного права до суду з позовами про
скасування постанов про притягнення до
адміністративної відповідальності ,
збирання з цією метою доказів по
справі, витрата часу на участь в
судових засіданнях не носить
характеру моральних страждань.

За наведених підстав суд приходить
висновку, що в позові слід відмовити за
безпідставністю позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 23, ч.1 ст.1176 ЦК
України, ст.ст. 10, 11, 57-60,212-215, 223 ЦПК
України, суд, -

в
и р і ш и в :

В позові відмовити за безпідставністю
позовних вимог.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Львівської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя
Дячшин В.Ф.