АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2959/13Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 19, 24 Токова С.Є.
Доповідач в апеляційній інстанції
Охріменко Н. І. РІШЕННЯ
11 грудня 2013 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Охріменко Н. І. суддів
Скіць М. І. , Захарова А. Ф. при
секретарі Котолуп А.В. розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті
Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на
рішення Соснівського районного суду
міста Черкаси від 14 травня 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про
стягнення боргу,

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
представника відповідача, колегія
суддів, -

в с т а н о в и л а :

В квітні 2011 року ОСОБА_6 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення
боргу, мотивуючи свої вимоги тим, що 20
червня 2008 року Соснівським районним
судом м. Черкаси було розірвано шлюб та
здійснено розподіл майна між нею та
відповідачем. Згідно вказаного рішення
за позивачкою було визнано право
власності на квартиру АДРЕСА_1, а за
відповідачем на інше майно, в тому
числі на гараж АДРЕСА_2

Між позивачкою та відповідачем було
укладено усну домовленість, згідно
якої після продажу квартири АДРЕСА_1,
яка належить позивачці на праві
приватної власності, відповідач
сплатить їй суму у розмірі 7 000 доларів
США за автомобільний гараж, який за
рішенням суду залишився за ним. Вказана
угода була письмово укладена 17 травня
2008 року. На виконання взятих на себе, за
розпискою, зобов'язань, позивачка 16
листопада 2010 року здійснила відчуження
належної їй на праві приватної
власності квартири, що підтверджено
договором купівлі-продажу, який
посвідчено державним нотаріусом
Першої державної нотаріальної контори
Алєксєєвою І.Ю. ( зареєстровано в
реєстрі № 1-2595).

25 листопада 2010 року позивачка
звернулась до відповідача з вимогою
сплатити борг згідно розписки, однак
будь-якої відповіді не отримала.

20 грудня 2010 року позивачка вдруге
звернулась до відповідача з проханням
повернути борг, однак позитивної
відповіді не отримала.

Просила стягнути з відповідача борг в
сумі 7 000 доларів США, що еквівалентно 55
785, 10 грн. та судові витрати.

Дана справа неодноразово розглядалась
різними судовими інстанціями.

Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 14 травня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_6 через свого представника -
ОСОБА_9 звернулась з апеляційною
скаргою, в якій, посилаючись на
незаконність та необґрунтованість
рішення суду першої інстанції,
ухвалення з порушенням норм
матеріального права та неправильним
застосуванням норм процесуального
права, просить скасувати рішення
Соснівського районного суду м. Черкаси
від 14 травня 2013 року та ухвалити нове,
яким задовольнити в повному обсязі
позовні вимоги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з'явились в судове засідання,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення, виходячи з
наступного.

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції посилався на відсутність
доказів на підтвердження укладення
договору позики та на те, що розписка
про повернення коштів була написана
відповідачем з метою врегулювання
питань майнового характеру, які
виникли між сторонами в процесі
поділу майна подружжя, до ухвалення
судового рішення і яким такі питання
вирішені в повному об'ємі.

З такими висновками суду погодитись не
можна з підстав невідповідності
висновків суду обставинам справи та
неправильного застосування норм
матеріального та процесуального права,
що відповідно до п.п. 3,4 ст.309 ЦПК
України є підставою для скасування
рішення суду першої інстанції.

Судом встановлено і підтверджено
матеріалами справи, що 20 червня 2008 року
рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси шлюб сторін розірвано і
цим же рішенням суду проведено
розподіл майна між подружжям. За
позивачкою ОСОБА_6 визнано право
власності на квартиру АДРЕСА_1, а за
відповідачем ОСОБА_7- на інше майно, а
саме: автомобіль, причіп, човен та гараж
АДРЕСА_2. ( а.с.5-6).

З позовної заяви (а.с.3) вбачається, що
сторони домовились, що після продажу
ОСОБА_6 квартири (АДРЕСА_1), яка їй
належить на праві приватної власності,
відповідач ОСОБА_7 має сплатити їй
суму 7000,00 сім тисяч доларів США за
автомобільний гараж, який за рішенням
суду залишився за ним. Така угода була
письмово укладена 17 травня 2008
року(а.с.9). Ці обставини не спростовані
відповідачем.

16 листопада 2010 року на виконання взятих
на себе зобов'язань, позивачка ОСОБА_6
здійснила відчуження належної їй на
праві приватної власності квартири, що
підтверджується договором
купівлі-продажу, який посвідчено
державним нотаріусом Першої
Черкаської державної нотаріальної
контори та зареєстровано в реєстрі
№1-2595. (а.с.11) і в подальшому 25
листопада 2010 року та 20 грудня 2010 року
звернулась письмово до відповідача
про виконання ним взятих на себе
зобов'язань 17 травня 2008 року по
поверненню коштів(а.с.10,15),
обґрунтовуючи тим, що вона здійснила
відчуження і надала відповідачу
підтвердження цього факту.

Отримання вищевказаних листів
відповідачем підтверджується його
відповіддю від 01 грудня 2010 року (а.с.14),
із змісту якої вбачається, що
відповідач прямо вказує на себе, як на
боржника та на взяті зобов'язання. Цими
обставинами, які виникли фактично
через 2 роки після винесення рішення
суду від 20 червня 2008 року,
спростовується твердження
відповідача ОСОБА_7, з якими погодився і
суд першої інстанції, що розписка
була написана відповідачем з метою
врегулювання питань майнового
характеру, до ухвалення рішення суду, а
рішенням суду ці питання врегульовані
в повному об'ємі.

Аналізуючи вищенаведені обставини
справи та письмові докази - рішення
суду від 20 червня 2008 року, а також
письмову розписку відповідача про
зобов'язання віддати позивачці 7000,00
доларів США, колегія суддів вважає, що
між сторонами був укладений
правочин, спрямований на припинення
цивільних прав та обов'язків позивачки
щодо автомобільного гаража з
набуттям коштів за нього, зобов'язання
про повернення яких взяв на себе
відповідач. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК
України такі дії осіб є правочином.

Аналізуючи даний правочин відповідно
до вимог ст.203 ЦК України, судова
колегія приходить до переконання, що
при укладенні правочину від 17 травня 2008
року, були дотримані необхідні для
чинності правочину, загальні вимоги,
передбачені даною статтею. Відповідно
до ст.204 ЦК України недійсність даного
правочину законом не встановлена і
даний правочин недійсним судом не
визнавався, тобто даний правочин є
правомірним.

Даний правочин відповідно до ст.205 ЦК
України відповідає формі правочину та
способу волевиявлення і відповідно до
п.3 ч.1 ст.208 ЦК України вчинений у
письмовій формі.

Твердження відповідача, що
зобов'язання за розпискою від 17 травня
2008 року були повністю врегульовані
рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 20 червня 2008 року,
спростовуються вищезгаданим листом
відповідача ОСОБА_7 від 01 грудня 2010 року
(а.с.14), в якому він прямо вказує на себе,
як на боржника та на взяті
зобов'язання.

Виходячи з встановлених та досліджених
обставин справи, колегія суддів вважає,
що 17 травня 2008 року між сторонами, за
їх домовленістю, виникли
правовідносини з поділу майна
подружжя, які перетворилися в інший
вид - позикове боргове зобов»язання,
відповідно до якого відповідач взяв на
себе зобов'язання сплатити позивачці
7000 доларів США. Автомобільний гараж за
рішенням суду був переданий
відповідачу, а позивачка відповідно
до розписки, здійснила всі дії,
пов'язані з реалізацією квартири
АДРЕСА_2, яка була їй виділена по
рішенню суду і надала на
підтвердження своїх дій, відповідачу,
договір купівлі-продажу квартири від 16
листопада 2010 року (а.с.11).

Відповідно до ст.1053 ЦК України за
домовленістю сторін борг, що виник із
договорів купівлі-продажу, найму майна
або з іншої підстави, може бути
замінений позиковим зобов»язанням.

Заміна боргу позиковим зобов»язанням
проводиться з додержанням вимог про
новацію і здійснюється у формі,
встановленій для договору позики
(стаття 1047 ЦК України).

Таким чином, борг,що виник між
сторонами при поділі майна, за
домовленістю сторін був замінений
позиковим зобов»язанням, тобто має
місце новація боргу.

Отже, враховуючи приведені вимоги
закону та викладене, судова колегія
приходить до висновку про необхідність
задоволення позовних вимог ОСОБА_6 в
повному об'ємі. Стягненню підлягає борг
в сумі 7000,0 доларів США еквівалентний
55785,10 грн. згідно курсу Національного
Банку України на час звернення
позивачки до суду. Про задоволення
саме такої суми боргу просила
позивачка в суді апеляційної
інстанції.

Згідно зі змістом ч.ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК
України стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. Якщо суд апеляційної або
касаційної інстанції, не передаючи
справи на новий розгляд, змінює рішення
або ухвалює нове, суд відповідно змінює
розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги задоволені на
суму 55 785, 10 грн., тому колегія суддів
вважає, що на користь позивача
підлягають задоволенню і вимоги щодо
відшкодування витрат, понесених на
сплату судового збору у розмірі 1978,94
грн. та витрат на інформаційно-технічне
забезпечення у розмірі 120 грн., оскільки
дана сума відповідатиме пропорційному
розподіленню відповідно до
задоволеної суми вимог та такий
розподіл судових витрат відповідатиме
вимогам діючого законодавства.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що доводи апеляційної скарги
є суттєвими і дають підстави для її та
скасування рішення суду першої
інстанції з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 -
задовольнити.

Рішення Соснівського районного суду
міста Черкаси від 14 травня 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про
стягнення боргу - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги ОСОБА_6 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 в
рахунок погашення заборгованості за
розпискою - 55 785, 10 грн.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6
судовий збір у розмірі 1978,94 грн. та
витрати на інформаційно-технічне
забезпечення у розмірі 120 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в касаційному
порядку протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :