Провадження №2/331/2629/13
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРА Ї Н И
Жовтневий районний суд м. Запоріжжя в
головуючого - судді
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Запоріжжя
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 , ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 про
визнання права власності, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 , ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 , ОСОБА_9
, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13
про визнання права власності. В
обґрунтування позовних вимог вказано
,що відповідно до договору дарування
від 12.09.1995 р. відповідач ОСОБА_14 є
власником 11/40 частини домоволодіння за
адресою : АДРЕСА_1. Співвласниками
домоволодіння за зазначеною адресою є
треті особи по справі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
, ОСОБА_5 , ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
ОСОБА_13 Позивач зазначає, що з жовтня
2001 року він користувався та
користується 11/40 частиною зазначеного
домоволодіння , оскільки відповідно до
розписки ,укладеної між позивачем та
ОСОБА_2, відповідач прийняв від
позивача суму в розмірі 5 000 грн. в
рахунок купівлі -продажу 11/40 частини
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1. З
часу придбання , а саме з 13.10.2001 року по
теперішній час позивач із сім'єю
проживає в зазначеній частині
домоволодіння, відкрито нею
користується вже на протязі 12 років.
Відповідач ОСОБА_2 в домоволодінні
АДРЕСА_1 не мешкає, в зв'язку з його
переїздом на постійне місце проживання
на територію Російської Федерації . З
часу виїзду відповідача з 2001 року і до
теперішнього часу позивач не має
жодних відомостей про його
місцезнаходження, жодного разу не
бачив. Посилаючись на зазначені
обставини, на норми ст. 344 ЦК України, з
урахуванням уточнених позовних вимог,
просить суд визнати за ним право
власності на 11/40 частину домоволодіння
АДРЕСА_1 в порядку набувальної
давності, скасувати реєстрацію права
власності відповідача .
В судове засідання представник
позивача надав суду заяву, в якій
просить суд розглядати справу без
його присутності, посилаючись на
обставини, викладені у позові, на
позовних вимогах наполягає і просять
суд їх задовольнити у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_14 у судове засідання
не з'явився, про час і місце судового
засідання повідомлений належним
чином, причину неявки відповідач суду
не повідомив, заперечень не надав,
повідомлений також через газету шляхом
оголошення у пресі. За клопотанням
представника позивача, суд ухвалює
рішення при заочному розгляді справи,
що відповідає положенням ст. 224 ЦПК
України.

Треті особи по справі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 , ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 , ОСОБА_9
, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 в
судове засідання не з'явились, про час
та місце судового розгляду повідомлені
належним чином. Їх неявка у судове
засідання не перешкоджає розгляду
справи, оскільки наявних в матеріалах
справи доказів достатньо для розгляду
її по суті. Заяв або клопотань, які б
перешкоджали розгляду справи за
відсутності третіх осіб до суду не
надходило.

Допитані у судовому засіданні свідки
ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_10 кожний окремо
підтвердили суду факт проживання з 2001
року позивача ОСОБА_1 в 11/40 частині
домоволодіння АДРЕСА_1, що належить
ОСОБА_14, також зазначили , що їм відомо
про те, що відповідач ОСОБА_14 в
зазначеному домоволодінні не мешкає,
можливо в зв'язку з його переїздом на
постійне місце проживання на територію
Російської Федерації . З часу виїзду
ОСОБА_14 з 2001 року і до теперішнього
часу, свідкі ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_10
не мають жодних відомостей про
місцезнаходження ОСОБА_14 , з 2001 року
жодного разу його не бачили. З восени
2001 року по теперішній час позивач
ОСОБА_1 відкрито користується та
володіє 11/40 частиною домоволодіння за
адресою : АДРЕСА_1 .

Розглянувши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню
виходячи з наступного.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на
підставу своїх вимог або
заперечень.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі ,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Підстави набуття права власності
визначені главою 24 ЦК України.
Відповідно до норм ст. 328 ЦК
України право власності набувається
на підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів та вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК
України особа, яка добросовісно
заволоділа чужим майном і продовжує
відкрито, безперервно володіти
нерухомим майном протягом десяти років
або рухомим майном - протягом п'яти
років, набуває право власності на це
майно (набувальна давність), якщо інше
не встановлено цим Кодексом.

Право власності за набувальною
давністю на нерухоме майно,
транспортні засоби, цінні папери
набувається за рішенням суду.

При цьому , слід враховувати ,що
добросовісність як одна із загальних
засад цивільного судочинства означає
фактичну чесність суб'єктів у їх
поведінці, прагнення сумлінно
захистити цивільні права та
забезпечити виконання цивільних
обов'язків. Позивач, як незаконний
володілець, протягом всього часу
володіння майном повинен бути
впевнений , що на це майно не
претендують інші особи, і він отримав
це майно з підстав, достатніх для того,
щоб мати право власності на нього. У
такому випадку при вирішенні питання
щодо визнання права власності на майно
в порядку набувальної давності слід
виходити з того, що задоволення таких
вимог можливе лише за наявності
необхідних умов, а саме:
добросовісності заволодіння,
відкритості, безперервності,
безтитульності володіння.

Крім того, за набувальною давністю може
бути набуто право власності на
нерухоме майно, яке не має власника, або
власник якого невідомий , або власник
відмовився від права власності на
належне йому майно та майно, що
придбане добросовісним набувачем і у
витребуванні якого його власнику було
відмовлено.

Відкритість володіння означає, що
особа не приховує свого статусу від
інших осіб, не приховує факту , що вона є
власником майна, але володіє і
користується таким майном як власник.
Тривалість володіння означає, що для
виникнення права власності на нерухоме
майно, особа повинна ним володіти
протягом 10 років.

Судом встановлено , що відповідачу
ОСОБА_14 на праві власності належить 11/40
частина домоволодіння АДРЕСА_1, що
підтверджується договором дарування,
посвідченого Четвертою Запорізькою
державною нотаріальною конторою від
12.09.1995 р. , р.№ 2-2828.

Співвласниками домоволодіння за
зазначеною адресою є: ОСОБА_3 , ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
ОСОБА_13

13.10.2001 р. між позивачем ОСОБА_1 та
відповідачем ОСОБА_2 укладено
розписку про отримання відповідачем
від позивача суми в розмірі 5 000 грн.
в рахунок купівлі -продажу 11/40 частини
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, що
належить на праві власності
відповідачу.

Відповідно до довідки голови
квартального комітету № 6 Жовтневого
району м. Запоріжжя від
20.10.2013 р. позивач ОСОБА_1 мешкає за
адресою: АДРЕСА_1, в частині дома літ .А
з жовтня 2001 року по теперішній час із
сім'єю. ОСОБА_14 не мешкає за зазначеною
адресою з 1997 року.

Як зазначає позивач, з жовтня 2001 року
він відкрито користується зазначеною
частиною домоволодіння за адресою :
АДРЕСА_1, оскільки вважає себе законним
власником . Відповідач ОСОБА_14 в
зазначеному домоволодінні не мешкає, в
зв'язку з його переїздом на постійне
місце проживання на територію
Російської Федерації . З часу його
виїзду з 2001 року і до теперішнього часу
позивач не має жодних відомостей про
його місцезнаходження , жодного разу
його не бачив.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач ОСОБА_1 є власником також іншої
частини цього ж домоволодіння за
адресою : АДРЕСА_1, постійно мешкає та
зареєстрований за цією адресою .

Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник
зобов'язаний утримувати майно, що йому
належить, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідач ОСОБА_14 у вказаному
домоволодінні з 2001 року фактично не
мешкає, не цікавиться будинком, що
підтверджується поясненнями свідків
ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_10 , наданих ними
суду у судовому засіданні, довідкою
голови квартального комітету № 6
Жовтневого району м. Запоріжжя від
20.10.2013 р.

Тобто, позивач ОСОБА_1 фактично
відкрито та безперервно володіє цим
нерухомим майном, не порушуючи права та
інтереси будь-яких інших осіб.

При цьому в п.8 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України
встановлено, що правила ст.344 ЦК України
про набувальну давність
поширюються на випадки, коли володіння
майном почалося за три роки до набрання
чинності цим Кодексом.

Оскільки ЦК України набрав чинності з 1
січня 2004 року , норми ст. 344 ЦК України
поширюються на правовідносини , що
виникли з 1 січня 2001 року , а отже ,
визнати право власності за набувальною
давністю суд може не раніше 1 січня 2011
року.

Чинним цивільним законодавством
набувальна давність визначається як
засіб закріплення майна за суб'єктами,
що ним володіють , у випадках , коли вони
не мають можливості через певні
обставини підтвердити підстави
виникнення прав, а також в інших
ситуаціях. Право власності за
набувальною давністю може бути набутим
як на безхазяйні речі, так і на майно
,яке належить за правом власності іншій
особі.

Таким чином, поясненнями свідків
ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_10, судом
встановлено факт тривалого ,
добросовісного , відкритого,
безперервного володіння позивачем
ОСОБА_1 частиною домоволодіння більш як
десять років, як своїм власним майном,
без певного юридичного титулу.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини справи, на які вона
посилається, як на підставу своїх
вимог. Позивач довів факт набуття ним
права власності за набувальною
давністю, оскільки він добросовісно і
відкрито користується нерухомим
майном на протязі більше 11 років, отже
визнання права власності не суперечить
закону і не порушує права, свободи чи
інтереси інших осіб.

Враховуючи вищевикладене , що позивач
ОСОБА_1 добросовісно володіє 11/40
частиною домоволодіння за адресою :
АДРЕСА_1, що належить відповідачу,
відкрито, безперервно, доглядаючи за
будинком , суд вважає за можливе ,
відповідно до чинного законодавства
України, визнати за позивачем право
власності на 11/40 частину домоволодіння
за адресою : АДРЕСА_1 в порядку
набувальної давності, та оскільки
визнання за позивачем права власності
на домоволодіння не суперечить закону,
не порушує права, свободи та інтереси
інших осіб.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 11, 59, 60, 88, 208, 209, 212,
214-215, 224-226, 292, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
11/40 частину домоволодіння за адресою :
АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Скасувати державну реєстрацію права
власності ОСОБА_2 на 11/40 частину
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано.

Заочне рішення може бути оскаржене
позивачем в апеляційному порядку до
апеляційного суду Запорізької області
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів після з дня
отримання копії цього рішення .

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії. У разі залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення заочне рішення може бути
оскаржено відповідачем в апеляційному
порядку.

Суддя:
В. М. Світлицька