Справа № 265/6132/13-ц
Провадження № 2/265/2387/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2013 року
місто
Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Мельник І. Г.,

при секретарі Тушкановій Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі в залі суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, який діє в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 про
визнання таким що втратив право
користування жилим приміщенням та
визнання права користування жилим
приміщенням за неповнолітнім, треті
особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, Приватне
підприємство «Альян-Гіс», Орган опіки
та піклування Орджонікідзевської
районної адміністрації Маріупольської
міської ради

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2013 року позивачка ОСОБА_1
звернулась до суду із позовними
вимогами до відповідача ОСОБА_2, який
діє в своїх інтересах та інтересах
неповнолітнього ОСОБА_3 про визнання
осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням,
визнання за неповнолітнім ОСОБА_3 право
користування квартирою АДРЕСА_2 В
обґрунтування своїх вимог посилалась
на те, що квартира АДРЕСА_1 була
отримана на підставі ордеру її
чоловіком ОСОБА_4 на сім'ю у складі
чотирьох чоловік. На цей час, у квартирі
проживає вона, її чоловік, який є
квартиронаймачем, їх дочка ОСОБА_5 та
онучка. ЇЇ син, ОСОБА_2 та її онук ОСОБА_3,
2013 року народження за місцем
реєстрації не проживають. Відповідач
ОСОБА_2 не проживає в спірній квартирі з
2008 року, а його син взагалі ніколи у
квартирі не проживав. Фактично,
відповідач разом із дружиною, ОСОБА_6 та
сином постійно проживають в квартирі
АДРЕСА_2 Особисті речі відповідача в
квартирі АДРЕСА_1 відсутні, комунальні
послуги за вказаною адресою він не
сплачує. Вважає, що відповідач по
справі, а також його неповнолітній син,
втратили право користування житловим
приміщенням, а саме, квартирою АДРЕСА_1
оскільки не проживають там з 2008 року
без поважних причин. Просила позовні
вимоги задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні, позивачка
позовні вимоги підтримала у повному
обсязі та пояснила, що відповідач по
справі, ОСОБА_2 її рідний син, а
неповнолітній ОСОБА_3 її онук. У 1991 році,
її чоловік ОСОБА_4 на підставі ордеру
отримав спірну квартиру на сім'ю у
складі: її, як дружини, та трьох дітей.
Усі члени родини зареєстровані у
спірній квартирі. На цей час, в
квартирі проживає вона, її чоловік та
онучка. Донька проживає разом зі своїм
співмешканцем за його адресою.
Відповідач у 2008 році одружився, та з
цього часу почав проживати зі своєю
дружиною за її місцем реєстрації. При
цьому будь які його речі у спірній
квартирі відсутні, комунальні послуги
за місцем реєстрації він не сплачує .
Вона зі свого боку, не чинила перешкод у
проживанні сина у спірній квартирі,
навіть пропонувала зробити ремонт, щоб
він міг там проживати, однак відповідач
відмовився через відсутність грошей.
Про те що відповідач зареєстрував у
спірній квартирі свого сина їй стало
відомо коли почали приходити
квитанції про сплату комунальних
послуг. Просила позов задовольнити.

Представник позивачки, ОСОБА_7, яка діє
на підставі довіреності, позовні
вимоги підтримала, підтвердила
пояснення позивачки, та додала, що
замки в спірній квартирі ніколи не
міняли, позивачка не чинила перешкод у
користуванні квартирою, відповідач
завжди мав вільний доступ до квартири,
але не виявив бажання у ній проживати.
Вважає, що оскільки відповідач не
проживав у спірній квартири більше 6
місяців без поважних причин, він
втратив право користування.

Відповідач ОСОБА_2, який діє в своїх
інтересах та інтересах свого
неповнолітнього сина, у судовому
засіданні заперечуючи проти
задоволення позовних вимог пояснив, що
він дійсно зареєстрований у спірній
квартирі з 1990 року. Після одруження, він
почав проживати зі своєю дружиною за її
місцем реєстрації. Його мати проти
цього не заперечувала та ніколи не
просила в нього гроші на оплату
комунальних послуг у спірній квартирі.
Він мав бажання проживати у спірній
квартирі, але у зв'язку з тим, що його
мати та дружина не могли знайти спільну
мову сумісне життя було не можливе. Не
заперечував, що не проживав у спірній
квартирі з 2008 року, але деякі його
особисті речі там залишились, крім того
він часто приходив до спірної квартири
у гості до позивачки, а також декілька
разів давав їй гроші на оплату
комунальних послуг. Свого сина він
зареєстрував у спірній квартирі без
відома позивачки. Просив у задоволенні
позовних вимог відмовити.

Представник відповідача, ОСОБА_8, який
діє на підставі договору про надання
юридичної допомоги, позовні вимоги не
визнав, підтвердив пояснення
відповідача по справі, вважав позовні
вимоги незаконними та такими, що не
підлягають задоволенню.

Третя особа, ОСОБА_5, позовні вимоги
підтримала, підтвердила, що відповідач
дійсно не проживає у спірній квартирі з
2008 року, оскільки одружився та проживає
разом із своєю дружиною за її місцем
проживання. Зазначила, що позивачка не
чинила перешкод у користуванні
квартирою, відповідач завжди мав до неї
вільний доступ.

Представник третьої особи, Органу
опіки та піклування
Орджонікідзевської районної
адміністрації Маріупольської міської
ради, ОСОБА_9, яка діє на підставі
довіреності, позовні вимоги не визнала,
посилаючись на те, що відповідач
ОСОБА_2, як батько неповнолітнього
ОСОБА_3, мав право зареєструвати його у
спірній квартирі, оскільки вона була
надана на сім'ю, до складу якої входив
відповідач. У спірній квартирі
проживають чотири людини. Квартира є
державною власністю, та при її
приватизації, неповнолітній ОСОБА_3,
буде мати частину більше, ніж при
приватизації квартири, в якій
зареєстрована мати неповнолітнього.
Просила відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Третя особа, ОСОБА_4, до судового
засідання не явився, надав суду заяву
про розгляд справи за його відсутності,
при цьому позовні вимоги підтримав у
повному обсязі.

Представник третьої особи, ПП «Альянс -
ГІС», до судового засідання не з'явився,
надав суду заяву про розгляд справи за
її відсутності, проти задоволення
позовних вимог не заперечувала.

Заслухавши пояснення сторін по справі,
дослідивши письмові матеріали справи,
суд вважає позов не обґрунтованим і
таким, що не підлягає задоволенню, з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, на
підставі рішення виконавчого комітету
Маріупольської міської ради народних
депутатів № 522 від 26 жовтня 1991 року на
сім'ю у склад п'яти чоловік: ОСОБА_4,
ОСОБА_1, ОСОБА_11, ОСОБА_5, ОСОБА_2, була
видана квартира АДРЕСА_1 що
підтверджується ордером на житлове
приміщення № 000005 серія КО від 18
листопада 1991 року (а.с.73).

Відповідно до особового рахунку
№НОМЕР_1 в квартирі АДРЕСА_1
зареєстровані ОСОБА_4 - квартиронаймач,
ОСОБА_1 - його дружина, ОСОБА_5 - донька,
ОСОБА_12 - онучка, ОСОБА_2 - син, ОСОБА_3
онук (а.с.5, а.с.72).

Згідно акту, складеного 02 серпня 2013
року ПП «Альянс - ГІС» в квартирі
АДРЕСА_1 не проживає ОСОБА_2 1987 р.н., з 2008
року, та його син ОСОБА_3, 2013 р.н., який за
вказаною адресою ніколи не проживав
(а.с. 6, а.с.74).

Відповідно свідоцтва про шлюб серія
НОМЕР_2 виданого Приморським відділом
реєстрації актів цивільного стану
Маріупольського міського управління
юстиції Донецької області, 22 листопада
2008 року ОСОБА_2 уклав шлюб із ОСОБА_6,
актовий запис № 481. Після укладення
шлюбу ОСОБА_6 змінила прізвище на
«ОСОБА_2 (а.с.31).

Від шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_6 мають
неповнолітніх дітей, ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_5 року, що підтверджується
свідоцтвом про народження НОМЕР_3
виданого 02 квітня 2013 року
Орджонікідзевським відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
реєстраційної служби Маріупольського
міського управління юстиції у
Донецькій області (а.с.30), та ОСОБА_14,
ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується
записами в паспортах обох батьків
(а.с.22-25; 26-29).

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, був
зареєстрований в АДРЕСА_1 на підставі
заяви № 2142 про реєстрацію місця
проживання поданою ОСОБА_2

Згідно вимог ст.71 Житлового кодексу
України, при тимчасовій відсутності
наймача або члена його сім'ї за ними
зберігається жиле приміщення на
протязі шести місяців. Якщо наймач або
члени його сім'ї були відсутніми з
поважної причин більше шести місяців,
цей строк по заяві відсутнього може
бути продовжений наймодавцем, а у разі
спору - судом .

У відповідності до ст.72 Житлового
кодексу України, визнання особи
втратившою право користування жилим
приміщенням внаслідок відсутності
цієї особи понад встановлені строки
проводиться у судовому порядку.

Відповідно до ст. 64 Житлового кодексу
України, члени сім'ї наймача, які
проживають разом з ним, користуються
нарівні з наймачем усіма правами і
несуть обов'язки, що випливають з
договору найму жилого приміщення. За
частиною 2 наведеної норми
матеріального закону до членів сім'ї
наймача належать дружина наймача, їх
діти і батьки.

Допитана у судовому засіданні у якості
свідка ОСОБА_15, пояснила, що вона, як
представник житлової організації,
приймала участь у складанні акту від 2
серпня 2013 року, щодо не проживання у
квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_2, та ОСОБА_3
Зазначила, що вказаний акт був
складений зі слів сусідів, які
підтвердили факт не проживання ОСОБА_2
з 2008 року, а також не проживання його
неповнолітнього сина ОСОБА_3

Допитана у якості свідка ОСОБА_16,
пояснила, що вона знайома з сім'єю
ОСОБА_3, оскільки вона проживає з ними в
одному будинку. 02 серпня 2013 року вона
підписувала акт щодо не проживання у
квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_2, та його
неповнолітнього сина ОСОБА_3 Зміст акту
вона підтвердила та додала, що
відповідач ОСОБА_2 дійсно не проживає у
спірній квартирі з 2008 року, оскільки
він одружився та проживає за місцем
реєстрації дружини. До неї відповідач
ніколи не заходив та не говорив, що його
не пускають до квартири, міліцію з
цього приводу він не викликав.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985
року із змінами, внесеними згідно з
Постановами Пленуму Верховного суду
України № 2 від 10.03.1989 року № 13 від 25.12.1992
року, № 15 від 25.05.1998 року, у справах про
визнання наймача або члена його сім'ї
такими, що втратив право користування
жилим приміщенням ( ст. 71 ЖК), необхідно
з'ясувати причини відсутності
відповідача понад встановлені строки.
В разі їх поважності ( перебування у
відрядженні, у осіб, які потребують
догляду, внаслідок неправомірної
поведінки інших членів сім'ї тощо) суд
може продовжувати пропущений строк.
Коли відсутній повернувся на жилу
площу за згодою членів сім'ї, його не
можна вважати таким, що втратив право
на жилу площу.

Відповідно до ст.ст.71,72 ЖК України, на
яку в обґрунтування заявлених вимог
посилається позивачка, відсутність
відповідача в місці постійного
проживання понад шість місяців, а саме
з 2008 року, без поважних причин.

Зважаючи на принцип змагальності
сторін, відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60
ЦПК України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень.

Втім, в ході судового розгляду справи
знайшли своє підтвердження доводи
відповідача щодо тимчасового
залишення спірного житла внаслідок
неприязнених стосунків між його
матір'ю та дружиною, що унеможливлювало
їх спільне проживання. При цьому, він
зазначав, що не може проживати у
спірній квартирі окремо від своєї
дружини та дітей, оскільки вони є
сім'єю, одним цілим.

У судовому засіданні як позивачка, мати
відповідача, так і третя особа, сестра
відповідача, не заперечували, що вони
не можуть знайти спільну мову з
дружиною відповідача та не бажають, що
б вона проживала в спільній квартирі.

Як було встановлено в судовому
засіданні та не заперечується
сторонами, що відповідач проживає
разом з дружиною та двома дітьми за її
місцем реєстрації, тобто в квартирі
АДРЕСА_2

Згідно особового рахунку НОМЕР_4 в
квартирі АДРЕСА_2 житлова площа 70,99
кв.м., загальна площа 108,50 кв.м.
зареєстровані та проживають ОСОБА_17,
ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_10, ОСОБА_20,
ОСОБА_6, ОСОБА_21, ОСОБА_14 та ОСОБА_22
(а.с.111).

Відповідач у судовому засіданні
вказував, що квартира дружини не
приватизована та не є її власністю,
тому вона не може його зареєструвати за
своїм місцем проживання, дані
обставини з боку позивачки спростовані
не були. Не сплата з його боку
комунальних послуг пояснює, що дружина
не працює знаходиться у відпустці по
догляду за дитиною, також у них є ще
одна неповнолітня дитина і в сім'ї
працює тільки він, тому не мав
можливості сплачувати одночасно
квартплату за двома квартирами, а
намагаючись разом з сім'єю проживати в
спірній квартирі отримав відмову, так
як позивачка по справі, як можливість
проживати в ній, зазначала проведення
ремонту. Також відповідач вказував на
відсутність ключів від квартири,
відповідно неможливість самостійно
разом із сім'єю вселитися до спірній
квартири.

Зазначені обставини переконують суд в
дійсному створенні перешкод
відповідачеві у користуванні спірним
жилим приміщенням, де він юридично
залишає право на житло, а також дають
можливість суду, робити висновок про
те, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не
проживали разом з позивачкою ОСОБА_1 у
спірній квартирі понад встановлений
законом строк з поважних причин.

Також у судовому засіданні встановлено
що позивачка ОСОБА_1 здійснювала оплату
за квартиру та комунальні послуги за
усіх зареєстрованих членів сім'ї,
зокрема за ОСОБА_2, ОСОБА_3, навіть, якщо
вони і не проживали деякий час у
спірній квартирі (а.с. 65-71), що суд визнає
обставинами які свідчать про визнання
та зберігання позивачем за
відповідачами право користування
жилою площею у спірній квартирі.

Відповідно до ст. 47 ч. 3 Конституції
України ніхто не може бути примусово
позбавлений житла інакше на підставі
закону за рішенням суду.

Виходячи з принципу недоторканості
житла, зважаючи на положення ст.ст. 9 ч. 3,
109 ЖК України, жодний суб'єкт житлового
права не може бути позбавлений свого
житла інакше, ніж за рішенням суду.

За таких обставин, суд, маючи на меті
дотримання житлових прав, дійшов до
висновку про необґрунтованість
заявлених позовних вимог. У зв'язку з
цим суд відмовляє в задоволенні позову
ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2, який діє
своїх інтересах та інтересах
неповнолітнього ОСОБА_3 такими, що
втратили право користування жилим
приміщенням.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 в
частині визнання за неповнолітнім
ОСОБА_3, 2013 року народження права
користування жилим за адресою АДРЕСА_2
є неспроможними, так як позивачка не
маючи ні якого відношення до вказаної
квартири не може ставити питання про
визнання за ким-небудь право
користування в ній жилим приміщенням,
тому в даній частині позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

На підставі ст.ст. 71,72 ЖК України,
керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
який діє в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 про
визнання таким, що втратив право
користування жилим приміщенням в
квартирі АДРЕСА_1 та визнання права
користування жилим приміщенням за
неповнолітнім ОСОБА_3, 2013 року
народження за адресою АДРЕСА_2,
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене
шляхом подачі апеляційної скарги до
Апеляційного суду Донецької області
через Орджонікідзевський районний суд
міста Маріуполя протягом десяти днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Мельник І.Г.