Справа № 459/3574/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2013 року
Червоноградський міський суд
Львівської області

в складі: головуючого - судді
Грабовського В.В.,

з участю: секретаря судових засідань
Бицької М.В.,

позивача
ОСОБА_2,

представника позивача
ОСОБА_3,

представника відповідача
Ганаса А.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Червонограді
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
Державного підприємства
«Львіввугілля» про відшкодування
моральної шкоди, завданої ушкодженням
здоров'я при виконанні трудових
обов'язків внаслідок професійного
захворювання, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2013 року позивач звернувся
до суду з позовом, у якому просить
стягнути з відповідача на його користь
30 000,00 грн. відшкодування моральної
шкоди, спричиненої ушкодженням
здоров'я при виконанні трудових
обов'язків, внаслідок професійного
захворювання. На обгрунтування вимоги
послався на те, що 02.06.1986 року на період
практики прийнятий учнем підземного
гірничого робітника I розряду. 05.07.1986
року звільнений по закінченню практики
по п.2 ст.36 КЗпП УССР. 11.07.1986 року
тимчасово прийнятий учнем гірничого
робітника підземним I розряду. 01.08.1986
року переведений підземним гірничим
робітником II розряду. 28.08.1986 року
звільнений по п.2 ст.36 КЗпП УССР. 05.09.1986
року прийнятий на виробничу практику
підземним гірничим робітником II
розряду. 23.10.1986 року звільнений по
закінченню виробничої практики по п.2
ст.36 КЗпП УССР. 25.03.1987 року прийнятий
поверхневим учнем гірничим робітником
для проходження практики. 22.04.1987 року
прийнятий дублером майстра
техкомплекса. 04.05.1987 року звільнений по
ст. 36 КЗпП УССР. 03.07.1987 року прийнятий
підземним гірничим робітником II
розряду. 07.07.1987 року звільнений по п.3
ст.36 КЗпП УССР. 19.07.1989 року прийнятий
підземним учнем гірничого монтажника.
05.09.1989 року переведений підземним
гірничим монтажником IV розряду. 26.06.1990
року переведений підземним гірничим
монтажником V розряду. 16.04.1994 року
переведений підземним гірничим
майстром. 19.07.1994 року звільнений по ст.38
КЗпП України. 29.02.1995 року прийнятий
підземним гірничим монтажником V
розряду. 19.04.1996 року переведений
підземним помічником начальника
дільниці. 21.07.2009 року звільнений по п.2
ст.40 КЗпП України внаслідок
невідповідності виконуваній роботі за
станом здоров'я. У зв'язку з тривалою
роботою в особливо шкідливих та тяжких
умовах праці в нього значно погіршився
стан здоров'я, внаслідок чого останній
неодноразово був змушений звертатися
за медичною допомогою. Довідкою МСЕК
від 04.09.2009 року позивачу вперше
встановлено III групу інвалідності та 50%
втрати професійної працездатності.
Довідкою МСЕК від 24.06.2010 року
останньому встановлено III групу
інвалідності у зв'язку з
профзахворюванням. Згідно з довідкою
МСЕК від 24.06.2010 року позивачу
встановлено 50% втрати професійної
працездатності.

Представник відповідача подав
письмове заперечення на позовну заяву,
в якій просить відмовити позивачу у
задоволенні позову. В обгрунтування
заперечення послався на те, що вини
шахти в тому, що позивач отримав
профзахворювання немає, так як зі
сторони власника не було вчинено
ніяких протиправних дій, які б
спричинили профзахворювання. При
влаштуванні на роботу позивач був
ознайомлений, зокрема, з умовами праці
на шахті, можливими наслідками їх
впливу на здоров'я. Зазначає, що
висновок МСЕК є підставою для
розрахунку і відшкодування
потерпілому матеріальної шкоди і не
підтверджує факту заподіяння
моральної шкоди. Вказує на те, що
підставою для відшкодування моральної
шкоди може бути висновок
лікаря-психіатра
лікувально-профілактичного закладу
або лікарсько-консультаційної чи
медико-соціальної експертної комісії
про стрес, якого зазнав потерпілий у
результаті трудового каліцтва чи
професійного захворювання, чи їх
наслідків, про депресію чи інші
негативні вияви стану потерпілого.
Також зазначає про пропущення
позивачем тримісячного строку для
звернення до суду.

Позивач та його представник у
судовому засіданні позов підтримали та
надали пояснення, аналогічні
викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача у
судовому засіданні позов не визнав,
пославшись на обставини, викладені у
запереченні на позовну заяву ОСОБА_2
Просить відмовити у задоволенні
позову.

Заслухавши пояснення сторін,
з'ясувавши обставини справи, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню з огляду на таке.

Згідно з трудовою книжкою
позивача останній 02.06.1986 року на період
практики прийнятий учнем підземного
гірничого робітника I розряду. 05.07.1986
року звільнений по закінченню практики
по п.2 ст.36 КЗпП УССР. 11.07.1986 року
тимчасово прийнятий учнем гірничого
робітника підземним I розряду. 01.08.1986
року переведений підземним гірничим
робітником II розряду. 28.08.1986 року
звільнений по п.2 ст.36 КЗпП УССР. 05.09.1986
року прийнятий на виробничу практику
підземним гірничим робітником II
розряду. 23.10.1986 року звільнений по
закінченню виробничої практики по п.2
ст.36 КЗпП УССР. 25.03.1987 року прийнятий
поверхневим учнем гірничим робітником
для проходження практики. 22.04.1987 року
прийнятий дублером майстра
техкомплекса. 04.05.1987 року звільнений по
ст. 36 КЗпП УССР. 03.07.1987 року прийнятий
підземним гірничим робітником II
розряду. 07.07.1987 року звільнений по п.3
ст.36 КЗпП УССР. 19.07.1989 року прийнятий
підземним учнем гірничого монтажника.
05.09.1989 року переведений підземним
гірничим монтажником IV розряду. 26.06.1990
року переведений підземним гірничим
монтажником V розряду. 16.04.1994 року
переведений підземним гірничим
майстром. 19.07.1994 року звільнений по ст.38
КЗпП України. 29.02.1995 року прийнятий
підземним гірничим монтажником V
розряду. 19.04.1996 року переведений
підземним помічником начальника
дільниці. 21.07.2009 року звільнений по п.2
ст.40 КЗпП України внаслідок
невідповідності виконуваній роботі за
станом здоров'я.

У зв'язку з тривалою роботою в
особливо шкідливих та тяжких умовах
праці позивач був змушений звертатися
за медичною допомогою, зокрема, в
період з 20.11.2008 року по 29.11.2008 року, в
період з 16.01.2009 року по 30.01.2009 року, в
період з 16.03.2009 року по 28.03.2009 року, в
період з 18.05.2009 року по 02.06.2009 року, в
період з 09.06.2009 року по 02.07.2009 року, в
період з 29.04.2010 року по 12.05.2010 року, в
період з 01.02.2011 року по 18.02.2011 року, в
період з 20.12.2011 року по 03.01.2012 року, в
період з 19.03.2012 року по 09.04.2012 року, в
період з 13.08.2012 року по 03.09.2012 року, в
період з 13.12.2012 року по 27.12.2012 року, що
підтверджується копіями наявних у
справі медичних документів.

Відповідно до довідки МСЕК серії
ЛВА-2 № 026712 від 04.09.2009 року позивачу
встановлено 50% втрати професійної
працездатності у зв'язку з
профзахворюванням.

Згідно з довідкою МСЕК серії ЛВА-1
№ 465222 від 24.06.2010 року останньому
встановлено III групу інвалідності у
зв'язку з профзахворюванням.

Відповідно до довідки МСЕК серії
ЛВА-2 № 028630 від 24.06.2010 року позивачу
встановлено 50% втрати професійної
працездатності у зв'язку з
профзахворюванням.

Вирішуючи спір, суд виходить з
наступного.

Відповідно до частини 2 статті 153
Кодексу законів про працю України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Згідно статті 237-1 Кодексу законів
про працю України відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом моральної шкоди працівнику
провадиться у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Порядок відшкодування моральної
шкоди визначається законодавством.

Відповідно до частин 2, 3 статті 23
ЦК України моральна шкода полягає у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна; у
приниженні честі та гідності фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної або юридичної особи. Моральна
шкода відшкодовується грішми, іншим
майном або і інший спосіб. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України
установлено, що моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

Згідно з частиною 1 статті 1168 ЦК
моральна шкода, завдана каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я, може бути
відшкодована одноразово або шляхом
здійснення щомісячних платежів.

Як зазначено у п. 4.1 Рішення
Конституційного Суду України у справі
за конституційним зверненням
Управління виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Кіровоградській
області про офіційне тлумачення
положення частини третьої статті 34
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» (справа про
відшкодування моральної шкоди Фондом
соціального страхування), ухваленого
27.01.2004 року у справі № 1-9/2004, відповідно
до статей 23, 1167 Цивільного Кодексу
України (435-15) моральна шкода
потерпілого від нещасного випадку на
виробництві чи професійного
захворювання полягає, зокрема, у
фізичному болю, фізичних та душевних
стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я. Як наслідок, моральна шкода,
заподіяна умовами виробництва,
спричинює порушення таких особистих
немайнових прав, як право на життя,
право на охорону здоров'я тощо.
Ушкодження здоров'я, заподіяні
потерпілому під час виконання трудових
обов'язків, незалежно від ступеня
втрати професійної працездатності
спричинюють йому моральні та фізичні
страждання.

Вищенаведені обставини справи та
правові положення, на думку суду,
свідчать про доведення факту
спричинення позивачеві відповідачем
моральної шкоди унаслідок ушкодження
його здоров'я при виконанні трудових
обов'язків, що потягло за собою
професійне захворювання, а отже, про
право позивача на її відшкодування.

Факт спричинення позивачеві
моральної шкоди підтверджується також
наявними у справі копіями медичних
документів та знаходить своє пояснення
згідно із вищевказаними положеннями
Рішення Конституційного Суду України
від 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004.

Вирішуючи питання про розмір
відшкодування моральної шкоди (суму її
компенсації), судом ураховано тяжкість
завданої позивачеві моральної шкоди,
глибину, тривалість та характер
моральних та фізичних страждань, стан
його здоров'я, тяжкість професійного
захворювання, настання у зв'язку з цим
негативних змін у його житті,
необхідність лікування, втрату у
зв'язку з цим життєвих зв'язків,
істотність вимушених змін у його
життєвих стосунках, що вимагає від
нього додаткових зусиль для
організації свого життя, обсяг втрати
позивачем працездатності унаслідок
профзахворювання, що становить 50 %. При
цьому суд виходить із засад розумності,
виваженості та справедливості, що
відповідає вимогам п. 9 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 31
березня 1995 року № 4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди».

Тому суд вважає, що сума
компенсації спричиненої позивачеві
моральної шкоди повинна складати 10000,00
грн.

Щодо вимоги про стягнення 30000,00
грн., то суд вважає, що така належним
чином не вмотивована, є завищеною і не
відповідає тяжкості та характеру
завданої позивачеві шкоди.

Твердження представника відповідача
на пропуск позивачем строку позовної
давності є безпідставними, оскільки
відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України на
вимогу про відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю (тобто і на вимогу
про відшкодування моральної шкоди)
позовна давність не поширюється.
Аналогічні роз'яснення надані у п. 16
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року № 4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди».

Решта доводів представника
відповідача стосовно заперечення
факту завдання позивачеві моральної
шкоди спростовуються вищенаведеними
висновками суду.

Таким чином, позов
задовольняється частково у межах,
зазначених вище.

Керуючись: ст.ст. 10, 60, 209, 212-215, 218
ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити
частково.

Стягнути з Державного
підприємства «Львівугілля» на користь
ОСОБА_2 10000 (десять тисяч),00 грн. на
відшкодування моральної шкоди,
завданої ушкодженням здоров'я при
виконанні трудових обов'язків
внаслідок професійного захворювання.

У задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

На рішення може бути подана
апеляційна скарга до Апеляційного суду
Львівської області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
В. В. Грабовський