Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Пащенко Л.В.
Справа № 2-4244/13
Провадження № 22ц/782/4638/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2013 року Колегія суддів
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Луганської області у
складі:

Головуючого - Пащенко Л.В.

Суддів: Медведєва А.М., Соловей Р.С.

при секретарі: Арутюнян Р.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м.
Луганська від 17 жовтня 2013 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_3 про визнання договору
купівлі-продажу дійсним та визнання
права власності,-

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернулась
до суду з позовом, я кому просила
визнати дійсним договір
купівлі-продажу житлового будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1,
укладений між нею та ОСОБА_3 та
визнати за позивачем право власності
на житловий будинок розташований за
адресою: АДРЕСА_1, посилаючись на те, що
27 квітня 2013 року між нею та
відповідачем був укладений договір
купівлі-продажу спірного будинку. Це
підтверджується розпискою, складеною
відповідачем, в якій він зазначає, що в
повному обсязі отримав грошові кошти
за будинок, а саме 61000 гривень, що на той
час було еквівалентно 7500 доларів США.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 Після його
смерті залишилося спадкове майно,
житловий будинок, який знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, право власності
померлого на майно підтверджується
свідоцтвом про право власності на
спадщину. Після його смерті право на
спадкування отримав син померлого -
ОСОБА_3 На теперішній час нотаріально
посвідчити договір купівлі-продажу не
є можливим, оскільки відповідач
ухиляється від нотаріального
посвідчення договору. Через те, що
договір не посвідчено нотаріально,
вона не має можливості оформити
правовстановлюючі документи на
будинок.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Луганська від 17 жовтня 2013 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було
відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням
ОСОБА_2 звернулась з апеляційною
скаргою на зазначене рішення,
посилаючись на те, що рішення прийняте
з порушенням норм матеріального права,
а висновки суду не відповідають
матеріалам справи. Просила рішення
Жовтневого районного суду м. Луганська
від 17 жовтня 2013 року скасувати та
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги у повному обсязі.

Судова колегія , заслухавши доповідь
судді-доповідача, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог
заявлених в суді першої інстанції ,
приходить до висновку, що апеляційна
скарга повинна бути відхилена,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених такими доказами, які
були досліджені у судовому засіданні.

В ст. 303 ЦПК України зазначено, що під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Суд вірно встановив обставини справи,
перевірив їх доказами, які оцінив в
порядку ст.212 ЦПК України правильно,
вірно визначив спірні правовідносини
та правову норму, що їх регулює та
дійшов обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову.

Колегія суддів із вказаними висновками
погоджується, оскільки вони є
обґрунтованими і відповідають вимогам
закону.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.209, ч.1 ст.220 ЦК
України правочин, який вчинений у
письмовій формі, підлягає
нотаріальному посвідченню лише у
випадках, встановлених законом або
домовленістю сторін. У разі
недодержання сторонами вимоги закону
про нотаріальне посвідчення договору
такий договір нікчемним.

Зі змісту ст.657 ЦК України договір
купівлі-продажу житлового будинку або
іншого нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

Згідно ч.2 ст.220 ЦК України якщо сторони
домовилися щодо усіх істотних умов
договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним. У цьому
разі наступне нотаріальне посвідчення
договору не вимагається.

Разом з тим, дійсним може бути визнаний
лише договір, який укладений.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

В матеріалах справи міститься лише
розписка, складена відповідачем, в якій
він зазначає, що в повному обсязі
отримав гроші за будинок. Апелянт не
надає доказів, що між сторонами
укладався договір купівлі-продажу.

Таким чином, договір купівлі-продажу
не можна вважати укладеним, а тому до
нього не можуть застосовуватися
правові наслідки ухиляння однієї з
сторін від виконання умов договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що
договір є дійсним на підставі ч. 2 ст. 220
ЦК України, оскільки апелянт повністю
виконав угоду, так як передав гроші
покупцеві за будинок, вступив у право
володіння нерухомістю та потребував
нотаріального посвідчення, а інша
сторона - ОСОБА_3 ухилилася від
нотаріального оформлення угоди, не
можуть бути взяті судом до уваги,
оскільки є безпідставними та
необґрунтованими виходячи з
наступного.

Відповідно до свідоцтва про право
на спадщину, посвідченого 27 лютого 1988
року державним нотаріусом Третьої
луганської державної нотаріальної
контори ОСОБА_5 за реєстровим № 2-1357,
ОСОБА_4 належить житловий будинок за
адресою: АДРЕСА_1, (а.с. 6-7).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).

Спадкоємцем першої черги після
смерті ОСОБА_4 є його син - ОСОБА_3 (а.с. 8).

25 липня 1990 року до Третьої
луганської державної нотаріальної
контори надійшла заява від ОСОБА_3 про
прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_4. Свідоцтво про право на спадщину
після ОСОБА_4 не видавалося (а.с. 30).

Відповідно до вимог ст. 552
Цивільного кодексу Української РСР 1964
року, який діяв на час відкриття
спадщини, спадкоємець, який вступив у
володіння і управління спадковим
майном до з'явлення інших спадкоємців,
не вправі розпоряджатися спадковим
майном (продавати, заставляти та ін.),
поки не мине шість місяців з дня
відкриття спадщини або поки не буде
одержано ним свідоцтво про право на
спадщину. Відсутність свідоцтва про
право на спадщину не позбавляє
спадкоємця права на спадщину.

Спадкоємець, який прийняв спадщину у
складі якої є нерухоме майно,
зобов'язаний звернутися до нотаріуса
за видачею йому свідоцтва про право на
спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 552 Цивільного
кодексу Української РСР 1964 року до
закінчення строку для прийняття
спадщини або до одержання свідоцтва
про право на спадщину спадкоємець
вправі робити за рахунок спадкового
майна лише такі витрати:

1) на покриття витрат по догляду за
спадкодавцем під час його хвороби, а
також на його похорони;

2) на утримання осіб, які перебували на
утриманні спадкодавця;

3) на задоволення претензій, що
випливають з законодавства про працю,
та інших претензій, прирівнених до них;

4) по охороні спадкового майна і по
управлінню ним.

Таким чином судова колегія
приходить до висновку, оскільки
відповідач не отримав
правовстановлюючі документи на
спадщину, т.б. на спірний будинок, тому
фактично він був позбавлений
можливості укладати угоду
купівлі-продажу спадкового майна.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Доводи скарги правильних висновків
суду не спростовують, рішення суду
відповідає матеріалам справи та
вимогам закону ,а тому скасуванню не
підлягає.

Керуючись ст.. 209, 308 ЦПК України, судова
колегія,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Луганська від 17 жовтня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом 20 днів до Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: