Апеляційний суд міста Севастополя
Справа №22ц/797/3133/2013
інстанції Євдокимова І.А.
Доповідач в апеляційній
інстанції Андрейченко А.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2013 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду міста Севастополя у
складі:

головуючого судді - Андрейченко
А.А.,

суддів - Єфімової
В.О., Моцного М.В.,

за участю:

секретаря -
Пасічник Г.В.,

представника позивача - ОСОБА_3,

відповідачів - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ,
ОСОБА_6

представника відповідачів - ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Севастополі
апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 на рішення Гагарінського
районного суду м.Севастополя від 22
жовтня 2013 року по цивільній справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Державний
експортно-імпортний банк України» в
особі філії АТ «Укрексімбанк» до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про погашення
заборгованості за кредитними
договорами шляхом звернення стягнення
на предмет іпотеки, та за зустрічним
позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Публічного
акціонерного товариства «Державний
експортно-імпортний банк України» в
особі філії АТ «Укрексімбанк» про
захист прав споживачів шляхом визнання
недійсними кредитних договорів,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2009 року позивач звернувся до
суду з позовом, який уточнив в порядку
ст. 31 ЦПК України, та просив стягнути з
відповідачів заборгованість за
кредитними договорами №8807С18 від
16.06.2007р. та №8807С46 від 07.12.2007р. шляхом
звернення стягнення на предмет
іпотеки, а саме - квартиру АДРЕСА_2, та
приміщення автостоянки (гараж) на
АДРЕСА_3, що належать ОСОБА_4 та ОСОБА_5
на праві спільної часткової власності.

Вимоги мотивовані тим, що між Відкритим
акціонерним товариством «Державний
експортно-імпортний банк України»,
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство «Державний
експортно-імпортний банк України»
(далі АТ «Укрсімбанк»), та ОСОБА_4 були
укладені кредитні договори від 16.06.2007р.
та 07.12.2007р. про надання кредиту в
розмірах 230 00 доларів США та 150 000
доларів зі строком їх повернення до 01
лютого 2016 року.

У забезпечення виконання зобов'язань
за кредитними договорами між
відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і
банком було укладено договір іпотеки
від 07.12.2007р., предметом якого стала
восьмикімнатна квартира АДРЕСА_2 та
приміщення автостоянки (гараж) за тією
ж адресою.

Оскільки позичальник умов кредитного
договору не виконував, виникла
заборгованість за кредитним договором
№8807С18 від 16.06.2007р., кредитним договором
№8807С46 від 07.12.2007р. всього в сумі 757662,39
доларів США, та 3671,57 грн.

У квітні 2011 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5
звернулися до суду із зустрічним
позовом, в якому просили визнати
недійсними кредитний договір №8807С18
від 16.06.2007р. та кредитний договір №8807С46
від 07.12.2007р., укладені між ОСОБА_4 та
Банком, а також визнати недійсним
договір іпотеки нерухомого майна №8807Z52
від 07.12.2007р., укладений між ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та Банком.

Рішенням Гагарінського районного суду
м. Севастополя від 22 жовтня 2013 року
позов банку задоволений. З ОСОБА_4 та
ОСОБА_6 солідарно стягнута
заборгованість за кредитним договором
№8807С18 від 16.06.2007р., кредитним договором
№8807С46 від 07.12.2007р. в сумі 757 662,39 доларів
США та 3671,57 грн., з яких за кредитним
договором від 16.06.2007р. - 185 769,20 доларів
США - сума простроченої заборгованості,
105 759,44 доларів США - заборгованості за
процентами, 155 375,04 доларів США - пеня за
несвоєчасну сплату кредиту та
процентів, 2750 грн. - заборгованість за
комісією за управління кредитом; 921,57
грн. - пеня за несвоєчасну сплату
комісії за управління кредитом; за
кредитним договором від 07.12.2007р. - 128 571,46
доларів США - сума простроченої
заборгованості за кредитом; 74 350,95
доларів США - заборгованість за
процентами, 107 836,30 доларів США - пеня за
несвоєчасну сплату кредиту та
процентів - шляхом звернення стягнення
на предмет іпотеки, а саме
восьмикімнатну квартиру АДРЕСА_2, та на
приміщення автостоянки (гараж) на
проспекті АДРЕСА_3, що належить ОСОБА_4
та ОСОБА_5 на праві спільної часткової
власності, шляхом продажу предмета
іпотеки на прилюдних торгах в межах
виконавчого провадження. Початкова
ціна предмета іпотеки встановлена на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій.

В задоволенні зустрічного позову до
ПАТ „Укрексімбанк" про захист прав
споживачів шляхом визнання недійсними
договорів кредиту та іпотеки ОСОБА_4,
ОСОБА_5 відмовлено.

З відповідачів на користь банку та
держави в солідарному порядку стягнуті
судові витрати.

Відповідачі подали апеляційну скаргу,
в якій просять рішення суду першої
інстанції скасувати, як постановлене з
порушенням норм матеріального права,
ухвалити нове рішення - про відмову
банку в задоволенні первісного позову
та про задоволення зустрічного позову.

Зокрема апелянт зазначає, що
діяльність банку щодо надання кредиту
у доларах США здійснена з
використанням нечесної
підприємницької практики, оскільки
надання кредитних коштів на умовах
повернення останніх в доларах США, по
обороту яких існують обмеження, згідно
вимог діючого законодавства
передбачає недійсність такої угоди.
Оскільки недійсність основного
зобов'язання спричиняє недійсність
правочину щодо його забезпечення, то
недійсність вищезазначених кредитних
договорів тягне недійсність
іпотечного договору.

Крім того, апелянт вважає, що суд не
врахував положення ч. 3 ст. 551 ЦК України
щодо зменшення розміру неустойки, в
зв'язку з неможливістю виконання
ОСОБА_4 основного зобов'язання за
договором через наявність обставин, що
мають істотне значення.

Також зазначає, що оскаржуваним
рішенням суд задовольнив вимоги банка
відносно відповідача ОСОБА_6, який
виступав поручителем за кредитними
зобов'язаннями. Однак, з матеріалів
справи вбачається, що порука
останнього за кредитними договорами
припинена на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК
України, оскільки протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання банк
не пред'явив до поручителя ОСОБА_6 ані
вимоги, ані позов протягом року від дня
укладання договору поруки.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду першої інстанції - частковій
зміні, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК рішення повинно
бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи первісний позов, суд
першої інстанції виходив із
доведеності факту порушення ОСОБА_4
своїх зобов'язань за кредитними
договорами, солідарного обов'язку
боржника і поручителя щодо погашення
заборгованості за кредитними
договорами, і права іпотекодержателя у
разі невиконання боржником основного
зобов'язання задовольнити свої вимоги
за основним зобов'язанням шляхом
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного
позову, суд виходив із відсутності
підстав для визнання кредитних і
іпотечного договорів недійсними.

З такими висновками погоджується
колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа зобов'язується
надати грошові кошти (кредит)
позичальникові у розмірі та на умовах
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Судом встановлено, що 16 червня 2007 року
між Відкритим акціонерним товариством
«Державний експортно-імпортний банк
України», правонаступником якого є
Публічне акціонерне товариство
«Державний експортно-імпортний банк
України» та ОСОБА_4 був укладений
кредитний договір №8807С18, згідно умов
якого банк надав відповідачу кредит в
сумі 230 000 доларів США з кінцевою датою
погашення 01 лютого 2016 року для
фінансування будівництва трирівневої
квартири АДРЕСА_4 (а.с.10-16 том 1).

07 грудня 2007 року між Банком та ОСОБА_4
був укладений кредитний договір №8807С46,
згідно якому позивач надав відповідачу
кредит в сумі 150 000 доларів США з
кінцевою датою повернення 01 лютого 2016
року для оплати поточних потреб
(ремонт) (а.с. 23-28).

У забезпечення виконання зобов'язань
між Банком, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 були
укладені договори поруки №8807Р2 від
16.06.2007р. та №8807Р9 від 07.12.2007р., згідно
яким ОСОБА_6 зобов'язався солідарно
відповідати за повне та своєчасне
виконання позичальником ОСОБА_4 своїх
зобов'язань щодо повернення наданих
кредитів, сплати процентів та інших
платежів, передбачених кредитними
договорами (а.с.98-101 том 1).

Також 07 грудня 2007 року з метою
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитними договорами №8807С18 від 16
червня 2007 року і №8807С46 від 07 грудня 2007
року між Банком, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був
укладений іпотечний договір №8807Z52,
відповідно до умов якого відповідачі
ОСОБА_4 і ОСОБА_5 передали в іпотеку
нерухоме майно, а саме - восьмикімнатну
квартиру НОМЕР_1 та приміщення
автостоянки (гараж), що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_3 та належать останнім
на праві спільної часткової власності
по ? частки кожному (а.с.6-9 том 1).

Оскільки свої зобов'язання за
кредитними договорами відповідач
ОСОБА_4 виконував неналежно, станом на
02.10.2013р. виникла заборгованість за
кредитним договором №8807С18 від 16.06.2007р.
в сумах 446 903,68 доларів США та 3 671,57 грн.;
та за кредитним договором №8807С46 від
07.12.2007р. в сумі 310 758,71 доларів США, з яких
-

за кредитним договором №8807С18 від
16.06.2007р.:

- 185 769,20 доларів США сума
простроченої заборгованості;

- 105 759,44 доларів США заборгованості
за процентами;

- 155 375,04 доларів США пеня за
несвоєчасну сплату кредиту та

процентів;

- 2750,00 грн. - заборгованість за
комісією за управління

кредитом;

- 921,57 грн. - пеня за комісією за
управління кредитом.

за кредитним договором №8807С46 від
07.12.2007р.:

- 128 571,46 доларів США - сума
простроченої заборгованості;

- 74 350,95 доларів США -
заборгованість за процентами;

- 107 836,30 доларів США - пеня за
несвоєчасну сплату кредиту та
процентів.

При цьому суд першої інстанції
обгрунтовано не прийняв до уваги, як
недоведені належними та допустимими
доказами, доводи відповідачів щодо
невірності розрахунку заборгованості
за кредитними договорами, оскільки
звіт аудиторської фірми «Аудітінфо» не
є таким доказом.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК
України апеляційним судом м.
Севастополя роз'яснено положення
закону щодо обов'язку сторін доведення
заявлених вимог чи заперечень проти
позову відповідними доказами. Між тим,
як в суді першої інстанції, так і в суді
апеляційної інстанції, клопотання про
призначення відповідної експертизи
відповідачі не заявили. Заява останніх
у судових дебатах про необхідність
проведення такої експертизи
відповідно до вимог процесуального
законодавства не є таким клопотанням.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України
зобов'язання повинно виконуватися
належним чином і в термін передбачений
договором. Одностороння відмова від
виконання зобов'язання не
допускається, боржник не звільняється
від відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема,
відшкодування збитків, сплата
неустойки.

Згідно із ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріусу або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Суд правильно оцінив викладені
обставини справи та ті факти, що ОСОБА_4
свої зобов'язання за укладеними ним з
позивачем кредитними договорами не
виконує, заборгованість за кредитами
не погашає, та дійшов до обґрунтованого
висновку про наявність підстав для
задоволення первісного позову.

Відповідно до вимог ст. 39 Закону
України «Про іпотеку» суд першої
інстанції зазначив початкову ціну
предмета іпотеки для подальшої її
реалізації на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності/незалежним
експертом на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій, а також
зазначив спосіб реалізації предмета
іпотеки шляхом продажу предмета
іпотеки на прилюдних торгах в межах
виконавчого провадження.

Таким чином, доводи відповідачів щодо
незаконності рішення в цій частині
необґрунтовані, клопотання про
проведення судової експертизи з цього
питання не було заявлено.

Доводи відповідачів щодо недійсності
кредитного договору, і як наслідок,
іпотечного договору з підстав
використання банком нечесної
підприємницької практики, а саме,
надання кредиту у іноземній валюті,
безпідставні з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 2, 47, 49 Закону
України "Про банки і банківську
діяльність", ст. ст. 1, 3, 5 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
систему валютного регулювання і
валютного контролю» кошти - це гроші у
національній або іноземній валюті, на
здійснення валютних операцій
національним банком видається
відповідна ліцензія. За наявності
ліцензії НБУ банки мають право для
надання кредитів в іноземній валюті.
Судом першої інстанції встановлено, що
АТ „Укрексімбанк" Національним Банком
України була видана банківська
ліцензія №2 від 25.12.2001р. та дозвіл №2-2
від 21.03.2002 року на проведення операцій з
валютними цінностями, враховуючи і
залучення та розміщення іноземної
валюти на валютному ринку України.

Викладене свідчить про те, що за
наявності у банка банківської ліцензії
НБУ та письмового дозволу на
здійснення окремих операцій, в тому
числі й валютних, які не потребують
індивідуальної ліцензії, надання
кредитів в іноземній валюті, сплата
процентів за таким кредитом на
території України є правомірним.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд у порушення вимог ч. 3 ст. 551 ЦК
України не зменшив розмір неустойки,
також не можуть бути прийняті до уваги
колегією, оскільки, докази, які б
підвереджували наявність підстав для
зменшення розміру неустойки,
відповідачами не надано, з розрахунку
неустойки вбачається, що вона не
перевищує розмір основного боргу.

Безпідставними є й доводи відповідачів
про те, що порука ОСОБА_6 за кредитними
договорами припинена на підставі ч.4 ст.
559 ЦК України.

Відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя.

Отже, якщо кредитним договором не
визначено інші умови виконання
основного зобов'язання, то у разі
неналежного виконання позичальником
своїх зобов'язань за цим договором
строк пред'явлення кредитором до
поручителя вимоги про повернення
отриманих у кредит коштів має
обчислюватися з моменту настання
строку погашення зобов'язання згідно з
такими умовами, тобто з моменту
настання строку виконання зобов'язання
у повному обсязі або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково. Таким строком не
може бути лише несплата чергового
платежу.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу, так і пред'явлення до
нього позову. При цьому в разі
пред'явлення вимоги до поручителя
кредитор може звернутися до суду
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання.

Оскільки з кредитних договорів
вбачається, що строк виконання
основного зобов'язання визначений 01
лютого 2016 року, то порука ОСОБА_6 не може
бути визнана припиненою, а банк має
право на пред'явлення вимоги до
поручителя ОСОБА_6 про виконання
зобов'язання боржника ОСОБА_4 щодо
повернення заборгованості по
кредитними договорами.

Разом з тим, колегія суддів не може
погодитися із тим, що у резолютивній
частині рішення суд стягнув з ОСОБА_4 та
ОСОБА_6 у солідарному порядку
заборгованість за кредитними
договорами шляхом звернення стягнення
на предмет іпотеки, а також солідарно
стягнув зі всіх відповідачів судові
витрати на користь позивача та держави,
оскільки це суперечить вимогам ст. 39
Закону України «Про іпотеку» та ст. 88
ЦПК України.

Так, згідно з п.п. 24,42 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ резолютивна частина рішення суду
в разі задоволення позову про
звернення стягнення на предмет іпотеки
має відповідати вимогам як статті 39
Закону України «Про іпотеку», так і
положенням пункту 4 частини першої
статті 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в
обов'язковому порядку має зазначатись:
загальний розмір вимог та всі його
складові, що підлягають сплаті
іпотекодержателю з вартості предмета
іпотеки; спосіб реалізації предмета
іпотеки шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування процедури
продажу, встановленої статтею 38 цього
Закону; початкова ціна предмета
іпотеки для його подальшої реалізації.

При цьому суд не може одночасно
звернути стягнення на предмет іпотеки
та стягнути суму заборгованості за
кредитним договором. У такому випадку
суд має зазначити в резолютивні
частині рішення лише про звернення
стягнення на предмет іпотеки із
зазначенням суми заборгованості за
кредитним договором, а сам розрахунок
суми заборгованості має наводитись у
мотивувальній частині рішення.
Винятком є ситуація коли особа
позичальника є відмінною від особи
іпотекодавця.

При вирішенні спорів за участю
майнових поручителів суди мають
виходити з того, що відповідно до ст. 11
Закону України «Про заставу», ст. ст. 1, 11
Закону України «Про іпотеку» майновий
поручитель є заставодавцем або
іпотекодавцем. Відповідно до ст.546 ЦК
України застава (іпотека) та порука є
різними видами забезпечення, тому
норми, що регулюють поруку (ст.553-559 ЦК)
не застосовуються до правовідносин
кредитора з майновим поручителем,
оскільки він відповідає перед
іпотекодержателем за виконання
боржником основного зобов'язання
винятково в межах вартості предмета
іпотеки. У зв'язку з цим солідарна
відповідальність боржника та
майнового поручителя нормами ЦК не
передбачена.

В зв'язку з тим, що ОСОБА_6 не є майновим
поручителем за зобов'язанням боржника
ОСОБА_4, то останній не може відповідати
перед іпотекодержателем, останній несе
солідарну відповідальність з
боржником перед кредитором. При цьому,
перед іпотекодержателем, як майновий
поручитель, відповідає ОСОБА_5, і тільки
в межах вартості предмета іпотеки.

Враховуючи викладене, відповідно до п. 4
ст. 309 ЦПК України колегія суддів вважає
необхідним змінити рішення суду першої
інстанції в частині стягнення
заборгованості і звернення стягнення
на предмет іпотеки та судових витрат та
викласти резолютивну частину рішення в
новій редакції.

Оскільки доводи апеляційної скарги та
матеріали справи не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального права, або порушення
норм процесуального права, яке потягло
неправильне вирішення справи щодо
зустрічного позову, відсутні
передбачені ЦПК України підстави для
скасування рішення, у зв'язку з чим
відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
рішення в частині відмови в
задоволенні зустрічного позову
підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303 - 317 ЦПК України,
колегія суддів

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 відхилити.

Резолютивну частину рішення
Гагарінського районного суду міста
Севастополя від 22 жовтня 2013 року
змінити в частині стягнення
заборгованості і звернення стягнення
на предмет іпотеки та судових витрат.

Звернути стягнення на предмет іпотеки:
восьмикімнатну квартиру АДРЕСА_2,
загальною площею 303,00 кв.м., житловою
площею 203,00 кв.м., яка знаходиться за
адресою: АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_4
та ОСОБА_5 на праві загальної часткової
власності на підставі свідоцтва про
право власності, виданого Фондом
комунального майна Севастопольської
міської ради; та приміщення
автостоянки (гаражу), загальною площею
19,20 кв.м., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_2, який належить ОСОБА_4 та ОСОБА_5
на праві загальної часткової власності
на підставі свідоцтва про право
власності, виданого 13 вересня 2007 року
Фондом комунального майна
Севастопольської міської ради; в
рахунок погашення заборгованості за
кредитними договорами №8807С18 від 06.06.2007
року і №8807С46 від 07.12.2007 року в сумі 757
662,39 доларів США і 3 671,57грн. (185 769,20
доларів США - сума простроченої
заборгованості за кредитним договором
№8807С18 від 06.06.2007 року; 105 759, 44 доларів
США - сума заборгованості за процентами
за кредитним договором №8807С18 від 06.06.2007
року; 155 375,04 доларів США - сума пені за
несвоєчасну сплату суми кредиту та
процентів за кредитним договором
№8807С18 від 06.06.2007 року; 2 750,00 грн. - сума
заборгованості за комісією за
управління кредитом за кредитним
договором №8807С18 від 06.06.2007 року; 921,57
грн. - сума пені за несвоєчасну сплату
комісії за управління кредитом за
кредитним договором №8807С18 від 06.06.2007
року; 128 571,46 доларів США - сума
простроченої заборгованості за
кредитним договором №8807С46 від 07.12.2007
року; 74 350,95 доларів США - сума
заборгованості за процентами за
кредитним договором №8807С46 від 07.12.2007
року; 107 836,30 доларів США - сума пені за
несвоєчасну сплату сум кредиту та
процентів за кредитним договором від
07.12.2007 року).

Стягнути з ОСОБА_6 заборгованість за
кредитними договорами №8807С18 від 06.06.2007
року і №8807С46 від 07.12.2007 року в сумі 757
662,39 доларів США і 3 671,57грн.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на
користь Публічного акціонерного
товариства „Державний
експортно-імпортний банк України"
судові витрати по 567 грн. з кожного.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на
користь держави судові витрати по 580, 33
грн. з кожного.

В інший частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішенням апеляційного суду
законної сили.

Головуючий
А.А.Андрейченко

Судді М.В.Моцний

В.О.Єфімова