Категорія 26 Головуючий I інстанції
Доповідач - суддя Будулуца М.С.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2013 року

Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого - судді Постолової В.Г.,

суддів: Будулуци М.С., Космачевської
Т.В.,

при секретарі Бакунець Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Державного підприємства
«Дзержинськвугілля» про стягнення
одноразової допомоги, компенсації за
несвоєчасну виплату одноразової
допомоги, відшкодування моральної
шкоди,

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та
Державного підприємства
«Дзержинськвугілля» на рішення
Дзержинського міського суду Донецької
області від 06 серпня 2013 року , -

ВСТАНОВИВ:

05 квітня 2013 року ОСОБА_1 звернувся з
зазначеним позовом до Державного
підприємства «Дзержинськвугілля»
(далі - ДП «Дзержинськвугілля»), в якому
просив стягнути з відповідача
недоотриману суму одноразової
допомоги у розмірі 18 885 грн.,
компенсацію за несвоєчасну виплату
одноразової допомоги в сумі 15 900 грн. та
77 714 грн. та у відшкодування моральної
шкоди - 160 000 грн.

Свої вимоги обґрунтував тим, що згідно
з повторним висновком Донецької
обласної МСЕК від 16 жовтня 1997 року йому
з 08 квітня 1997 року була встановлена
стійка втрата професійної
працездатності у розмірі 60% за
сукупністю, з яких первісно
встановлено 40 % у зв'язку з професійним
захворюванням - хронічним
обструктивним бронхітом, та його
визнано інвалідом 3 групи; 10 % повторно у
зв'язку з професійним захворюванням -
хронічним радикулітом та 10 % повторно у
зв'язку з трудовим каліцтвом 1990 року.

Він звернувся до керівництва шахти
"Північна" ДП «Дзержинськвугілля» з
письмовою заявою про перерахунок
щомісячних сум відшкодування частини
втраченого заробітку та одноразової
допомоги, виходячи із середнього
заробітку за січень - квітень 1992 року за
професією прохідника. На підставі
наказу № 204 від 13 квітня 1998 року,
виходячи із середнього заробітку за
серпень - вересень 1997 року за професією
прохідника йому було призначено
щомісячні страхові виплати в сумі 204
грн. 96 коп. та згідно наказу № 627 від 26
жовтня 1999 року виплачено одноразову
допомогу в сумі 10 685 грн. 60 коп. із
заробітку 267 грн. 14 коп. За період з
листопада 1999 року по липень 2001 року він
отримував щомісячні виплати в сумі 334
грн. 66 коп. Однак, рішенням
Дзержинського міського суду Донецької
області від 05 листопада 2012 року, яке
залишено без змін судами апеляційної і
касаційної інстанцій, дії відповідача
були визнані неправомірними та
встановлено, що його базовий заробіток
для обчислення сум одноразової
допомоги станом на 01грудня 1997 року
повинен складати 739 грн. Отже, виходячи
з цього, сума одноразової допомоги при
її обчисленні повинна була складати 29
560 грн., із розрахунку 739 грн. помножені
на 40 % втрати працездатності. За таких
обставин, розмір недоотриманої ним
одноразової допомоги складає 18 885 грн.
із розрахунку 739 грн. х 40 = 29 560 грн. - 10 685
грн. Вважав, що недоотримана ним сума
одноразової допомоги - 18 885 грн. 60 коп.
підлягає коригуванню у зв'язку із
зростанням цін на споживчі товари та
послуги, у порядку, встановленому ст. 34
Закону України «Про оплату праці»,
виходячи з розрахунку 18 885 грн.60 коп.
помножені на 4,115 - індекс росту
споживчих цін за період з 01 січня 1998
року по 01 березня 2013 року, що складає 77
714 грн. 24 коп. Окрім цього, вважав, що
також підлягає коригуванню і
несвоєчасно виплачена одноразова
допомога - 10 685 грн., що була виплачена
частками з грудня 2000 року по жовтень 2004
року, та з урахуванням індексу росту
споживчих цін за відповідні місяці
така компенсація складає 15 900 грн. 09
коп., яку й просив стягнути з
відповідача на свою користь.

Окрім цього позивач зазначив, що
внаслідок тривалого порушення
зобов'язань по відшкодуванню шкоди з
квітня 1997 року по квітень 2013 року йому
заподіяно моральні та психологічні
страждання, пов'язані з приниженнями в
судових органах з боку відповідача,
зайвими витратами, порушеннями
нормальних життєвих зв'язків,
погіршенням або припиненням відносин з
родичами та знайомими. Просив на
відшкодування моральної шкоди
стягнути з відповідача 160 000 грн. з
розрахунку по 10 000 грн. на рік за 16 років
правопорушень.

Рішенням Дзержинського міського суду
Донецької області від 06 серпня 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного
підприємства «Дзержинськвугілля» про
стягнення одноразової допомоги,
компенсації за несвоєчасну виплату
одноразової допомоги, відшкодування
моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства
«Дзержинськвугілля» на користь ОСОБА_1
недораховану суму одноразової
допомоги у розмірі 18 875 грн. та у
відшкодування моральної шкоди
компенсацію у сумі 1 000 грн.

Стягнуто з Державного підприємства
«Дзержинськвугілля» (далі - ДП
«Дзержинськвугілля») на користь
держави судовий збір у розмірі 229 грн. 40
коп.

З вказаним рішенням суду не погодились
ОСОБА_1 та ДП «Дзержинськвугілля» та
подали апеляційні скарги.

1). Позивач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі,
посилаючись на порушення суду норм
матеріального і процесуального права,
просив рішення суду в частині відмови в
задоволенні його позову щодо стягнення
компенсації в розмірі 15 900 грн. за
несвоєчасно виплачену відповідачем
одноразову грошову допомогу за втрату
професійної працездатності внаслідок
професійного захворювання, нараховану
в сумі 10 685 грн., та компенсації в
розмірі 77 714 грн. 24 коп. за не
донараховану відповідачем одноразову
грошову допомогу на суму 18 885 грн. 60 коп.
і розміру стягнення моральної шкоди
скасувати та ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог, а саме, - стягнути з
ДП «Дзержинськвугілля» на його користь
15 900 грн. та 77 714 грн. 24 коп. вказаної
компенсації та у відшкодування
моральної шкоди - 160 000 грн.

2). Відповідач ДП «Дзержинськвугілля»,
посилаючись на порушення суду норм
матеріального і процесуального права,
просив рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким повністю
відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1
В обґрунтування доводів скарги
відповідач зазначив, що у підприємства
не має ніяких підстав для такого
перерахунку одноразової допомоги.
Також зазначив, що одноразова допомога
має разовий характер і тому у разі
несвоєчасної її виплати відповідно до
чинного законодавства вона не підлягає
коригуванню на індекс зростання цін на
споживчі товари і тарифів на послуги.
Крім цього, апелянт вказав, що ОСОБА_1
вже звертався до судів різних
інстанцій з цими вимогами, про той
самий предмет і з тих самих підстав та
йому було відмовлено в задоволенні цих
вимог, рішення судів набрали чинності
та підлягають виконанню. Відповідно до
цього просив повністю відмовити
позивачу в задоволенні заявлених
вимог.

Позивач ОСОБА_1 та його представник
ОСОБА_2 в судовому засіданні
апеляційного суду підтримали доводи
апеляційної скарги позивача та
заперечували проти доводів
апеляційної скарги відповідача.

Представники ДП «Дзержинськвугілля»
Кльофас Т.В. та Прудніков Р.М. доводи
апеляційної скарги підприємства
підтримали, просили скаргу останнього
задовольнити та, в свою чергу,
заперечували проти доводів
апеляційної скарги позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача, представників сторін,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційних скарг,
апеляційний суд приходить до висновку,
що апеляційна скарга ДП
«Дзержинськвугілля» не підлягає
задоволенню, а апеляційну скаргу
ОСОБА_1 слід задовольнити частково.
Рішення суду в частині відмови у
стягненні компенсації за несвоєчасну
виплату одноразової допомоги та
стягнення моральної шкоди слід
скасувати, позов ОСОБА_1 в цій частині
задовольнити частково, в задоволенні
його позовних вимог щодо стягнення з
відповідача моральної шкоди відмовити,
а в інший частині рішення - залишити без
змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 303 ч.1 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно з вимогами ст. 309 ч.1 п.3 і п.4 того ж
Кодексу, підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення, є невідповідність висновків
суду обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

За приписами ч.2 ст.309 ЦПК України, норми
матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 є
отримувачем виплат внаслідок
професійного захворювання та каліцтва,
отриманих на виробництві, під час
виконання трудових обов'язків на шахті
«Північна» ДП «Дзержинськвугілля» з 1990
року. Висновком Донецької обласної
МСЕК від 16 жовтня 1997 року позивачу з 08
квітня 1997 року встановлена стійка
втрата працездатності в розмірі 60% за
сукупністю, з них 40% у зв'язку з новим
професійним захворюванням - хронічним
обструктивним бронхітом та він
визнаний інвалідом 3-ої групи (а.с. 14, 106).

Згідно з наказом № 627 від 26 жовтня 1999
року по шахті "Північна" ДП
"Дзержинськвугілля", позивачу було
проведено нарахування одноразової
допомоги за новим профзахворюванням -
хронічним бронхітом у зв'язку з стійкою
втратою професійної працездатності 40 %
в сумі 10 685 грн. із розрахунку 267 грн. 14
коп. (середній заробіток позивача) х 40 %
стійкої втрати професійної
працездатності за нове
профзахворювання - хронічний бронхіт,
що дорівнює 10685 грн. 60 коп. (а.с. 19).

Рішенням Дзержинського міського суду
Донецької області від 05 листопада 2012
року, що залишено без змін судами
апеляційної і касаційної інстанцій,
дії державного підприємства
"Дзержинськвугілля" в застосуванні
обмежень базового середнього
заробітку ОСОБА_1 за серпень - вересень
1997 року в розмірі 341 грн.60 коп. визнані
неправомірними, при цьому визначено
вірним розмір середнього заробітку на
01грудня 1997року, виходячи із заробітку в
739 грн., що відповідно до ст. 61 ЦПК
України є обставиною, яка не підлягає
доказуванню при розгляді інших справ
за участю тих самих осіб або особи, щодо
якої встановлено цю обставину (а.с.5-9,
10-11, 104-105).

Проаналізувавши обставини справи, суд
дійшов висновку, що відповідач при
нарахуванні позивачу суми одноразової
допомоги невірно застосував суму
середнього заробітку. Виходячи із
визначеного судом розміру середнього
заробітку в сумі 739 грн., розмір
одноразової допомоги повинен складати
29560 грн. 60 коп., із розрахунку 739 грн.
помножені на 40 % втрати професійної
працездатності. Таким чином, сума
недорахованої одноразової допомоги
складає 29 560 грн. 60 коп. - 10685 грн. 60 коп. = 18
875 грн., яку суд стягнув з ДП
«Дзержинськвугілля».

Такі висновки суду є правильними. Як
вбачається з матеріалів справи, суд
правильно встановив правовідносини,
які виникли між сторонами, дав їм в цій
частині належну оцінку і обґрунтовано
задовольнив позов ОСОБА_1 щодо
стягнення на його користь
недорахованої одноразової допомоги в
розмірі 18 875 грн. При цьому суд
правильно зазначив, що визначення
судом середнього заробітку в сумі 739
грн., яке встановлено судовим рішенням,
має преюдиційне значення для вирішення
питання для нарахування одноразової
допомоги позивачу за втрату 40 %
професійної працездатності.

Що стосується позовних вимог про
стягнення компенсації за несвоєчасну
виплату одноразової допомоги, то суд
першої інстанції дійшов висновку, що ці
виплати мають одноразовий характер, а
тому не підлягають коригуванню
відповідно до індексу зростання цін на
споживчі товари і послуги та
компенсації у зв'язку з несвоєчасною їх
виплатою. Тому, суд відмовив в
задоволенні позову в цій частині вимог.

Стосовно позовних вимог про
відшкодування моральної шкоди, суд
зазначив, що неправомірними діями
відповідача позивачу заподіяно
моральну шкоду, оскільки позивач на
протязі тривалого часу вимушений був
звертатися до суду та вимагати
поновлення порушених його прав, що в
свою чергу позначилося на стані його
здоров'я та на відносини між оточуючими
його людьми, а тому, посилаючись на
ст.ст.23 і 1167ЦК України, вважав можливим
стягнути з відповідача на користь
позивача у відшкодування моральної
шкоди 1 000 грн.

Однак, з рішенням суду в частині
відмови у стягненні компенсації за
несвоєчасну виплату одноразової
допомоги та стягнення моральної шкоди
погодитись не можна, виходячи з
наступного.

Статтями 4, 11 Закону України від 14
жовтня 1992 р. N 2694-XII "Про охорону праці"
передбачено повне відшкодування шкоди
особам, які потерпіли від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, що включає й повне
відшкодування працівникові втраченого
заробітку. Статтею 13 цього Закону
роботодавця зобов'язано
перераховувати розмір відшкодування
шкоди в разі зміни вартості життя у
порядку, визначеному КМУ.

Відповідно до ст. 34 Закону України від 24
березня 1995 р. N 108/95-ВР "Про оплату праці"
встановлена компенсація працівникам
втрати частини заробітної плати у
зв'язку із порушенням строків її
виплати, яка здійснюється відповідно
до індексу зростання цін на споживчі
товари і тарифів на послуги у порядку,
встановленому чинним законодавством.

За змістом зазначених законів та
положень п. 43 Правил відшкодування
власником підприємства, установи і
організації або уповноваженим ним
органом шкоди, заподіяної працівникові
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням ним трудових обов'язків, у
разі несвоєчасної виплати або
несвоєчасного визначення сум
відшкодування такої шкоди стягненню
підлягає компенсація за втрату частини
доходу у зв'язку із затримкою її
виплати у порядку, визначеному ст. 34
Закону України від 24 березня 1995 р. N
108/95-ВР "Про оплату праці" та Положенням
про порядок компенсації працівникам
втрати частини заробітної плати у
зв'язку з порушенням термінів їх
виплати (постанова КМУ від 20 грудня 1997
р. N 1427), який діяв із 1 січня 1998 р. до 31
грудня 2000 р.

Враховуючи, що наказом по підприємству
позивачу недораховано одноразову
допомогу в розмірі 18 875 грн., то за
період з 1 січня 1998 р. до 31 грудня 2000 р. на
підставі ст. 34 Закону України від 24
березня 1995 р. N 108/95-ВР "Про оплату праці"
та пунктів 2 - 3 Положення про порядок
компенсації працівникам втрати
частини заробітної плати у зв'язку з
порушенням термінів їх виплати
(постанова КМУ від 20 грудня 1997 р. N 1427),
який діяв із 1 січня 1998 р. до 31 грудня 2000
р., підлягає стягненню компенсація за
несвоєчасну повну виплату одноразової
допомоги в розмірі 15 289 грн.24 коп. за
період з 01 січня 1998 року по 31грудня 2000
року з урахуванням коефіцієнта
приросту споживчих цін за цей період 0,81
(18 875 грн. 60 коп. х 0,81 = 15 289 грн. 24 коп.).

Відповідно до п.2 Положення, коефіцієнт
приросту споживчих цін визначається як
різниця між часткою від ділення
індексу споживчих цін в останній
місяць перед виплатою суми
заборгованості на індекс споживчих цін
у тому місяці, за який виплачується, та
коефіцієнтом 1.

(Індекси споживчих цін для розрахунку
коефіцієнта приросту споживчих цін
опубліковані Держкомстатом
наростаючим підсумком, що підлягає
компенсації відповідно до пункту 2
цього Положення).

З врахуванням викладеного, суд
помилково відмовив позивачу у
стягненні компенсацію за несвоєчасну
виплату одноразової допомоги, що
складає 15 289 грн. 24 коп.

Що ж стосується компенсації
одноразової допомоги за інші періоди
після 1 січня 2001 року, в тому числі і за
період з грудня 2000 року по жовтень 2004
року, яка йому вже виплачена, то це не
передбачено законодавством.

Втім, не можна погодитись і з рішенням
суду щодо стягнення моральної шкоди
позивачу, виходячи з тих підстав, про
які зазначив позивач.

Відповідно ж до вимог ст. 4 ЦПК України,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, державні та суспільні інтереси, у
спосіб, визначений законами України.
Стягнення ж на його користь грошової
компенсації за несвоєчасну повну
виплату одноразової допомоги є
достатньою сатисфакцією порушених
прав щодо своєчасної виплати цієї
допомоги.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний
суд приходе до висновку, що доводи
позивача є обґрунтовані лише щодо
необхідності стягнення на його користь
компенсації за несвоєчасну повну
виплату одноразової допомоги у
визначеному апеляційним судом розмірі.

Доводи позивача в іншій частині
апеляційний суд відхиляє, як
безпідставні.

З цих же підстав апеляційний суд
відхиляє і доводи відповідача щодо
його незгоди з частковим задоволенням
позовних вимог ОСОБА_1

Оскільки при ухваленні рішення в
частині відмови у стягненні
компенсації за несвоєчасну повну
виплату одноразової допомоги та
стягнення моральної шкоди, суд
допустив невідповідність висновків і
порушив норми матеріального і
процесуального права, то відповідно до
вимог ст.309 ч.1 п.3 та п.4 ЦПК України,
рішення суду в цій частині слід
скасувати. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ДП
«Дзержинськвугілля» про стягнення
компенсації за несвоєчасну виплату
одноразової допомоги слід
задовольнити частково та стягнути з ДП
«Дзержинськвугілля» на користь ОСОБА_1
компенсацію за несвоєчасну виплату
одноразової допомоги - 15 289 грн. 24 коп. В
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про
стягнення з Державного підприємства
«Дзержинськвугілля» моральної шкоди
належить відмовити. В іншій частині
рішення суду - залишити без змін.

Таким чином, апеляційну скаргу
відповідача апеляційний суд відхиляє,
а апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольняє
частково.

Відповідно до вимог ч. З ст. 88 ЦПК
України, з відповідача на користь
держави підлягає стягненню судовий
збір в сумі 229 грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316 ЦПК України,
апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Дзержинськвугілля»
відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Дзержинського міського суду
Донецької області від 06 серпня 2013 року
в частині відмови у стягненні
компенсації за несвоєчасну виплату
одноразової допомоги та стягнення
моральної шкоди скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного
підприємства «Дзержинськвугілля» про
стягнення компенсації за несвоєчасну
виплату одноразової допомоги
задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства
«Дзержинськвугілля» на користь ОСОБА_1
компенсацію за несвоєчасну виплату
одноразової допомоги в розмірі 15 289
(п'ятнадцять тисяч двісті вісімдесят
дев'ять) грн.24 коп.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
про стягнення з Державного
підприємства «Дзержинськвугілля»
моральної шкоди відмовити.

Стягнути з Державного підприємства
«Дзержинськвугілля» на користь
держави судовий збір в сумі 229 грн. 40
коп.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Судді: