Ухвала

іменем україни

29 січня 2013 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Гвоздика П.О.,
Дьоміної О.О.

суддів:
Горелкіної Н.А.,
Завгородньої І.М.,

Іваненко Ю.Г., Ситнік
О.М.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про визнання договору довічного
утримання недійсним та стягнення
витрат, понесених на утримання та
догляд, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення апеляційного суду Донецької
області від 30 вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
ОСОБА_4 з зазначеним позовом, в якому
просила визнати недійсним договір
довічного утримання, укладений між
ними 14 грудня 2011 року, та стягнути з
відповідача на свою користь витрати,
понесені на утримання та догляд
останньої у розмірі 14 026 грн, мотивуючи
тим, що договір був укладений під
впливом обману, оскільки ОСОБА_4 не
повідомила її про те, що має дочку -
інваліда, над якою встановлена опіка з
боку старшої доньки.

Рішенням Авдіївського міського суду
Донецької області від 12 липня
2013 року в частині позовних вимог
про визнання договору довічного
утримання недійсним відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3,
витрати, понесені на утримання та
догляд у розмірі 14 048 грн.

Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 30 вересня 2013 року рішення
Авдіївського міського суду Донецької
області від 12 липня 2013
року в частині стягнення витрат на
утримання та догляд в сумі 14
048 грн скасовано, ухвалено нове рішення,
яким в задоволенні вимог відмовлено.

У решті рішення суду першої інстанції
залишено без змін.

У касаційній скарзі скаржник,
посилаючись на порушення норм
процесуального права та неправильне
застосування судом норм матеріального
права, просить скасувати рішення
апеляційного суду, залишити в силі
рішення суду першої інстанції, як
помилково скасоване апеляційним судом.

Рішення суду в частині відмови в
задоволенні позову про визнання
договору довічного утримання
недійсним сторонами не оскаржується,
тому в силу положень ст. 324 ЦПК України
не підлягає перегляду.

Дослідивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що касаційна скарга підлягає
відхиленню з огляду на наступне.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції входив з доведеності
позовних вимог та наявності підстав
для їх задоволення.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції, та відмовляючи в
задоволенні позовних вимог, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку
про відсутність правових підстав для
стягнення витрат, понесених на
утримання та догляд ОСОБА_4, на які
посилалась позивач.

Як вбачається з матеріалів справи, 14
грудня 2011 року між ОСОБА_3
та ОСОБА_4 укладено договір довічного
утримання на умовах переходу права
власності на квартиру АДРЕСА_1 від
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 Позивач, в свою чергу,
зобов'язалася забезпечувати
утриманням та доглядом довічно, а саме:
забезпечувати відчужувача житлом
шляхом збереження права безоплатного
проживання у відчужуваній квартирі
жилою площею 13,80 кв. м,
здійснювати догляд та надання
необхідної допомоги; проведення
поточного ремонту квартири; надання
побутових послуг (прання, прибирання,
готування їжі), забезпечення належними
лікувальними засобами; забезпечити
належне поховання відчужувача.
Вартість матеріального забезпечення
(харчування, догляд, необхідна
допомога) визначена ними в розмірі 500
грн. щомісячно, яка підлягає індексації
в порядку, встановленому законом.

Через погіршення стосунків між
сторонами, позивач 01 листопада
2012 року надіслала відповідачу
листа про припинення договору
довічного утримання з її ініціативи та
вимагала повернення коштів.

Рішенням Авдіївського міського суду
Донецької області від 03 квітня
2013 року, яке набуло чинності,
задоволено позов ОСОБА_4 про розірвання
договору довічного утримання, цей
договір розірвано та за ОСОБА_4 визнано
право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог, суд
апеляційної інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для задоволення
вимог на підставі ст. 756 ЦК України, яка
передбачає правові наслідки
розірвання договору довічного
утримання.

За таких обставин доводи касаційної
скарги не знайшли свого підтвердження
та не спростовані матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги
та дослідивши матеріали справи,
колегія суддів касаційної інстанції
дійшла висновку про відхилення
касаційної скарги та залишення без
змін рішенням апеляційного суду
Донецької області від 30 вересня 2013
року, оскільки судове рішення законне
та обґрунтоване, а доводи касаційної
скарги не дають підстав для висновку
про неправильне застосування норм
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Донецької
області від 30 вересня 2013 року залишити
в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

П.О. Гвоздик

Судді

Н.А. Горелкіна

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко

О.М. Ситнік