Провадження по справі 2/122/2848/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2013 року Залізничний районний
суд м. Сімферополя Автономної
Республіки Крим у складі:

Головуючого судді - Гоцкалюка В.Д.

при секретарі - Дірієнко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Залізничного
районного суду м. Сімферополя АР Крим
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
договором завдатку, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 про стягнення суми основного
боргу в розмірі 8000 грн., згідно
розписки, про стягнення суми в розмірі
8000 грн., згідно ст. 571 ГК України,
стягнення 3 % річних за прострочення
виконання зобов'язання в розмірі 670,03
грн., стягнення суми інфляційних витрат
248,00 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що він 21 грудня
2010 року передав відповідачу суму в
розмірі 8000 грн. в якості завдатку, в
рахунок майбутньої покупки автомобіля
марки ВАЗ 2104, 1988 року випуску держномер:
НОМЕР_3, № кузова НОМЕР_4, білого
кольору, що належить Відповідачу на
підставі свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_5, про що
була складена розписка. За
домовленістю з відповідачем для
остаточного розрахунку і передачі
автомобіля була встановлена ??дата - не
пізніше 30 січня 2011 року. У зазначений
термін він звернувся до відповідача
для завершення угоди, остаточного
розрахунку і передачі автомобіля.
Однак відповідач на телефонні дзвінки
не відповідав, від зустрічей ухилявся.
У березні 2011 року в інтернеті він
побачив оголошення про продаж
автомобіля, що є предметом
вищевказаного договору завдатку. До
теперішнього часу грошові кошти або
автомобіль йому не повернуті. Вважає,
що з боку відповідача має місце
порушення як договірних зобов'язань,
таки положень ст. ст. 525 , 526 ЦК України.
Бажає у відповідності до положень ст. 571
ЦК України, стягнути з відповідача
завдаток та додатково суму у розмірі
завдатку. Також бажає отримати 3% річних
від простроченої суми та інфляційні
витрати.

ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлені
позовні вимоги підтримав у повному
обсязі та наполягав на їх задоволенні з
мотивів викладених в позовній заяві.

ОСОБА_2 в судовому засіданні проти
позову заперечував та вважав, що
сплачена позивачем сума в розмірі 8000
грн. повинна залишитись у нього,
оскільки угода щодо продажу автомобіля
не відбулась з вини позивача, а отже він
позивачу нічого не винен.

Суд, заслухавши пояснення осіб, що
з'явились в судове засідання,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази в їх сукупності, вважає,
що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню по наступних
підставах.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 5 ст. 55 Конституції
України кожен має право будь-якими
не забороненими законом засобами
захищати свої права і свободи від
порушень та протиправних посягань.

За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК
України) суд розглядає справу в межах
заявлених вимог і на підставі доказів
сторін, кожна з яких відповідно до ч.1
ст.60 ЦПК України повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК передбачено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності. Сторони мають
рівні права щодо надання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених законом. Суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи.

Стаття 213 ЦПК України вимагає від суду
повно та всебічно з'ясувати обставини,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
дослідити всі докази в їх сукупності.

Судом встановлено, що 21 грудня 2010 року
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений
договір про завдаток, за умовами якого
позивач зобов'язався передати ОСОБА_2
суму в розмірі 8000 грн. в рахунок
майбутньої купівлі-продажу автомобіля
марки ВАЗ 2104, 1988 року випуску держномер:
НОМЕР_3, № кузова НОМЕР_4, білого
кольору, що належить Відповідачу, при
цьому сторони домовились, що
остаточний розрахунок і передача
автомобіля повинна відбутися не
пізніше 30 січня 2011 року.

В той же день, 21 грудня 2010 року ОСОБА_2
отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі
8000 грн., про що було написано розписку.

Вказані обставини визнанні сторонами в
судовому засіданні та не
оскаржувались.

Частиною 1 ст. 570 ЦК України визначено,
що завдатком є грошова сума або рухоме
майно, що видається кредиторові
боржником у рахунок належних з нього за
договором платежів, на підтвердження
зобов'язання і на забезпечення його
виконання.

Отже, внесення завдатку як способу
забезпечення виконання зобов'язання
може мати місце лише у випадку
наявності зобов'язання, тобто договору
між сторонами, яким визначено предмет
та істотні умови.

Згідно з ч. 2 ст. 570 ЦК України, якщо не
буде встановлено, що сума, сплачена в
рахунок належних з боржника платежів, є
завдатком, вона вважається авансом.

На підставі викладеного, суд вважає, що
сплачена позивачем сума є авансом,
тобто звичайною сумою попередньої
оплати за договором, яка не виконує
забезпечувальної функції, властивої
завдатку, а, отже, у зв'язку з
невиконанням зобов'язання, по якому
передавався аванс, він підлягає
поверненню позивачу.

Таким чином, суд вважає, що позовні
вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2,
суми авансу в розмірі 8000 грн.,
підлягають задоволенню, оскільки
ОСОБА_2 автомобіль не продав і аванс не
повернув, у зв'язку з чим ОСОБА_1 має
право на стягнення даної суми авансу.

Проте в задоволені вимоги про
стягнення з відповідача додаткової
суми у розмірі завдатку, у
відповідності до положень ст. 571 ЦК
України, суд вважає, що слід відмовити.

Згідно положень ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Три відсотки річних від простроченої
суми складає 670 грн. 03 коп.

Сума на яку збільшився борг з
урахуванням індексу інфляції згідно
калькуляції по застосуванню індексу
споживчих цін наданою Головним
Управлінням статистики АР Крим від
12.11.2013 року - 248,00 грн.

Вказані витрати також підлягають
відшкодуванню.

Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

В матеріалах справи є підтвердження
сплати судового збору в розмірі 229 грн.
41 коп., у зв'язку із чим відшкодуванню
підлягає 121 грн. 38 коп.

На підставі викладеного, та керуючись
ст.ст. 570, 571, 625, 1212 ЦК України, ст.ст. 3, 10,
11, 60, 88, 212-215, 218, 294, 296 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_2), суму
авансу в розмірі 8000 грн., три відсотки
річних в розмірі 670 грн. 03 коп.,
інфляційні витрати в розмірі 248 грн., а
усього 8918 (Вісім тисяч дев'ятсот
вісімнадцять) грн. 03 коп.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_2)
документально підтверджені судові
витрати, пропорційно частині
задоволених позовних вимог, судовий
збір в сумі 121 грн. 38 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: