Справа № 261/2603/13-ц
Провадження № 2/261/1074/13
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

м. Донецьк
27
грудня 2013 р.

Петровський районний суд м. Донецька в
складі: головуючого - судді Жупанової
О.О., при секретарі Дівів'євій
Я.О.,Крутась Я.С., за участю позивача
ОСОБА_1., представника позивача ОСОБА_2,
представника відповідача Крикунової
Н.М., розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовною
заявою

ОСОБА_1 до ДП «Донецька вугільна
енергетична компанія» ВП «Шахта ім..
Челюскінців» про поновлення на роботі,
скасування наказів, стягнення
середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, відшкодування
моральної шкоди, -

в с т а н о
в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом та
просить ухвалити рішення, в силу якого
скасувати наказ №360 від 10 квітня 2013 р.
та наказ № 626 від 02 липня 2013 р., поновити
його на роботі на посаді гірничого
майстера УРГВ ВП «Шахта ім.
Челюскінців» ДП «Донецька вугільна
енергетична компанія», стягнути на
його користь середній заробіток за
весь час вимушеного прогулу, а також
відшкодувати на його користь моральну
шкоду в розмірі 2000 грн.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що наказом № 153-К від 28
вересня 1998 р. 25-К від 16.10.2008 року він був
прийнятий на роботу на підприємство
відповідача підземним гірничим
другого розряду. Наказом №51к від 09
квітня 2012 р. переведений на посаду
гірничого майстера на УРГВ ВП «Шахта
ім. Челюскінців» ДП «Донецька вугільна
енергетична компанія» . Наказом №360
від 10 квітня 2013 р. він був звільнений на
підставі п.4 ст.40 КЗпП України з 04
березня 2013 р., у зв'язку з прогулом без
поважних причин. Наказом № 626 від 02
липня 2013 р. була змінена дата його
звільнення з 04 березня 2013 р. на 12 квітня
2013р..

Вважає наказ №360 від 10 квітня 2013р. про
його звільнення незаконним, оскільки
він постановлений з грубим порушенням
трудового законодавства,а саме
виданий, у період знаходження його на
амбулаторному лікуванні. Також вважає
незаконним наказ № 626 від 02 липня 2013 р.,
яким була змінена дата його звільнення
з 04 березня 2013 р. на 12 квітня 2013р.

Посилаючись на незаконність
звільнення, ОСОБА_1, також просив
відшкодувати на його користь моральну
шкоду в розмірі 2000,00 грн., мотивуючи тим,
що почуття несправедливості,
викликане діями відповідача,
порушення звичайного ритму життя
приводять до розпачу, подавленого
пригнобленого душевного стану, вкрай
негативно впливає на його самопочуття.

В судовому засіданні позивач
підтримав вищевказані позовні вимоги в
повному обсязі, посилаючись на
наведені вище обставини, пояснивши, що
він дійсно був відсутній на своєму
робочому місці у період з 04 березня 2013
р. по 10 квітня 2013 р., оскільки вважав, що
його звільнили ще 04 березня 2013р, не
допустивши до роботи на шахті. У цей
період він на лікарняному не
знаходився. З приводу не допуску його
до роботи на шахті він до
адміністрації підприємства
відповідача не звертався, до
прокуратури з приводу порушення його
трудових прав, а саме недопущення до
роботи, також не звертався. 11 березня
2013 р. приходив до відділу кадрів, щоб
надати лікарняний лист за період
тимчасової непрацездатності з 21 лютого
2013 р. по 01 березня 2013 р, але до керівника
підприємства з приводу недопущення
його до роботи в цей день не звертався.

В судовому засіданні представник
позивача також підтримав позовні
вимоги, наполягаючи, що днем звільнення
ОСОБА_1 є день видання наказу, тобто 10
квітня 2013 р., коли позивач знаходився на
амбулаторному лікуванні, що свідчить
про порушення трудових прав позивача.

Представник відповідача Крикунова Н.М.
проти позову заперечувала, мотивуючи
свою позицію тим, що ОСОБА_1 був
звільнений з роботи у повній
відповідності до вимог діючого
трудового законодавства, оскільки
останній без поважних причин був
відсутній на своєму робочому місці з 04
березня 2013 року. З цього часу ОСОБА_1. до
виконання своїх обов'язків не
приступав, на роботу не ходив. 19 березня
2013 р. підприємством було направлено
листа ОСОБА_1 з проханням повідомити
про причини відсутності на робочому
місці з 04 березня 2013 р., а також
повідомлено про проведення засідання
профспілки шахти, яке відбудеться 26
березня 2013 р., на якому буде
розглядатися питання щодо його
звільнення в зв'язку з відсутністю на
робочому місці. Вказаний лист був
направлений на адресу місця проживання
ОСОБА_1 та отриманий останнім, про що
свідчить зворотне повідомлення, яке
додано до матеріалів справи. 26 березня
2013 р. ОСОБА_1 на засідання профкому
шахти не з'явився. 03 квітня 2013 р.
комісією у складі трьох осіб було
проведений виїзд за місцям проживання
ОСОБА_1, в ході якого було складено акт
про відмову ОСОБА_1 від надання
пояснень з приводу порушення трудової
дисципліни, а саме відсутності на
роботі з 04 березня 2013 р., повідомлено
про проведення засідання профкому 09
квітня 2013 р., а також запропоновано
надати на засідання профкому
документи, що підтверджували
поважність причини відсутності на
роботі з 04 березня 2013 р. про що останній
власноручно підписався. 09 квітня 2013 р.
ОСОБА_1 повторно на засідання профкому
не з'явився, ніяких документів, які б
підтверджували поважність причин його
відсутності не надав, в зв'язку з чим на
засіданні було розглянуто питання
щодо звільнення ОСОБА_1 та надана згода
на його звільнення. 10 квітня 2013 р. був
виданий наказ № 360 від 10 квітня 2013 р. про
звільнення гірничого майстера УРГВ
ОСОБА_1 на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП
України (за прогул без поважних причин)
з 04 березня 2013 р.. З зазначеним наказом
ОСОБА_1 був ознайомлений, з ним був
проведений розрахунок та видана
належно оформлена трудова книжка.

Дисциплінарне стягнення у вигляді
звільнення було застосовано до ОСОБА_1
за виявлений проступок, а саме прогул з
04 березня 2013 р., який був виявлений
адміністрацією підприємства
відповідача лише 11 березня 2013 р., коли
ОСОБА_1 здав на підприємство листок
непрацездатності, з якого вбачалось, що
останній повинен був приступити до
роботи 2 березня 2013р. Отже, першим
робочим днем позивача було 04 березня
2013р.. В зв'язку з тим, що для розірвання
трудового договору з підстав,
передбачених п. 4 ст.40 КЗпП України
необхідно було отримати згоду
профкому шахти, а ОСОБА_1 двічі не
з'являвся на засідання профкому, наказ
про його звільнення був виданий 10
квітня 2013 р., тобто на протязі одного
місяця з моменту виявлення порушення
дисципліни. Оскільки в подальшому
підприємству стало відомо, що ОСОБА_1 10
квітня 2013 р. перебував на лікарняному,
до наказу № 360 від 10 квітня 2013 р. було
внесено зміни, а саме наказом № 626 від 02
липня 2013 р. змінено дату звільнення з 04
березня 2013р. на 12 квітня 2013 р.

Також Крикунова Н.М. заперечувала проти
позовних вимог стосовно стягнення
моральної шкоди, вважає, що ніякої
моральної шкоди позивачу по справі не
завдано, оскільки останній сам
зневажав всі прохання стосовно
припинення порушень трудової
дисципліни та ігнорував всі прохання
адміністрації підприємства про
надання підтверджувальних документів
поважності відсутності на робочому
місці .

Проаналізувавши вищенаведені
пояснення сторін та дослідивши надані
суду та долучені до матеріалів справи
письмові докази, суд приходить до
висновку про відсутність законних
підстав для задоволення позовних вимог
ОСОБА_1, виходячи з наступного.

Приймаючи рішення по справі, що
розглядається, суд виходив з вимог ст. 60
ЦПК України, яка регламентує, що кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підстави своїх вимог та заперечень,
крім випадків, коли мають місце
підстави звільнення від доказування.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Крім того, дотримуючись принципу
диспозитивності, передбаченого ст.11
ЦПК України, суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Так, судовим розглядом встановлено, що
ОСОБА_1 (надалі - Позивач) на підставі
наказу № 153-К від 28 вересня 1998 р. з 28
вересня 1998 р. був прийнятий підземним
гірником 2 розряду на шахту імені
Челюскінців Донецького виробничого
«Донецькуголь».. У подальшому
підприємство неодноразово
перейменувалось та
реорганізовувалось. 3 27 квітня 2007 р.
зазначене підприємство є
відокремленим підрозділом «Шахта ім.
Челюскінців» в складі державного
підприємства «Донецька вугільна
енергетична компанія» Міністерства
вугільної промисловості України
(надалі - Відповідач). Наказом № 51-К від
09 квітня 2012 р. позивач був переведений
на посаду гірничого майстера на УРГВ ВП
«Шахта ім. Челюскінців» ДП «Донецька
вугільна енергетична компанія» (а.с.87).

Наказом № 360 від 10 квітня 2013 р. «про
звільнення з шахти» Позивач був
звільнений на підставі п.4 ст.40 КЗпП
України за прогул без поважних причин з
04 березня 2013 р.. (а.с.24).

Згідно із наказом № 626 від 02 липня 2013 р.
наказ № 360 від 10 квітня 2013 р. було
змінено, а саме змінена дата звільнення
гірничого майстра УРГВ ОСОБА_1 за
прогул без поважних причин, з 04 березня
2013 р. на 12 квітня 2013 р., оскільки
останній з 08 квітня 2013р. по 11 квітня 2013
р. знаходився на лікарняному (а.с. 52).

Вказані обставини знайшли своє
підтвердження в судовому засіданні
вивченням копій відповідних наказів та
трудової книжки Позивача.

Даючи правову оцінку вищезазначеному
звільненню, суд приходить до
наступного висновку.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 22 Постанови від 6
листопада 1992 р. № 9 «Про практику
розгляду судами спорів» ( надалі
Постанова № 9)у справах про поновлення
на роботі осіб, звільнених за порушення
трудової дисципліни, необхідно
з'ясувати, в чому конкретно виявилося
порушення, яке стало приводом до
звільнення; чи могло воно бути
підставою для розірвання трудового
договору за п. 4 ст. 40 КЗпП України; чи
додержано власником або уповноваженим
ним органом передбачені статтями 147-1;
148, 149 КЗпП України правила й порядок
застосування дисциплінарних стягнень.

Відповідно до ч.4.ст.40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку прогулу (в тому числі
відсутності на роботі більше трьох
годин протягом робочого дня) без
поважних причин.

Отже, крім встановлення самого факту
відсутності працівника на роботі
більше трьох годин протягом робочого
дня, визначальним фактором для
вирішення питання про законність
звільнення позивача з роботи є
встановлення поважності причин
відсутності. Поважними причинами
визначаються такі причини, що
виключають вину працівника. При цьому
обов'язок з доведення поважності
причини відсутності на роботі
покладено на працівника.

Відповідно до ст. 148 КЗпП України
дисциплінарне стягнення
застосовується власником або
уповноваженим ним органом
безпосередньо за виявленням
проступку, але не пізніше одного місяця
з дня його виявлення, не рахуючи часу
звільнення працівника від роботи у
зв'язку з тимчасовою непрацездатністю
або перебування його у відпустці.

Згідно зі ст. 149 КЗпП України до
застосування дисциплінарного
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен зажадати від
порушника трудової дисципліни
письмові пояснення. За кожне порушення
трудової дисципліни може бути
застосовано лише одне дисциплінарне
стягнення. При обранні виду стягнення
власник або уповноважений ним орган
повинен враховувати ступінь тяжкості
вчиненого проступку і заподіяну ним
шкоду, обставини, за яких вчинено
проступок, і попередню роботу
працівника. Стягнення оголошується в
наказі( розпорядженні) і
повідомляється працівникові під
розписку.

Згідно зі ст. 139 КЗпП України працівники
зобов'язані працювати чесно і сумлінно,
своєчасно і точно виконувати
розпорядження власника, додержуватись
трудової дисципліни.

Як вбачається з особової картки ОСОБА_1,
останній був ознайомлений з Правилами
внутрішнього трудового розпорядку
підприємства та інструктажу з питань
охорони праці, а також Положенням про
табельний облік по ВП «шахта ім.
Челюскінців», проти чого не
заперечував Позивач. (а.с.84-86,94)

Відповідно до акту від 11 березня 2013 р.,
складеного у присутності трьох
робітників підприємства гірничий
майстер участку РГВ ОСОБА_1 був
відсутній на своєму робочому місці у
період з 04 березня 2013 р. по 11 березня 2013
р.. (а.с. 88)

Як пояснив в судовому засіданні
позивач, він 04 березня 2013 р. вийшов
після лікарняного на роботу, але на
шахті Відповідача йому не дали
можливості приступити до виконання
своїх обов'язків, повідомивши, що його
звільнено, в зв'язку з чим він покинув
територію шахти. Після чого він на
роботу не виходив, оскільки вважав себе
звільненим. З приводу порушення його
трудових прав, а саме недопущення до
виконання трудових обов'язків він до
адміністрації шахти Відповідача,
профспілковому органу, а також
безпосередньо до директора шахти не
звертався. До прокуратури, або будь
яких інших органів влади з приводу
порушення його трудових прав також не
звертався. При цьому причини його
відсутності на роботі вважає
поважними.

Відсутність позивача на роботі з 04
березня 2013 р. крім вищезазначеного
акту також підтверджується наданими
відповідачем письмовими доказами:
доповідною запискою на ім'я керівника
підприємства В.А. Данча від начальника
УРГВ Гордієнко А.А. щодо відсутності
гірнічного майстра ОСОБА_1 з 04 березня
2013 р.; рапортом про порушення трудової
дисципліни від 12 березня 2013р. (а.с.25);
інформацією про виходи з 04.03.2013р. по
09.04.2913р., знятої з автоматичної системи
управління(а.с.28); табелем обліку
робочого часу, з якого вбачається, що
ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці
з 04 березня 2013р., в якому дні з 04 березня
2013 р. по 11 березня 2013 р. проставлені, як
лікарняні, інші дні - відсутність
(а.с.36-39); реєстром лікарняних листів а
також листком непрацездатності № 310356,
зданим Позивачем на підприємство 11
березня 2013р. щодо відсутності з 21
лютого 2013 р. до 27 лютого 2013 р.,
приступити до роботи 02 березня 2013р..
(а.с.89-92); листом підприємства від 19
березня 2013 р. на ім'я ОСОБА_1 щодо
повідомлення причин відсутності на
роботі, яке було отримано позивачем 03
квітня 2013 р.; актом від 03 квітня 2013 р.
складеним у присутності інспектора по
трудовій дисципліні підприємства
Гридлевої М.А., а також двох робітників
підприємства стосовно ознайомлення
позивача з документами щодо його
звільнення за прогул з 04 березня 2013р., а
також з датою проведення засідання
профкому; актом від 03 квітня 2013 року,
складеним вищезазначеними особами
щодо відмови ОСОБА_1 з приводу надання
письмових пояснень щодо відсутності на
роботі з 04 березня 2013р. (а.с.25,26).

Крім того, в ході судового розгляду
справи позивач не заперечував, що він
був ознайомлений з документами про
його звільнення за прогули, від надання
поянень з приводу відсутності на
роботі вдмовився. Одночасно позивач
також не заперечував, що після 04
березня 2013 року до виконання своїх
трудових обов'язків не приступав, разом
з тим 11 березня 2013 року приходив на
підприємство, приносив свої лікарняні
листи з приводу хвороби з 21 лютого 2013р
по 27 лютого 2013 р. .

В ході судового розгляду справи
достовірно встановлено, що
адміністрація підприємства факт
відсутності на робочому місці
Позивача виявила 11 березня 2013 р.. Після
чого, неодноразово направляло листи до
свого робітника ОСОБА_1 з проханням
повідомити причини відсутності на
роботі, одно з яких було отримано
останнім 03 квітня 2013 року, проти чого не
заперечував і сам позивач. Також 03
квітня 2013 р. Позивачу було
запропановано надати підтверджувальні
документи поважності відсутності на
роботі у період з 04 березня 2013 р..
(а.с.25,26)

Відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України
розірвання трудового договору з
підстав, передбачених пп. 1 (крім
випадку ліквідації підприємства,
установи, організації), 2-5, 7 ст. 40 і пп. 2 і
З ст. 41 цього Кодексу, може бути
проведено лише за попередньою згодою
виборного органу (профспілкового
представника), первинної профспілкової
організації, членом якої є працівник.

З наданих суду представником
відповідача документів, протоколу
засідання профорганізаціїї від 09
квітня 2013р., подання керівника
підприємства Данча В.А. щодо звільнення
Позивача, встановлено, що
підприємством Відповідача були
виконанні всі вимоги щодо отримання
згоди профспілкової організації
стосовно звільнення Позивача, який є
членом профспілкової організації
(а.с.95,100,102). При цьому, Позивач був
належним чином повідомлений про день
проведення засідання профкому на 09
квітня 2013р. (а.с.26), разом з цим останній
не повідомив профком про неможливсіть
присутності на засіданні, що на думку
суду свідчить про його небажання
довести відсутність своєї провини у
вчиненні прогулів.

Як було встановлено в судовому
засіданні, і проти цього не заперечував
Позивач, він був ознайомлений з наказом
№ 360 від 10 квітня 2013 р. та наказом № 626
від 02 липня 2013 р.. При цьому, листок
непрацездатності Серії АВШ №896218, на
який посилається в обґрунтування своїх
позовних вимог, до теперішнього часу на
підприємство не надав (а.с.9,110-142). Також
Відповідачем було складено акт про
відмову позивача від надання пояснень
щодо незгоди з наказом, видано трудову
книжку та запропановано отримати
розрахунок.(а.с. 94, 107-108, 143,145).

Отже, оцінюючи встановлені обставини
та вищезазначені документи, які
послужили підставою для прийняття
рішення про звільнення ОСОБА_1, а також
самому рішенню по даному питанню, суд
приходить до висновку, що вони були
складені у відповідності до діючого
трудового законодавства, а у керівника
підприємства В.А. Данча були всі
законні підстави для прийняття
вказаного рішення. Натомість, належних
і допустимих доказів на підтвердження
відсутності прогулів чи відсутності на
роботі з поважних причин з 04 березня 2013
року Позивачем суду не надано.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що Позивач був звільнений з роботи у
відповідності з нормами трудового
законодавства України, а тому вимоги
позивача про скасування наказу № 360 від
10 квітня 2013 р. та наказу № 626 від 02 липня
2013 р., поновлення його на роботі та
стягнення на його користь середнього
заробітку за весь час вимушеного
прогулу є необґрунтованими та
задоволенню не підлягають.

При цьому суд не може погодитись з
доводами представника позивача про те,
що Позивач був звільнений у період
тимчасової непрацездатності, так як в
день видачі наказу знаходився на
лікарняному, оскільки відповідно до
п.2.27 Інструкції про порядок ведення
трудових книжок працівників,
затвердженої Наказом Міністерства
праці України, Міністерства юстиції
України, Міністерства соціального
захисту населення України від 29.07.93р. N
58 днем звільнення вважається останній
день роботи, який зазначається в графі
№2 - трудової книжки. Враховуючи, що
відповідно до оскаржуваних наказів
Позивач в день звільнення не перебував
на лікарняному, видача наказу
(датування) про звільнення під час
перебування на лікарняному не є
підставою для визнання звільнення
незаконним.

Розглядаючи позов в частині
відшкодування моральної шкоди, суд
виходить з того, що згідно ст. 237-1 КЗпП
України відшкодування власником або
уповноваженим органом моральної шкоди
працівнику провадиться у разі, якщо
порушення його законних прав призвели
до моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків ї
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації життя.

Приймаючи до уваги, що судом
беззаперечно встановлені обставини
законності та обґрунтованості
звільнення позивача, а також
відсутність порушення законних прав
та охоронюваних законом інтересів
ОСОБА_1, суд також не находить підстав
для задоволення позову в частині
відшкодування моральної шкоди.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 5, 6,10, 57, 60 , 88, 208,209, 212 -215, ЦПК
України , суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог
ОСОБА_1 до ДП «Донецька вугільна
енергетична компанія» ВП «Шахта ім.
Челюскінців» про поновлення на роботі,
скасування наказів, стягнення
середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, відшкодування
моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на це рішення
може бути подана в судову палату по
цивільних справах апеляційного суду
Донецької області через місцевий суд
протягом десяти днів зі дня його
проголошення.

Суддя
О.О.Жупанова