________________________________________________________________________
_________________________________________________
Провадження № 2/520/5706/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2013 року

Київський районний суд м. Одеси у
складі:

Головуючого - судді Куриленко О.М.,

за участю секретаря - Баранової Ю.О.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні м. Одеси цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа
ОСОБА_3 про встановлення порядку
землекористування,

ВСТАНОВИВ:

25.09.2013 року позивач звернувся до суду з
позовом, в якому просить суд ухвалити
рішення, яким визначити між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 порядок користування земельною
ділянкою, розташованою у АДРЕСА_2
загальною площею 510 кв.м. відповідно до
фактичного землекористування.

Свої вимоги мотивував тим, що він
проживає за адресою: АДРЕСА_2. Даний
будинок розташований на земельній
ділянці, що була відведена його
батькові ОСОБА_2 у безстрокове
користування для побудови житлового
будинку для сім'ї з трьох осіб.

Позивач вказує, що його батьки та
молодший брат покинули будинок
АДРЕСА_2, і до теперішнього часу
проживають за різними адресами у м.
Одесі.

У період з 1990 року, для поліпшення
житлових умов своєї родини позивач за
власні кошти і своїми власними силами
побудував на вказаній земельній
ділянці будинок (під літерою «А»), а у
період з 2000 року по 2003 року він разом зі
своїм сином ОСОБА_4 побудував ще один
житловий будинок (під літ. «З») для
поліпшення житлових умов сина.

Позивач стверджує, що ніяких перешкод
або заперечень з боку ОСОБА_2, з приводу
користування спірною земельною
ділянкою не надходило впродовж
тривалого часу. Однак, з невідомих
причин батько кардинальним чином
змінив свою точку зору і усяко
перешкоджає позивачу у реалізації
права на безоплатну передачу у
власність тієї частини земельної
ділянки, що фактично ним
використовується.

У зв'язку з викладеним позивач
звернувся до суду з даним позовом.

Особи, що беруть участь у справі, про
час і місце судового засідання
сповіщені належним чином у порядку
ст.74,76,77 ЦПК України.

Представники позивача у судовому
засіданні позов підтримали в повному
обсязі, посилаючись на обставини,
викладені в позові.

Представник відповідача у судовому
засіданні позов не визнала просила в
його задоволенні відмовити в повному
обсязі.

Третя особа у судове засідання не
з'явився, про час дату та місце розгляду
справи сповіщалась належним чином,
причини неявки суду не повідомила.

Розглянув у судовому засіданні
матеріали цивільної справи, вислухавши
пояснення сторін, дослідивши докази,
суд доходить до висновку про те, що
заявлений позов ОСОБА_1 задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Правовідносини між сторонами
врегульовані чинним ЦК України та
Земельним Кодексом України.

В судовому засіданні встановлено, що
рішенням виконкому Кагановичської
райради м.Одеси №265 від 19.04.1957 року
ОСОБА_2 для індивідуального житлового
будівництва була надана земельна
ділянка площею 510 кв.м. АДРЕСА_3 (а.с. 13).
Межі ділянки були визначені актом від
14.05.1957 року (а.с. 14).

15.02.1958 року між ЖКО Приморського
райвиконкому м. Одеси та ОСОБА_2 було
укладено договір на безстрокове
користування земельною ділянкою для
будівництва житлового будинку на праві
приватної власності. За умовами
договору ОСОБА_2 зобов'язався
побудувати в строк до 1960 року житловий
будинок, загальною площею 71,6 кв.м., який
складався б із 2-х житлових кімнат,
кухні, коридору, комори, веранди. (а.с.
17-18).

15.07.1960 року Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю м.
Одеси ОСОБА_2 було видано дозвіл № 1454
на виконання будівельних робіт з
будівництва житлового будинку на
земельній ділянці АДРЕСА_3 відповідно
до проекту (а.с. 16).

Станом на 1963 рік ОСОБА_2 побудував
будівлю літ. «А» зовнішніми розмірами
9,5 м х 3,5 м., що складалась з приміщень 1-1
площею 9,1 кв.м., 2-2 площею 13,5 кв.м., та
Виконкомом Приморської райради №135 від
22.02.1963 року ОСОБА_2 дозволена прописка
разом з родиною з 3-х осіб (він, дружина,
син) в незакінченому будівництво
будинку (готова веранда і закладено
фундамент основного будинку) (а.с.19-20).

04 квітня 1972 року шлюб між ОСОБА_2 та
ОСОБА_5 було розірвано, що
підтверджується свідоцтвом про
розірвання шлюбу від 04 квітня 1972 року
серія НОМЕР_1 (а.с. 24).

Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 і ОСОБА_5
будівлю літ. «А» поділили: ОСОБА_2
користувався приміщенням 1-1 площею 9,1
кв.м., а ОСОБА_5 разом з дітьми
користувалась приміщенням 2-2 площею 13,5
кв.м., до якого вони зробили прибудови
літ. «а1» площею 6,1 кв.м. і літ. «а4»
площею 6,2 кв.м.

У 1982 році ОСОБА_5 на склад сім'ї 2 особи
(она і неповнолітній син ОСОБА_2) за
місцем роботи була надана квартира
АДРЕСА_1, у зв'язку з чим ОСОБА_5
звільнила приміщення по АДРЕСА_2 (а.с.
28,29).

ОСОБА_2 уклав другий шлюб і у 1985 році за
місцем роботи отримав квартиру АДРЕСА_4
на склад сім'ї три особи (він, дружина і
дочка), після чого звільнив приміщення
по АДРЕСА_2 (а.с. 27).

В будівлі літ. «А» по АДРЕСА_2 залишився
проживати з своєю родиною син ОСОБА_2
-ОСОБА_1 У 2004 році ОСОБА_1 разом з сином
ОСОБА_4 для родини сина побудували
житловий будинок літ. «З» загальною
площею 33,9 кв.м., в тому числі житловою 17,3
кв.м.

Нове домоволодіння складається з
житлового будинку, загальною площею 33,9
кв.м (із них житлова площа - 17,3 кв.м),
зазначеного на плані літерою "З", та
надвірних споруд: літньої кухні під
літ. "А", літньої кухні під літ"Б", навіса
під літ. "В", вбиральні під літ. "Д",
літньої кухні під літ"Е", вбиральні під
літ. "Ж", навіса під літ."И", огородження
під №1-4 та мостіння під № II і III,
розташованих на вищезазначеній
земельній ділянці.

Звітом про проведення технічного
обстеження будівельних конструкцій та
інженерних мереж об'єкта (житловий
будинок під літ. "З", літні кухні під літ.
"А", "Б", "Е", вбиральні під літ."Д", "Ж"), що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2,
встановлено відповідність об'єкта
вимогам надійності і безпечної
експлуатації та технічна можливість
його безпечної експлуатації, з
виділенням у самостійну одиницю.

Акт, виданий 23 листопада 2012 р
Інспекцією Державного виробничого
житлово- побутового підприємства (далі
- ДАБК), свідчить про те, що газоходи та
вентиляційні канали у домоволодінні
АДРЕСА_2 відповідають технічним умовам
та можуть бути допущені до
експлуатації.

Декларація про готовність об'єкта до
експлуатації (житлового будинку "З" II
категорії складності, розташованого за
адресою: АДРЕСА_2), зареєстрована
Інспекцією ДАБК в Одеській області 28
листопада 2012 р під № ОЛ 9.

Висновком від 02 листопада 2004 р. про
технічний стан конструкцій та
можливість збереження житлових
будівель за адресою: АДРЕСА_2,
встановлено, що будівельно-монтажні
роботи виконані на 100% у відповідності
до ДБН 360-92. Технічний стан основних
будівельних конструкцій є задовільним.
Матеріали, використовувані при
будівництві дому, відповідають вимогам
СніП 2.01.02-85 "Пожежні норми". По набору
житлових та підсобних приміщень
будівля, що розглядається, відповідає
вимогам СніП 2.03.01-89 "Житлові
приміщення".

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи, чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил. Особа, яка
здійснила або здійснює самочинне
будівництво нерухомого майна, не
набуває права власності на нього.

Згідно ч. 4 ст. 376 ЦК України, якщо
власник (користувач) земельної ділянки
заперечує проти визнання права
власності на нерухоме майно за особою,
яка здійснила (здійснює) самочинне
будівництво на його земельній ділянці,
або якщо це порушує права інших осіб,
майно підлягає знесенню особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок.

Вимога ОСОБА_1 про встановлення порядку
користування земельною ділянкою по
АДРЕСА_2 не підлягає задоволенню тому
як право користування земельною
ділянкою у позивача може виникнути з
підстав передбачених ст. 377 ЦК України -
до особи, яка придбала житловий
будинок, будівлю або споруду,
переходить право користування тією
частиною земельної ділянки, на якій
вони розміщені і яка необхідна для їх
обслуговування.

А посилання позивача на ст. 358 ЦК
України, якою передбачено здійснення
права спільної часткової власності на
думку суду є безпідставними та
необгрунтованими, так як він не є
співвласником спірної земельної
ділянки.

Кім того ОСОБА_1 не набув права
власності на будівлі і споруди (їх
частину), що розташовані на земельній
ділянці по АДРЕСА_2, наданій в
безстрокове користування ОСОБА_2

Відповідно до ст. 88 ЗК України
володіння, користування та
розпорядження земельною ділянкою, що
перебуває у спільній частковій
власності, здійснюється за згодою всіх
співвласників згідно з договором, а у
разі недосягнення згоди - у судовому
порядку.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни
України набувають права власності на
земельні ділянки на підставі
приватизації земельних ділянок, що
були раніше надані їм у користування.

Статтею 116 ЗК України визначено
підстави набуття права на землю, а саме
те, що громадяни та юридичні особи
набувають права власності та права
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
визначених цим Кодексом або за
результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та
юридичними особами на земельні
ділянки, які підлягають приватизації,
відбувається в порядку, визначеному ч. 1
ст. 128 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 118 ЗК
України громадянин, зацікавлений у
приватизації земельної ділянки, яка
перебуває у його користуванні, подає
заяву до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади та
органів місцевого самоврядування щодо
приватизації земельних ділянок
приймається у місячний строк на
підставі технічних матеріалів та
документів, що підтверджують розмір
земельних ділянок.

Згідно зі ст. 125 ЗК України право
власності на земельні ділянки, а також
право постійного користування та право
оренди земельних ділянок виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Частиною 1 ст. 126 ЗК України встановлено,
що право власності на земельні ділянки
посвідчується державним актом, крім
випадків, визначених ч. 2 цієї статті.

Відповідно до п. 3 Декрету Кабінету
Міністрів України від 26.12.1992 року № 15-92
"Про приватизацію земельних ділянок",
який діяв до 14.09.2006 року, право
приватної власності громадян на
земельні ділянки, передані їм для
цілей, передбачених ст. 1 цього Декрету,
посвідчується відповідною Радою
народних депутатів, про що робиться
запис у земельно-кадастрових
документах, з наступною видачею
державного акта на право приватної
власності на землю.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Зважаючи на вищевикладене суд дійшов
висновку, що в задоволенні позову
ОСОБА_1 слід відмовити в повному обсязі,
так як позивач не є власником спірної
земельної ділянки, а його доводи про
правомірність користування спірною
земельною ділянкою та будівлями і
спорудами, розташованими на ній, не
ґрунтуються на вимогах закону.

Керуючись ст. 88 ЗК, ст. ст. 355, 358, 364, 373, 367,
386 ЦК України, ст.ст. 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218,
293 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа ОСОБА_3 про встановлення
порядку землекористування - відмовити
в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області
протягом 10 днів з дня його
проголошення шляхом подачі
апеляційної скарги через Київський
районний суд м.Одеси.

Суддя
Куриленко О. М.