Справа №
провадження 4с/201/80/2013
У Х В А Л А

19 грудня 2013 року
Жовтневий
районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді
-Башмакова Є.А.,

при секретарі -Улановському М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на
неправомірні дії державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Гречух О.Я., -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2013 року заявник звернувся до
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська зі скаргою на
неправомірні дії державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Гречух О.Я.

Заявник у своїй скарзі в обґрунтування
заявлених вимог, посилався на те, що у
березні 2011 року ПАТ «УкрСиббанк»
звернувся до Жовтневого районного суду
м. Дніпропетровська з позовом до
ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 про звернення
стягнення на корпоративні права.
Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 21.11.2012 року у
задоволенні позову відмовлено.
Рішенням апеляційного районного суду
м. Дніпропетровська від 15 травня 2013
року рішення Жовтневого районного суду
м. Дніпропетровська скасовано та
позовні вимоги задоволено. На підставі
виконавчого листа№ 7609/2011 виданого
03.06.2013 року, 08.07.2013 року державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень було винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження ВП № 38708025. 22.08.2013 року
державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Гречух О.Я. було винесено постанову про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на відчуження. Також 22.08.2013
року державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Гречух О.Я. було винесено постанову про
стягнення з боржника виконавчого
збору. Державний виконавець наклав
арешт на корпотративні права у
статутному фонді ТОВ «Фотолюкс -
Україна», що належать боржнику ОСОБА_1
При цьому, останній не отримувала
постанову про відкриття виконавчого
провадження, тобто боржнику не було
відомо про добровільний строк
виконання. Разом з цим, законом не
врегульований порядок добровільного
виконання рішень передачі
корпоративних прав. Скаржник вважає, що
постанови державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
про арешт майна боржника, оголошення
заборони його відчуження та стягнення
виконавчого збору винесені з грубим
порушенням вимог ЗУ «Про виконавче
провадження», є незаконною та підлягає
скасуванню. Тому просив визнати
неправомірними дії Державної
виконавчої служби України, скасувати
постанову державного виконавця Гречух
О.Я. про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
та визнати неправомірною та скасувати
постанову державного виконавця Гречух
Я.О. про стягнення з боржника
виконавчого збору.

Представник заявника у судове
засідання не з'явився, про місце, час та
дату судового засідання повідомлявся
належним чином, надав суду заяву, в якій
заявлені вимоги підтримав та наполягав
на їх задоволенні у повному обсязі.

Представник Державної виконавчої
служби у судове засідання не з'явився,
про місце, час та дату судового
засідання повідомлявся належним чином,
надав суду заперечення, в яких проти
доводу скаржника заперечував, просив
відмовити у задоволенні скарги.

Дослідивши матеріали даної цивільної
справи, суд приходить до наступного
висновку з таких підставах.

Судом встановлено, що 08.07.2013 року
головним державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Гречухом О.Я. було відкрито виконавче
провадження ВП № 38708025 з примусового
виконання виконавчого листа № 7609/2011
від 03.06.2013 року, виданого на підставі
рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська та апеляційного суду
Дніпропетровської області по
цивільній справі за позовом ПАТ
«УкрСиббанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_3,
третя особа: ТОВ «Фотолюкс Україна» про
звернення стягнення на корпоративні
права, згідно якого судом вирішено
звернути стягнення на предмет застави,
а саме на корпоративні права, що
належать ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_4, що
підтверджується наявною в матеріалах
справи копією відповідної постанови
про відкриття виконавчого провадження.

Судом встановлено, що 22.08.2013 року
головним державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Гречухом О.Я. було винесено постанову
про стягнення з боржника виконавчого
збору, оскільки боржнику запропоновано
виконати виконавчий документ у 7 -ми
денний строк. Боржником у наданий строк
виконавчий лист не виконано. 22.08.2013 року
головним державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Гречухом О.Я. було винесено постанову
про арешт майна боржника та оголошення
заборони його відчуження, оскільки
боржником у строк, наданий на
самостійне виконання рішення суду
боржником не виконано.

Правовідносини, що виникли між
заявником та заінтересованою особою,
врегульовані нормами ЦПК України та
Закону України "Про виконавче
провадження".

У відповідності до ст. 1 Закону України
"Про державну виконавчу службу" та
статті 2 Закону України "Про виконавче
провадження" примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб) в Україні покладається
на державну виконавчу службу, яка
входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про
виконавче провадження" примусове
виконання рішень державною виконавчою
службою здійснюється на підставі
виконавчих документів, визначених цим
Законом. Відповідно до положень цього
Закону державною виконавчою службою
підлягають виконанню виконавчі листи,
що видаються судами.

Відповідно до п. 1 ст. 18 Закону України
"Про виконавче провадження" державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документа, зокрема, за заявою стягувача
або його представника про примусове
виконання рішення, зазначеного в
статті 3 цього Закону.

Відповідно до ст. 572 ЗУ «Про заставу» в
силу застави кредитор
(заставодержатель) має право у разі
невиконання боржником (заставодавцем)
зобов'язання, забезпеченого заставою,
одержати задоволення за рахунок
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами цього боржника,
якщо інше не встановлено законом (право
застави).

Згідно до ч.23 Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, при вирішенні спорів за участю
майнових поручителів суди мають
виходити з того, що відповідно до
статті 11 Закону України "Про заставу",
статей 1, 11 Закону України "Про іпотеку"
майновий поручитель є заставодавцем
або іпотекодавцем. Відповідно до
статті 546 ЦК застава (іпотека) та порука
є різними видами забезпечення, тому
норми, що регулюють поруку (статті 553 - 559
ЦК), не застосовуються до правовідносин
кредитора з майновим поручителем,
оскільки він відповідає перед
заставо/іпотекодержателем за
виконання боржником основного
зобов'язання винятково в межах
вартості предмета застави/іпотеки.

Таким чином, ОСОБА_1 є майновим
поручителям за ТОВ «Фотолюкс-Україна»,
отже вона відповідає перед
заставодержателем (АКІБ «УкрСиббанк»)
винятково в межах вартості предмета
застави - в межах вартості належних їй
корпоративних прав у статутному фонді
ТОВ «Фотолюкс-Україна».

Згідно ст. 53 Закону України "Про
господарські товариства передбачено,
що учасник товариства з обмеженою
відповідальністю має право продати чи
іншим чином відступити свою частку (її
частину) у статутному капіталі одному
або кільком учасникам цього
товариства. Відчуження учасником
товариства з обмеженою
відповідальністю своєї частки (її
частини) третім особам допускається,
якщо інше не встановлено статутом
товариства.

Відповідно до ст. 100 ЦК України право
участі у товаристві є особистим
немайновим правом і не може окремо
передаватися іншій особі.

Учасники товариства мають право вийти
з товариства, якщо установчими
документами не встановлений обов'язок
учасника письмово попередити про свій
вихід з товариства у визначений строк,
який не може перевищувати одного року.

Учасник товариства у випадках та в
порядку, встановлених установчими
документами або законом, може бути
виключений з товариства.

Оглянувши цивільну справу № 2 - 7609/11
2/412/85/2012 та дослідивши статут ТОВ
«Фотолюкс - Україна» (а.с. 90 - 99), суд
приходить до наступного висновку.

Положення статуту ТОВ
«Фотолюкс-Україна» містять обмеження
щодо відчуження корпоративних прав ТОВ
«Фотолюкс-Україна» на користь третіх
осіб. Положення п. 7.2 Статуту
передбачають, що відчуження учасником
товариства своєї частки третім особам
може здійснюватись виключно в разі
коли інші учасники товариства не
виказали бажання скористатись своїм
переважним правом на придбання частки
яка відчужується.

Поряд з цим варто зазначити, що при
встановленні державним виконавцем
строку на добровільне виконання
рішення останнім не визначено, яким
чином боржник може добровільно
виконати рішення суду про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
його продажу на прилюдних торгах, а
також суд не знайшов підтвердження
отримання боржником ОСОБА_1 копії
постанови державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Гречух О.Я. від 08.07.2013 року про відкриття
виконавчого провадження, а тому вважає,
що постанова державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби Гречух О.Я.
про стягнення з боржника виконавчого
збору від 22.08.2013 року у виконавчому
провадженні ВП № 38708025 є такою, що
винесена передчасно.

Оцінюючи усі докази у їх сукупності,
суд виходить з того, що виконавчий збір
за своєю суттю є санкцією за
невиконання добровільного рішення
суду, а не оплатою боржником здійснення
державним виконавцем щодо нього
юридично зачимих дій, тому суд
приходить до висновку про те, що скарга
заявника обґрунтованою та підлягає
задоволенню частково в частині
визнання дій неправомірними Державної
виконавчої служби України та визнання
неправомірною та скасування постанови
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби Гречух О.Я.
про стягнення з боржника виконавчого
збору від 22.08.2013 року у виконавчому
провадженні ВП № 38708025.

Відповідно до ст. 388 ЦПК України, судові
витрати, пов'язані з розглядом скарги,
покладаються судом на відділ державної
виконавчої служби, якщо було
постановлено ухвалу про задоволення
скарги заявника.

На підставі викладеного, керуючись
Законом України «Про виконавче
провадження», ст. ст. 10, 11, 60, 208-210, 383-387
ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 в особі представника
ОСОБА_5 на неправомірні дії державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України Гречух О.Я. -
задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії державної
виконавчої служби України.

Визнати неправомірною та скасувати
постанову державного виконавця
примусового виконання рішень
державної виконавчої служби Гречух О.Я.
про стягнення з боржника виконавчого
збору від 22.08.2013 року у виконавчому
провадженні ВП № 38708025.

У задоволенні решти скарги - відмовити.

В порядку розподілу судових витрат
стягнути з державної виконавчої служби
України на користь держави судові
витрати у розмірі 114,70 грн. (сто
чотирнадцять гривень 70 коп.).

Ухвалу суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подання
апеляційної скарги протягом 5 днів з
дня її проголошення, у разі якщо ухвалу
було постановлено без участі особи, яка
її оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом п'яти днів з дня
отримання копії ухвали.

Суддя:
Є.А. Башмаков