АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 681/1996/13-ц
Провадження № 22-ц/792/2595/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2013 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

у складі: головуючого
- судді Варвус Ю.Д.,

суддів -
Купельського А.В., Федорової Н.О.,

при секретарі
- Марценюк Д.О.,

з участю: представника
відповідача ПАТ КБ

«ПриватБанк» -
Москалюк С.А.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Полонського районного суду
Хмельницької області від 28 жовтня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» про
визнання неправомірними дій.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника відповідача, перевіривши
матеріали справи, дослідивши доводи
апеляційної скарги,

в с т а н о в и л а:

В листопаді 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» (далі
ПАТ КБ «ПриватБанк») про визнання
неправомірними дій. В обґрунтування
позову позивач зазначив, що 13 червня 2008
року між ним та відповідачем був
укладений кредитний договір на суму 31
375 доларів 86 центів США з кінцевим
строком повернення до 13 червня 2028 року.
23 жовтня 2012 року він повністю
достроково погасив суму кредиту та
пені, після чого звернувся до банку з
проханням зняти його з обліку
кредиторів з метою звільнення з-під
застави нерухомого майна. Однак банк
йому повідомив про необхідність
сплатити кошти за резервування
ресурсів за кредитним договором у
розмірі 12 026 доларів 82 центи США, з чим
він не погодився. Просив визнати такі
дії банку неправомірними, зобов'язати
відповідача видати йому довідку про
повне погашення кредиту та визнати
кредитний договір таким, що припинив
свою дію.

Справа розглядалась судами
неодноразово. Кінцевим рішенням
Полонського районного суду
Хмельницької області від 28 жовтня 2013
року в позові ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» про визнання
неправомірними дій відмовлено.

________________________________________________________________________
________

Головуючий у першій інстанції - Горщар
А.Г. Провадження №
22-ц/792/2595/13

Доповідач -Федорова Н.О.
Категорія №
57

Непогоджуючись з таким рішенням,
позивач ОСОБА_2 в апеляційній скарзі
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким його позов задовольнити повністю.

Вважає це рішення незаконним,
прийнятим з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
висновки суду не відповідають
обставинам справи, докази належним
чином не дослідженні. Зазначає, що
судом при винесенні рішення не
враховано того, що за графіком, який є
додатком до кредитного договору,
резервування ресурсів відбувається
6-го дня щомісячно і винагорода за
резервування ставиться в залежність
від розміру непогашеного кредиту. А
тому, доводи банку про те, що він
повинен сплатити винагороду за
резервування ресурсів не по час
повного погашення кредиту, а до строку,
визначеного кредитним договором, тобто
по 6 травня 2028 року, суперечать
положенням п.2.4.1 кредитного договору,
який передбачає право позичальника
погасити його достроково та п.4.4 цього ж
договору, згідно якого, винагорода за
резервування ресурсів нараховується
за весь час резервування до дати
погашення кредиту і не ставиться в
залежність від останньої дати
погашення кредиту, визначеної графіком
погашення кредиту.

Вважає, що висновки суду суперечать
п.4.3. договору, згідно якого нарахування
винагороди за резервування ресурсів
здійснюється на дату щомісячного
платежу за кредитом, при цьому
винагорода нараховується на суму
зарезервованих ресурсів за фактичну
кількість днів резервування ресурсів,
виходячи з 360 днів у році. Тобто,
щомісячна сплата винагороди
встановлюється у фіксованому розмірі
від дня списання коштів з кредитного
рахунку до дати повного погашення
кредиту, а не до кінцевої дати,
визначеної графіком погашення кредиту.
Так, платежі в графіку погашення
кредиту не деталізовані, а включають в
себе і плату за користування кредитом
(відсотки) і винагороду за резервування
ресурсів. Натомість, точна сума
винагороди за резервування ресурсів у
графіку не вказана, а залежить від дати
щомісячного платежу та його розміру
відповідно до договору. Отже,
встановлення передбаченої кредитним
договором суми винагороди обмежується
терміном до дати повного погашення
кредиту. При цьому у договорі відсутні
будь-які додаткові умови, що пов'язують
дату повного погашення кредиту з
графіком його погашення.

Крім того, просить суд врахувати
рішення Конституційного Суду України
№ 15-рп/2011 від 10.11.2011 року по справі №
1-26/11, в якому зазначено, що п.п. 22, 23 ст.1,
ст. 11 ЗУ Про захист прав споживачів»
поширюються на правовідносини між
кредитодавцем та позичальником
(споживачем) за договором про надання
споживчого кредиту. П.8 ст. 11 цього ж
закону передбачено, що кредитодавцю
забороняється встановлювати споживачу
будь-яку додаткову плату, пов'язану з
достроковим поверненням споживчого
кредиту. Умова договору про надання
споживчого кредиту, яка передбачає
сплату споживачем будь-якої додаткової
плати у разі дострокового повернення
кредиту, є нікчемною.

Просить звернути увагу на рішення
судів різних інстанцій по аналогічних
справах, якими позови задовольнялись в
повному обсязі.

У судове засідання позивач ОСОБА_2 не
з'явився, про час та місце розгляду
апеляційної скарги був повідомлений
належним чином.

Представник відповідача Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» Москалюк С.А. просила
апеляційну скаргу відхилити, вважаючи
її безпідставною.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника відповідача, перевіривши
матеріали справи, ознайомившись з
доводами апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним та
обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані, які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

У відповідності до ч.1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Давши належну оцінку доказам у справі,
суд першої інстанції обґрунтовано
відмовив у задоволенні позовних вимог.

Судом правильно встановлені фактичні
обставини справи, а його висновки
узгоджуються з матеріалами справи і
відповідають закону.

Встановлено, що 13 червня 2008 року між
ОСОБА_2 та банком укладено кредитний
договір, за умовами якого позичальник
отримав кредит у вигляді не
поновлювальної кредитної лінії у
розмірі 31 375 доларів 86 центів США
строком до 13 червня 2028 року. 23 жовтня 2012
року позивач достроково погасив
кредит.

Вказані обставини підтверджуються
даними: кредитного договору (а.с. 6-8),
додатку № 1 до кредитного договору (а.с.
9), даними копій квитанцій (а.с.16-36).

Згідно ст. 598 ЦК України зобов'язання
припиняється частково або у повному
обсязі на підставах, встановлених
договором або законом.

Припинення зобов'язання на вимогу
однієї із сторін допускається лише у
випадках, встановлених договором або
законом.

При цьому позичальник зобов'язаний
сплатити банку суму відсотків, суму
винагороди відповідно до п.8.1 цього
договору, неустойку (штраф, пеню), якщо
на момент дострокового погашення
кредиту (частини кредиту) у банку
виникли підстави для стягнення
неустойки згідно з п.5.1 кредитного
договору.

Пунктом 3.6. цього ж договору
передбачено, що місячна сплата
винагороди встановлюється у
фіксованому розмірі (зазначеному у п.8.1)
від дня списання коштів з кредитного
рахунку до дати повного погашення
кредиту. При цьому, незалежно від
кількості днів, що пройшло від дня
останнього періоду сплати до дня
остаточного погашення кредиту
винагорода сплачується у вказаному
розмірі.

Пунктом 4.3. вказаного договору
передбачено, що нарахування винагороди
здійснюється на дату щомісячного
платежу за кредитом, при цьому
винагорода нараховується на суму
зарезервованих ресурсів за фактичну
кількість днів резервування ресурсів,
виходячи з 360 днів у році. Розрахунок
винагороди за резервування ресурсів
здійснюється щоденно з моменту
підписання договору.

У п. 2.4.1 кредитного договору визначено,
що позичальник має право здійснювати
дострокове погашення кредиту. При
цьому позичальник зобов'язаний
сплатити банку суму відсотків, суму
винагороди відповідно до п. 8.1 даного
договору, неустойку (штраф, пеню), якщо
на момент дострокового погашення
(частини кредиту) у банку виникли
підстави для стягнення неустойки
згідно п. 5.1 договору. Оплата
проводиться відповідно до умов даного
договору.

Оцінивши в сукупності надані докази, а
також проаналізувавши вищевказані
пункти кредитного договору, суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку про те, що винагорода за
резервування ресурсів нараховується
одночасно з видачею кредитних коштів,
на всю суму наданого кредиту та весь
строк дії договору, який зазначено у п.
8.1 договору, а саме до 13 червня 2028 року,
але сплачується щомісячно. У разі
дострокового погашення кредиту
боржник повинен сплатити винагороду за
резервування коштів у повному обсязі.
Оскільки ж позивач погодився при
підписанні договору на такі умови
отримання кредиту, то він зобов'язаний
сплатити всю суму винагороди за
резервування ресурсів.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
вважає, що давши належну оцінку
зібраним по справі доказам, суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку про те, що позовні вимоги
ОСОБА_2 не підлягають задоволенню.

Безпідставними є твердження позивача
про те, що даний кредитний договір є
нікчемним, оскільки, на його думку, у
ньому встановлена додаткова плата,
пов'язана з достроковим поверненням
споживчого кредиту.

Так, як вбачається з оглянутого у
судовому засіданні кредитного
договору № НМРWGА 00000874 (а.с. 6-8) та
додатку № 1 до нього (а.с. 9), умови, про
які зазначив апелянт, в ньому відсутні.
Що стосується умови кредитного
договору про оплату винагороди за
резервування коштів, то вона не
пов'язана з достроковим повернення
споживчого кредиту та закладена в
графік його погашення ще з моменту
отримання кредиту.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду і містять
посилання на обставини, які з
достатньою повнотою досліджені і
оцінені судом першої інстанції. Вони не
впливають за законність рішення, яке
постановлено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
що регулюють спірні правовідносини,
тому апеляційний суд не знаходить
підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Полонського районного суду
Хмельницької області від 28 жовтня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду
Н.О. Федорова