Справа № 0417/8683/2012
№ 2/0202/220/2013
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2013 року Індустріальний
районний суд м. Дніпропетровська у
складі:

головуючого судді:
Бєсєди Г.В.

при секретарі:
Марченко М.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
майна подружжя, зобов'язання надати
ключі та вселення та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ
майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 із
позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ
майна подружжя та просив суд визнати за
ним право власності на ? частину
квартири АДРЕСА_1, та визнати право
власності на ? частину квартири за
ОСОБА_2, а також стягнути на його
користь вартість ? частини гаража в
загальній сумі 27 900 грн.

Дана справа була розглянута у 2010 році
Індустріальним районним судом
м. Дніпропетровська, рішення якого
було залишено без змін Апеляційним
судом Дніпропетровської області у 2011
році. Ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 29.02.2012 року
рішення Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 14.06.2010 року
та ухвала Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 20.10.2011
року скасовані та справу передано на
новий розгляд до суду першої інстанції.

В порядку ст. 31 ЦПК України 11 березня 2013
року позивачем ОСОБА_1 були змінені
свої позовні вимоги та останній просив
суд визнати право власності за ОСОБА_1
на ? частину квартири АДРЕСА_1,
зобов'язати ОСОБА_2 надати ОСОБА_1
комплект ключів від вхідних дверей
квартири АДРЕСА_1 та вселити ОСОБА_1 в
квартиру АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх вимог позивачем
ОСОБА_1 було зазначено, що спірна
квартири придбана у період знаходження
у шлюбі, тому вона є спільною сумісною
власністю, та йому відповідно повинно
належати ? частина квартири АДРЕСА_1.
Відповідач ОСОБА_2 заперечує його право
на спірну квартиру, змінила замки та не
дає вільного доступу до неї, чим
порушує його право користування та
розпорядження майном. Зазначає, що з
приводу протиправних дій відповідача
ОСОБА_2 він неодноразово звертався до
органів внутрішніх справ, але йому так
і не було надано права вільного доступу
до квартири.

В судове засідання з'являвся
представник позивача та позивач
підтвердив викладені в позовній заяві
обставини та просив суд задовольнити
позов в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та її представники
з'являлись в судові засідання та
просили суд в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 відмовити. Подали
письмові заперечення, які підтримали в
судовому засіданні, зазначаючи на
необґрунтованість вимог позивача щодо
поділу спірної квартири з визнанням
права власності на ? частину квартири,
оскільки на її утриманні знаходяться
їх спільні діти, які проживають також в
спірній квартирі, при цьому ОСОБА_1 у
утриманні дітей участі не приймає та
має значну заборгованість по сплаті
аліментів.

Також відповідач ОСОБА_2 подала до суду
11 березня 2013 року зустрічну позовну
заяву до ОСОБА_1, третя особа: орган
опіки та піклування Індустріальної
районної у місті Дніпропетровську ради
про поділ майна подружжя, та просила
суд відступити від засад рівності
часток подружжя та збільшити розмір
частки ОСОБА_2 у спільному майні
подружжя визнавши за ОСОБА_2 право
власності на ? квартири, що розташована
за адресою: АДРЕСА_1, та
визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
зазначеної квартири, а також визнати за
ОСОБА_2 право власності на ? автомобілю
«Ford Scorpio», 1987 року випуску, державний
номер НОМЕР_1, та відповідно за ОСОБА_1
право власності на ? частину
зазначеного автомобілю.

В обґрунтування своїх позовних вимог
ОСОБА_2 зазначила, що у 2003 році між нею
та ОСОБА_1 була досягнута домовленість,
відповідно до якої ОСОБА_1 залишився
проживати в м. Зеленодольську
Дніпропетровської області по вул.
Будівельна в квартирі, яка була
придбана у шлюбі, а вона переїхала в
придбану квартиру АДРЕСА_1. Крім цього,
нею та ОСОБА_1 в період знаходження у
шлюбі був придбаний автомобіль, марки
«Ford Scorpio», 1987 року випуску, державний
номер НОМЕР_1. У 2007 році шлюб між ними
було розірвано, та троє неповнолітніх
на той час дітей залишились проживати з
нею, а ОСОБА_1 будь-якої матеріальної
допомоги на утримання дітей не надавав.
Рішенням Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 28 серпня
2007 року було зобов'язано ОСОБА_1
сплачувати аліменти в розмірі ? частини
заробітку (доходу), але в період з
серпня 2007 року по березень 2008 року
включно, та з листопада 2008 року по
травень 2009 року включно ОСОБА_1 не
виконував рішення суду, а в інші
періоди ОСОБА_1 виплачував аліменти у
розмірі меншому, ніж 30 % прожиткового
мінімуму на кожну дитину, при цьому
ОСОБА_1 дозволяв значні трати та у 2008
році маючи заборгованість по аліментам
придбав в автосалоні новий автомобіль
Hundai Tucson, 2008 року випуску. Зазначає, що на
її утриманні на даний час перебуває
троє спільних дітей, які не набули віку
23 років, проживають з нею, навчаються на
денних відділеннях у навчальних
закладах за бюджетною формою навчання
та потребують матеріальної допомоги.
Вона разом з дітьми іншого житла не має,
а ОСОБА_1 має право власності на ?
частину квартири в м. Зеленодольськ
Дніпропетровської області. Зазначає,
що оскільки на її утриманні
знаходяться троє дітей, ОСОБА_1 не дбав
і не дбає про матеріальне забезпечення
сім'ї, розмір аліментів, які одержують
діти є недостатнім для забезпечення
фізичного, духовного розвитку, просить
суд збільшити частки ОСОБА_2 при поділі
спільного майна.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її
представники підтримали викладені в
зустрічній позовній заяві обставини та
просили суд позовні вимоги
задовольнити в повному
обсязі.

Представник ОСОБА_1 просив суд
відмовити в задоволенні зустрічної
позовної заяви в повному обсязі,
наголошуючи, що підстави для
відступлення від засад рівності часток
при поділі квартири відсутні, а з
позовними вимогами щодо поділу
автомобілю ОСОБА_2 звернулась з
пропуском строку позовної давності,
тому в цій частині їй також повинно
бути відмовлено.

Представники третьої особи - органу
опіки та піклування Індустріальної у
м. Дніпропетровську
ради у судове засідання з'являлись
підтримали позовні вимоги зустрічного
позову та вважали, що частки у
спільному майні в інтересах дітей
повинні бути збільшені.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
з'ясувавши фактичні обставини справи
та перевіривши їх наявними у справі
доказами, вважає, що позов ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про поділ майна, зобов'язання
надати ключі та вселення та зустрічний
позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна
подружжя підлягають частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 22
листопада 1991 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2
було укладено шлюб, що підтверджується
свідоцтвом про укладання шлюбу серії
НОМЕР_2, виданим Зеленодольським
відділом запису актів цивільного стану
Апостолівського району
Дніпропетровської області, актовий
запис № 134 (а.с. 123 т. 2).

Рішенням Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 19 січня
2007 року шлюб зареєстрований 22
листопада 1991 року Зеленодольським
відділом запису актів цивільного стану
Апостолівського району
Дніпропетровської області, актовий
запис № 134 був розірваний (а.с. 125 т. 2).

Від шлюбу позивач та відповідач мають
сумісних дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 127-129 т. 2).

Відповідно до довідки № 87 від 20.08.2013
року, виданої начальником КЖЕП №
50 ОСОБА_2 зареєстрована за адресою:
АДРЕСА_1 та має наступний склад сім'ї:
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_8,
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_9 (а.с. 240 т. 3).

Рішенням Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 28 серпня
2007 року ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 на утримання дітей
аліменти в розмірі ? частини з усіх
видів заробітку (доходу) щомісячно, але
не менше 30% прожиткового мінімуму для
дітей відповідного віку (а.с. 131 т.
2).

Рішенням Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 13
березня 2013 року стягнуто із ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 неустойку по сплаті
аліментів у розмірі 5 000 грн., 4 965 грн. -
заборгованості по аліментам, а також
судові витрати на користь держави 229
грн. 40 коп. (а.с. 125-126 т. 3).

Згідно з довідкою - розрахунком,
виданої державним виконавцем
Індустріального відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції станом на
01 грудня 2012 року заборгованість ОСОБА_1
по аліментним платежам становить 15 085, 38
грн. (а.с. 10 т. 4).

Відповідно до довідки № 351/1 від 04
лютого 2013 року, виданої Управлінням
праці та соціального захисту населення
Індустріальної районної у м.
Дніпропетровську ради ОСОБА_2 має
статус малозабезпеченої (а.с. 73 т. 3).

Квартира АДРЕСА_1 була придбана ОСОБА_2
20 серпня 2003 року згідно з договором
купівлі-продажу, посвідченим приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу,
зареєстрованим в реєстрі за № 7125 (а.с. 138
т. 2).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу - автомобілю
«Форд Скорпио», 1987 року випуску,
виданого Апостолівським МРЕВ ДАІ УМВС
України в Дніпропетровській області
14.07.2001 року власником зазначеного
транспортного засобу є ОСОБА_1 (а.с. 164 т.
3).

Допитані в судовому засіданні свідки
ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_9 навали пояснення
щодо коштів, які були витрачені на
придбання спірної квартири та
взаємовідносин між позивачем та
відповідачем, зазначаючи при цьому, що
після розірвання шлюбу ОСОБА_1 не
чинились перешкоди у користуванні
квартирою, в тому числі не
здійснювались будь-які дії щодо заміни
вхідних замків у квартиру, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Розділ VII «Прикінцеві положення» СК
України передбачає, що цей Кодекс
набирає чинності одночасно з набранням
чинності Цивільним кодексом України,
тобто з 31.01.2004 року.

Відносини між подружжям, що виникли до 1
січня 2004 року, регулюються Кодексом про
шлюб та сім'ю України. До відносин
подружжя, що виникли після 01
січня 2004 року, застосовується СК
України.

Згідно зі ст. 22 КпШС України (чинному на
час придбання квартири) майно, нажите
подружжям за час шлюбу, є його спільною
сумісною власністю. Кожен з подружжя
має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном. Подружжя користується рівними
правами на майно і в тому разі, якщо
один з них був зайнятий веденням
домашнього господарства, доглядом за
дітьми або з інших поважних причин не
мав самостійного заробітку.

Судом встановлено, що спірна квартира
АДРЕСА_1 та автомобіль марки «Ford Scorpio»,
1987 року випуску, державний номер
НОМЕР_1, були придбані за час шлюбу між
сторонами та є спільною сумісною
власністю подружжя.

Відповідно до абзацу 1 ст. 28 КпШС
України (чинному на час придбання
квартири) в разі поділу майна, яке є
спільною сумісною власністю подружжя,
їх частки визнаються рівними.

Згідно з абзацом 2 ст. 29 КпШС України
(чинному на час придбання квартири)
поділ спільного майна подружжя може
бути проведений як під час перебування
в шлюбі, так і після розірвання шлюбу.

Що ж стосується способів та порядку
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
суд керується нормами Сімейного
кодексу України, який діє на момент
вирішення спору про поділ майна.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 70 СК України у
разі поділу майна частки дружини та
чоловіка є рівними, якщо інше не
визначено домовленістю між ними або
шлюбним договором; за рішенням суду
частка майна дружини, чоловіка може
бути збільшена, якщо з нею, ним
проживають діти, а також непрацездатні
повнолітні син, дочка, за умови, що
розмір аліментів, які вони одержують,
недостатній для забезпечення їхнього
фізичного, духовного розвитку та
лікування.

У зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 при
обґрунтуванні підстав для збільшення
частки ОСОБА_2 у спірному майні просить
врахувати наявність на її утриманні
спільних дітей, які проживають з нею,
наявність заборгованості ОСОБА_1 щодо
стягнення аліментів, зазначаючи, що
розмір аліментів, який стягується з
ОСОБА_1 є недостатнім для їх фізичного
духовного розвитку та лікування, в тому
числі посилаючись на статус її сім'ї як
малозабезпеченої, продовження дітьми
навчання та інші обставини в їх
сукупності.

Зазначені ОСОБА_2 обставини знайшли
своє підтвердження в судовому
засіданні, які в їх сукупності даються
підстави відступити від засад рівності
часток подружжя та визнати за ОСОБА_2
право власності на ? частини спірної
квартири.

При вирішенні зустрічних позовних
вимог щодо поділу автомобілю марки «Ford
Scorpio», 1987 року випуску, державний номер
НОМЕР_1, суд виходить із наступного.

Представник ОСОБА_1 в судовому
засіданні наполягав на застосування
строків позовної давності щодо
позовної вимоги про поділ автомобілю
марки «Ford Scorpio», 1987 року випуску,
державний номер НОМЕР_1, та просив суд
відмовити на цій підставі в
задоволенні даних вимог.

Такі доводи представника ОСОБА_1
заслуговують на увагу суду, оскільки
згідно ч. 2 ст. 72 СК України до вимоги про
поділ майна, заявленої після
розірвання шлюбу, застосовується
позовна давність у три роки.

Позовна давність обчислюється від дня,
коли один із співвласників дізнався
або міг дізнатися про порушення свого
права власності.

Як було зазначено в судовому засіданні
ОСОБА_2 про порушення свого права їй
стало відомо у 2008 році, а звернулась
вона із зустрічним позовом з вимогою
про поділ спільного майна, а саме
автомобілю у березні 2013 року.

Частиною 4 ст. 267 ЦК України передбачено,
що сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у справі, є
підставою для відмови у позові.

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
про поділ автомобілю марки «Ford Scorpio», 1987
року випуску, державний номер НОМЕР_1,
необхідно відмовити у зв'язку з
пропуском позивачем за зустрічною
позовною заявою ОСОБА_2 процесуального
строку на звернення до суду із позовною
заявою про поділ зазначеного вище
автомобілю.

Розглядаючи позовну вимогу ОСОБА_1 про
зобов'язання надати ключі від квартири
та вселення його в квартиру АДРЕСА_1,
суд вважає, що в судовому засіданні не
доведено належними та допустимими
доказами позивачем ОСОБА_1, що
відповідач за первісним позовом ОСОБА_2
чинить перешкоди у користуванні
спірною квартирою, не надає ключів від
вхідних дверей чи іншим чином
перешкоджає позивачу користуватися
своїми правами, тому в цій частині
позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 22, 28, 29 Кодексу про шлюб
та сім'ю України, ст. ст. 60-62, 69-70, 72 СК
України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 72, 169, 209, 212-215
ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
поділ майна подружжя, зобов'язання
надати ключі та вселення - задовольнити
частково.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про поділ майна подружжя -
задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ?
частини квартири АДРЕСА_1, визнати за
ОСОБА_1 право власності на ? частини
квартири АДРЕСА_1.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про зобов'язання надати ключі
від квартири АДРЕСА_1 та вселення -
відмовити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
про поділ автомобілю, марки «Ford Scorpio»,
1987 року випуску, державний номер 07285 -
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано у строк,
встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом. Апеляційна скарга
на рішення суду подається протягом
десяти днів з дня його проголошення до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через суд першої інстанції.

Суддя:
Г.В. Бєсєда