Справа №583/3260/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Сидоренко Р. В.Номер
провадження 22-ц/788/2795/13 Суддя-доповідач -
Лузан Л. В. Категорія - 41
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2013 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Лузан Л. В.,

суддів - Дубровної В. В., Маслова В. О.,

за участю секретаря судового засідання
-Пархоменко А.П.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 14 листопада
2013 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа -
Охтирський міський сектор управління
державної міграційної служби України в
Сумській області,

про вселення,

за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5,

про визнання осіб такими, що втратили
право користування житловим
приміщенням,

в с т а н о
в и л а :

Рішенням суду від 14 листопада 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені.

Вселено ОСОБА_4 у житловий будинок за
адресою: АДРЕСА_1, зобов'язано ОСОБА_3
надати йому ключ від вхідних дверей та
виділити кімнату для проживання.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до
ОСОБА_3 про вселення в будинок
відмовлено за безпідставністю.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про визнання його таким, що
втратив право користування житловим
приміщенням та до ОСОБА_5, про визнання
її такою, що не має права користуватися
житлом, відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставиться
питання про часткове скасування
рішення суду і постановлення нового
рішення про задоволення її позовних
вимог та відмову у задоволенні позову
ОСОБА_4 з тих підстав, що судом неповно
з'ясовані обставини, що мають значення
для справи, що у справі не були
доведені обставини, що мають значення
для справи, які суд визнав
встановленими, що висновки суду не
відповідають обставинам справи та що
судом були порушені норми
матеріального і процесуального права .

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, вивчивши матеріали справи і
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Судом встановлено та з матеріалів
справи вбачається наступне.

ОСОБА_3 являється матір'ю ОСОБА_4.

ОСОБА_5 являється співмешканкою ОСОБА_4.

ОСОБА_3 на праві приватної власності
належить будинок по АДРЕСА_1. ( 71/100 його
частини - на підставі свідоцтва про
право особистої власності від 05 грудня
1979 року, 29/100 частин - на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 12.12.1995 р. ).

Названий будинок має два входи ( ас. 31-
39).

Із заявлених у справі позовів
вбачається, що власниця будинку,
ОСОБА_3, не визнає право свого сина на
проживання у будинку, чинить йому та
його співмешканці перешкоди у
користуванні житловим приміщенням та
господарсько-побутовими будівлями, з
цього приводу виник спір, який
розглядався у даній справі.

Відповідно до частини 1 ст. 303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Відповідно до п. 15
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 24.10.2008 року № 12 "Про судову
практику розгляду цивільних справ в
апеляційному порядку" у разі якщо
апеляційна скарга подана на рішення
щодо частини вирішених вимог, суд
апеляційної інстанції відповідно до
принципу диспозитивності не має права
робити висновків щодо неоскарженої
частини ні в мотивувальній, ні в
резолютивній частині судового рішення,
а в описовій частині повинен зазначити,
в якій частині вимог судове рішення не
оскаржується.

Ухваленим у справі рішенням ОСОБА_5
було відмовлено у задоволенні позову
до ОСОБА_3 про вселення в будинок. В цій
частині рішення суду не оскаржується.
Враховуючи зазначене та виходячи з
принципу диспозитивності цивільного
судочинства, рішення суду у цій частині
апеляційним судом не переглядається.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач зі
згоди власника був зареєстрований у
будинку по АДРЕСА_1 та зі згоди власника
будинку влітку 2013 р. вселився в нього, а
тому відсутні законні підстави для
визнання його таким, що втратив право
користування житловою площею спірного
будинку та виселення.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції прийшов до обґрунтованого
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення позову ОСОБА_3
до ОСОБА_4 про визнання його таким, що
втратив право користування житловим
приміщенням, висновки суду в цій
частині відповідають матеріалам
справи та вимогам закону, а доводи
апеляційної скарги про протилежне не
можна визнати обґрунтованими. При
цьому виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено і
ці обставини підтверджуються наявними
в матеріалах справи документами, що
починаючи із 1996 року у будинку по
АДРЕСА_1 зі згоди власниці був
зареєстрований її син - ОСОБА_4. Зокрема,
на стор. 11 паспорту ОСОБА_4 є запис про
його прописку (реєстрацію) 22.03.1996 р. по
АДРЕСА_1 (ас. 6 зворот, 11 ).

Доводи апеляційної скарги про те, що
вказана реєстрація не відповідає
дійсності, оскільки будинок являється
одноквартирним, - спростовуються
змістом технічного паспорту,
складеного у 2008 році, з якого
вбачається, що житловий будинок по
АДРЕСА_1 мав дві квартири ( ас.33).

Під час розгляду справи було
встановлено, що ОСОБА_4 певний час був
відсутній у спірному будинку по
АДРЕСА_1, але влітку 2013 року він зі згоди
ОСОБА_3 (власника будинку) повернувся до
названого житлового приміщення на
постійне місце проживання.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про
те, що позивач не надавала згоди на
вселення відповідача, спростовуються
показами допитаних судом першої
інстанції свідків. Крім того
вбачається, що на протязі певного часу
після вселення відповідача ОСОБА_3 з
цим погоджувалась і звернулась до суду
з позовом про визнання сина таким, що
втратив право користування житловим
приміщенням лише після пред'явлення до
неї позову про вселення.

Відповідно до ст. 156 ЖК України 1.Члени
сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням. 4.До членів сім'ї власника
будинку (квартири) належать особи,
зазначені в частині другій статті 64
цього Кодексу. Припинення сімейних
відносин з власником будинку (квартири)
не позбавляє їх права користування
займаним приміщенням. У разі
відсутності угоди між власником
будинку (квартири) і колишнім членом
його сім'ї про безоплатне користування
жилим приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені
статтею 162 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 405 ЦК України 1. Члени сім'ї
власника житла, які проживають разом з
ним, мають право на користування цим
житлом відповідно до закону. Житлове
приміщення, яке вони мають право
займати, визначається його власником. 2.
Член сім'ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Колегія суддів вважає, що при вирішення
спору суд першої інстанції вірно
виходив з того, що коли відсутній член
сім'ї (бувший член сім'ї) повернувся на
жилу площу за згодою власника
житлового приміщення, його не можна
вважати таким, що втратив право на жилу
площу.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 стала оспорювати право сина на
проживання у належному їй будинку лише
після того, як він почав порушувати
правила співжиття, проте названі
обставини не являються предметом спору
у даній справі, так як знаходяться за
межами заявленого у справі позову.

Приймаючи до уваги наведене, суд першої
інстанції прийшов до обґрунтованого
висновку про наявність підстав для
задоволення позову ОСОБА_4 про його
вселення у будинок по АДРЕСА_1 та
покладення на ОСОБА_3 обов'язку надати
йому ключ від вхідних дверей та
виділити кімнату для проживання.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищенаведеного колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції були повно та всебічно
встановлені обставини справи,
правильно застосовані норми
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, доводи,
викладені в апеляційній скарзі,
висновків суду не спростовують, а тому
рішення суду у оскаржуваній частині
слід залишити без змін.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308,
313-315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и
л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 14 листопада
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього часу може
бути оскаржена у касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
ухвалою апеляційного суду.

Головуючий -

Судді -