Дата документу 09.12.2013
Справа № 334/6580/13-ц
Провадження № 2/334/2647/2013
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2013 року Ленінський
районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Козлової
Н.Ю.

при секретарі Франчук Н.С.

розглянув у відкритому судовому
засіданні у м. Запоріжжі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Державного
нотаріуса Запорізької районної
державної нотаріальної контори
Кравцової Любові Михайлівни, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права
власності на спадкове майно та зняття
арешту та зустрічний позов ОСОБА_3 до
Державного нотаріуса Запорізької
районної державної нотаріальної
контори Кравцової Любові Михайлівни,
ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання
права власності на спадкове майно

в с т а н о в и в:

До Ленінського районного суду
м.Запоріжжя звернулася ОСОБА_1 з
позовом про оскарження дії нотаріуса,
визнання права власності на спадкове
майно та зняття арешту з нерухомого
майна.

До початку судового розгляду
позивачка уточнила свій позов шляхом
зміни кола відповідачів та просила суд
зняти арешт з нерухомого майна,
вказавши, що станом на 26 травня 1971 року
ОСОБА_6 був власником 11/20 частини
житлового будинку, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1 Інша частина
житлового у розмірі 9/20 часток будинку
належала ОСОБА_5.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 помер,
його майно у спадщину перейшло - ОСОБА_7,
якій 24 грудня 1982 року державний
нотаріус другої Запорізької державної
нотаріальної.контори Федченко Т.А.
видано свідоцтво про право на спадщину
за законом. Дане свідоцтво
зареєстроване в реєстрі за № 9864
(додаток: свідоцтво про право на
спадщину за законом та реєстраційне
посвідчення ЗМБТІ від 07.02.1983р.).

Після смерті ОСОБА_6 у 1982 році до
Ленінського районного народного суду
м. Запоріжжя звернулися ОСОБА_9 з
позовом до ОСОБА_7 та ОСОБА_10 про
визнання права власності на 11/40 частки
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі цієї позовної заяви
на весь будинок, розташований за
адресою: АДРЕСА_1, відносно ОСОБА_6
ухвалою суду від 07 вересня 1982 року
накладено арешт. Вказаний арешт
внесено до єдиного реєстру заборон
відчуження нерухомого майна за
реєстровим номером 17177-93, архівний №
6255182АР1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_7 померла.
Спадкоємцями за законом були її діти:
ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_13 в рівних
частках. Право власності на 11/20 частки
житлового будинку за ОСОБА_7
підтверджено довідкою ЗМБТІ від 14
березня 1990 року за № 1036 та технічним
паспортом на будинок.

26 червня 1990 року ОСОБА_3
прийняла 1/3 частку на спадкове майно та
отримала свідоцтво про право на
спадщину за законом, видане державним
нотаріусом Білик Є.В. Запорізької
районної державної нотаріальної
контори, яке зареєстровано в реєстрі за
№ 834.

Відповідно до розрахунку 1/3
частки від загальної частки спадкового
майна складає 11/60, із розрахунку: 11/20 =
11/60 + 11/60 + 11/60 (або 33/60 : 3 = 11/20). 1/3 частки
становить 11/60.

Станом на 17 травня 1990 року вказану
частку (11/60) спадкового майна ОСОБА_3
належним чином оформила на себе та
внесла зміни до технічного паспорту на
житловий будинок у ЗМБТІ. За
спадкодавцем ОСОБА_7 залишилось 22/60 або
11/30 частки для інших спадкоємців.

27 травня 2002 року ОСОБА_3 свою частку
на житловий будинок у розмірі 11/60
подарувала своїй дочці ОСОБА_1. Цього ж
дня договір дарування АЕК № 234820
посвідчений державним нотаріусом
п'ятої Запорізької державної
нотаріальної контори Кисельовою В.В. та
зареєстрований в реєстрі за № 3-503.

На підставі вказаного договору
дарування ОСОБА_1 зареєструвала своє
право приватної власності на 11/60 частку
житлового будинку та отримала в ОП
ЗМБТІ Управляння житлово-комунального
господарства Запорізької обласної
державної адміністрації реєстраційне
посвідчення на об'єкти нерухомого
майна, які належать юридичним та
фізичним особам. Вказану приватну
власність внесено до технічного
паспорту за реєстровим № 12205.

Згідно технічного паспорту та
підтвердженої потім довідки ЗМБТІ № 4201
від 06.05.2008 року зареєстровано право
приватної власності на житловий
будинок:

за ОСОБА_5 - 9/20 частки;

за ОСОБА_7 - 11/30 частки;

за ОСОБА_1 - 11/60 частки.

10 вересня 2003 року ОСОБА_5
заповіла у разі її смерті все майно, яке
їй належить та яке вона за законом має
право отримати ОСОБА_3. Вказаний
заповіт посвідчений приватним
нотаріусом ОСОБА_17 Запорізького
міського нотаріального округу та
зареєстрований в реєстрі за № 2664.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_5 померла.

Відповідно до спадкової справи
ОСОБА_5 має право на 11/60 частки
спадкового майна (спадщина за законом)
із 11/30 частки, залишеної у власності
ОСОБА_7 (із врахуванням того, що ОСОБА_3
як донька свою частку у розмірі 11/60
отримала та подарувала своїй дочці
ОСОБА_1.)

У 2008 році відповідно до заповіту
ОСОБА_3 звернулась до Запорізької
державної нотаріальної контори для
отримання спадщини на частку майна, що
має належати ОСОБА_5 за законом.
Відповідно до попередніх обчислень
частка ОСОБА_5 становить 11/60.

Однак державний нотаріус
Запорізької районної державної
нотаріальної контори Кравцова Л.М. за
заповітом ОСОБА_5 право на спадщину за
законом на частку належного їй
спадкового майна на житловий будинок
ОСОБА_3 не видає, хоча заповіт отримала
й залучила до спадкової справи разом із
заявою на прийняття спадщини. Проте
залишок 2/3 або 11/30 частки спадкового
майна, що належить спадкодавцю ОСОБА_7
знову поділяє між трьома дітьми
(спадкоємцями), що є на думку позивача
грубою помилкою.

Таким чином, станом на 01.10.2013 року,
власники всього житлового будинку
отримали та мають у власності: ОСОБА_5 -
9/20 частки; ОСОБА_1 - 11/60 частки; ОСОБА_3 -
11/90 частки; ОСОБА_4 - 11/90 частки; ОСОБА_7 -
11/90 частки (частка, що припадає у
спадщину ОСОБА_5).

Але, нотаріус відмовив видати
свідоцтво на право на спадщину за
законом (Заповітом) на залишок не
успадкованого майна у розмірі 11/90
частки.

Враховуючи те, що на частку
ОСОБА_5, на яку вона мала право на
спадщину за законом після смерті своєї
матері ( рідної бабусі позивача),
державним нотаріусом свідоцтва нікому
не видано, відповідно до вимог закону
позивач просить суд зняти арешт із
житлового будинку АДРЕСА_1, на який
ухвалою Ленінського районного
народного суду м. Запоріжжя від 07
вересня 1982 року накладено арешт та
внесено відповідний запис до Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна за реєстраційним
номером 17177-93, архівний № 6255182АР1,
архівна дата 07.08.1997 року, та який
належить на праві приватної власності
у частках ОСОБА_5 - 9/20 частини, ОСОБА_1 -
11/60, ОСОБА_3 - 11/90, ОСОБА_4 - 11/90, та ОСОБА_7 -11
/90 частин.

У судовому засіданні представник
позивача наполягаючи на фактах,
викладених у позовній заяві, просив суд
задовольнити вимоги його довірителя.

У зустрічному позові ОСОБА_3
просила суд визнати за нею право
власності в порядку спадкування за
заповітом на 11/90 частку житлового
будинку АДРЕСА_1 - спадщини, що
відкрилась після смерті ОСОБА_5,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року, на яку вона
має право на спадщину за законом після
смерті своєї матері ОСОБА_7, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Обставини, викладені у первісному
позову ОСОБА_3 не спростовувала та
підтвердила їх наявність своїми
показами та письмовими доказами.

Проти позову ОСОБА_1 ОСОБА_3 не
заперечувала. Стосовно призначення
судової експертизи не наполягала,
оскільки вважає її проведення
недоцільним.

Представник позивача за
первісним позовом не заперечував
проти задоволення зустрічного позову
ОСОБА_3.

Державний нотаріус Кравцова Л.М.
у судовому засіданні просила суд
прийняти обґрунтоване рішення та не
заперечує проти задоволення позовів.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судовому
засіданні проти первісного позову та
зустрічного позову заперечували, але
надати суду обґрунтування своїх
заперечень не змогли.

Суд неодноразово відкладав
слухання справи для можливості
відповідачам ОСОБА_4 та ОСОБА_5.
звернутися до компетентних органів за
правовою допомогою, але відповідачі не
скористалися своїм правом на захист,
після чого взагалі не були присутні на
судовому засіданні, не зважаючи на
отримання судових повісток.

Вислухавши пояснення представника
позивача за первісним позовом та
пояснення позивача за зустрічним
позовом, дослідивши надані суду
письмові докази суд, дійшов висновку,
що первісний позов та зустрічний
позов підлягає задоволенню у повному
обсязі, виходячи з наступного:

Законом припускається можливість
застосування судової форми захисту
цивільних справ та інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Виходячи зі змісту та розуміння
цієї норми Закону слід розуміти, що при
тому існувало порушення цього права.
Позивач та його представник у судовому
засіданні намагався довести суду, що
саме діями відповідачів були
порушенні його права та інтереси.

По встановленим ЦПК України
нормам (ст.. 60 ЦПК України), кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставі своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.. 61 ЦПК
України.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

Згідно ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими
доказами є будь-які документи, акти,
довідки, листування службового або
особистого характеру або витяги з них,
що містять відомості про обставини, які
мають значення для справи.

первіпідлягають задоволенню з
наступних підстав.

Статтею 316 ЦК України визначено,
що правом власності є право особи на
річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст.. 41
Конституції України кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд; власник
має право вчиняти щодо свого майна
будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Відповідно до ч. З ст. 358 ЦК України,
кожен із співвласників має право на
надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Згідно з ч. 1 ст. 361 ЦК України,
співвласник має право самостійно
розпорядитися своєю часткою у праві
спільної часткової власності.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 364 ЦК
України, співвласник має право на виділ
у натурі частки із майна, що є у
спільній частковій власності. Якщо
виділ у натурі частки із спільного
майна не допускається згідно із
законом або є неможливим (частина друга
статті 183 цього Кодексу), співвласник,
який бажає виділу, має право на
одержання від інших співвласників
грошової або іншої матеріальної
компенсації вартості його частки.
Компенсація співвласникові може бути
надана лише за його згодою.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України, ч. 1 -
спадкоємці за законом одержують право
на спадкування почергово; ч.2 - кожна
наступна черга спадкоємців за законом
одержує право на спадкування у разі
відсутності спадкоємців попередньої
черги, усунення їх від права на
спадкування, неприйняття ними спадщини
або відмови від її прийняття, крім
випадків, встановлених статтею 1259
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1262 ЦК України, у другу
чергу право на спадкування за законом
мають рідні брати та сестри
спадкодавця, його баба та дід як з боку
батька, так і з боку матері.

Згідно із ст. 1266 ЦК України ч. 1 - внуки,
правнуки спадкодавця спадкують ту
частку спадщини, яка належала б за
законом їхнім матері, батькові, бабі,
дідові, якби вони були живими на час
відкриття спадщини; ч. З - племінники
спадкодавця спадкують ту частку
спадщини, яка належала б за законом
їхнім матері, батькові (сестрі, братові
спадкодавця), якби вони були живими на
час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1267 ЦК України, ч. 1 -
частки у спадщині кожного із
спадкоємців за законом є рівними; ч.2 -
спадкоємці за усною угодою між собою,
якщо це стосується рухомого майна,
можуть змінити розмір частки у
спадщині когось із них; ч. З - спадкоємці
за письмовою угодою між собою,
посвідченою нотаріусом, якщо це
стосується нерухомого майна або
транспортних засобів, можуть змінити
розмір частки у спадщині когось із них.

За ст. 1276 ЦК, відповідно до змісту якої,
якщо спадкоємець за заповітом або за
законом помер після відкриття спадщини
і не встиг її прийняти, право на
прийняття належної йому частки
спадщини, крім права на прийняття
обов'язкової частки у спадщині,
переходить до його спадкоємців
(спадкова трансмісія).

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК
незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини та згідно із ч. З ст.
1296 ЦК відсутність свідоцтва про право
на спадщину не позбавляє спадкоємця
права на спадщину.

Спадкоємець, який прийняв спадщину,
може одержати свідоцтво про право на
спадщину. Якщо спадщину прийняло
кілька спадкоємців, свідоцтво про
право на спадщину видається кожному з
них із визначенням імені та часток у
спадщині інших спадкоємців (ч. 1 та ч. 2
ст. 1296 ЦК України).

Як було встановлено у суді
власником 11/20 частини житлового
будинку, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1 був ОСОБА_6. Інша частина
житлового у розмірі 9/20 часток будинку
належала ОСОБА_5.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 помер, його
майно у спадщину перейшло - ОСОБА_7, якій
24 грудня 1982 року державний нотаріус
другої Запорізької державної
нотаріальної.контори Федченко Т.А.
видано свідоцтво про право на спадщину
за законом. Дане свідоцтво
зареєстроване в реєстрі за № 9864
(додаток: свідоцтво про право на
спадщину за законом та реєстраційне
посвідчення ЗМБТІ від 07.02.1983р.).

Після смерті ОСОБА_6 у 1982 році до
Ленінського районного народного суду
м. Запоріжжя звернулися ОСОБА_9 з
позовом до ОСОБА_7 та ОСОБА_10 про
визнання права власності на 11/40 частки
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі цієї позовної заяви на весь
будинок, розташований за адресою:
АДРЕСА_1, відносно ОСОБА_6 ухвалою суду
від 07 вересня 1982 року накладено арешт.
Вказаний арешт внесено до єдиного
реєстру заборон відчуження нерухомого
майна за реєстровим номером 17177-93,
архівний № 6255182АР1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_7 померла.
Спадкоємцями за законом були її діти:
ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_13 в рівних
частках. Право власності на 11/20 частки
житлового будинку за ОСОБА_7
підтверджено довідкою ЗМБТІ від 14
березня 1990 року за № 1036 та технічним
паспортом на будинок.

26 червня 1990 року ОСОБА_3 прийняла 1/3
частку на спадкове майно та отримала
свідоцтво про право на спадщину за
законом, видане державним нотаріусом
Білик Є.В. Запорізької районної
державної нотаріальної контори, яке
зареєстровано в реєстрі за № 834.

Відповідно до розрахунку 1/3 частки
від загальної частки спадкового майна
складає 11/60, із розрахунку: 11/20 = 11/60 + 11/60 +
11/60 (або 33/60 : 3 = 11/20). 1/3 частки становить
11/60.

Станом на 17 травня 1990 року вказану
частку (11/60) спадкового майна ОСОБА_3
належним чином оформила на себе та
внесла зміни до технічного паспорту на
житловий будинок у ЗМБТІ. За
спадкодавцем ОСОБА_7 залишилось 22/60 або
11/30 частки для інших спадкоємців.

27 травня 2002 року ОСОБА_3 свою частку
на житловий будинок у розмірі 11/60
подарувала своїй дочці ОСОБА_1. Цього ж
дня договір дарування АЕК № 234820
посвідчений державним нотаріусом
п'ятої Запорізької державної
нотаріальної контори Кисельовою В.В. та
зареєстрований в реєстрі за № 3-503.

На підставі вказаного договору
дарування ОСОБА_1 зареєструвала своє
право приватної власності на 11/60 частку
житлового будинку та отримала в ОП
ЗМБТІ Управляння житлово-комунального
господарства Запорізької обласної
державної адміністрації реєстраційне
посвідчення на об'єкти нерухомого
майна, які належать юридичним та
фізичним особам. Вказану приватну
власність внесено до технічного
паспорту за реєстровим № 12205.

Згідно технічного паспорту та
підтвердженої потім довідки ЗМБТІ № 4201
від 06.05.2008 року зареєстровано право
приватної власності на житловий
будинок:

за ОСОБА_5 - 9/20 частки;

за ОСОБА_7 - 11/30 частки;

за ОСОБА_1 - 11/60 частки.

10 вересня 2003 року ОСОБА_5
заповіла у разі її смерті все майно, яке
їй належить та яке вона за законом має
право отримати ОСОБА_3. Вказаний
заповіт посвідчений приватним
нотаріусом ОСОБА_17 Запорізького
міського нотаріального округу та
зареєстрований в реєстрі за № 2664.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_5 померла.

Відповідно до спадкової справи
ОСОБА_5 має право на 11/60 частки
спадкового майна (спадщина за законом)
із 11/30 частки, залишеної у власності
ОСОБА_7 (із врахуванням того, що ОСОБА_3
як донька свою частку у розмірі 11/60
отримала та подарувала своїй дочці
ОСОБА_1.)

У 2008 році відповідно до
заповіту ОСОБА_3 звернулась до
Запорізької державної нотаріальної
контори для отримання спадщини на
частку майна, що має належати ОСОБА_5 за
законом. Відповідно до попередніх
обчислень частка ОСОБА_5 становить 11/60.

Однак державний нотаріус
Запорізької районної державної
нотаріальної контори Кравцова Л.М. за
заповітом ОСОБА_5 право на спадщину за
законом на частку належного їй
спадкового майна на житловий будинок
ОСОБА_3 не видає, хоча заповіт отримала
й залучила до спадкової справи разом із
заявою на прийняття спадщини. Проте
залишок 2/3 або 11/30 частки спадкового
майна, що належить спадкодавцю ОСОБА_7
знову поділяє між трьома дітьми
(спадкоємцями), що є на думку позивача
грубою помилкою.

Таким чином, станом на 01.10.2013
року, власники всього житлового
будинку отримали та мають у власності:
ОСОБА_5 - 9/20 частки; ОСОБА_1 - 11/60 частки;
ОСОБА_3 - 11/90 частки; ОСОБА_4 - 11/90 частки;
ОСОБА_7 - 11/90 частки (частка, що припадає
у спадщину ОСОБА_5).

Враховуючи те, що на частку
ОСОБА_5, на яку вона мала право на
спадщину за законом після смерті своєї
матері ( рідної бабусі позивача),
державним нотаріусом свідоцтва нікому
не видано, вимоги позивач про визнання
за нею право власності на 11/90 часток
житлового будинку АДРЕСА_1 у порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_5 та ОСОБА_7 є обґрунтованими, а
тому підлягають задоволенню.

З вищезазначених правових підстав
підлягає задоволенню зустрічний позов
ОСОБА_3

Відповідно до п.6 ст.. 154 ЦПК України
заходи забезпечення позову
застосовуються судом до набрання
судовим рішенням законної сили, після
чого або одночасно з ухваленням
судового рішення заходити
забезпечення позову скасовуються.

Оскільки судом встановлено, що
справа № 2-2997/82 було 27 жовтня 1982 року
вирішена по суті, рішення суду не
оскаржувалось та набрало законної
сили, підстав для продовження арешту не
вбачається.

Оцінивши у сукупності докази та
установленні фактичні обставини
справи, суд дійшов до висновку, що
первісний позов разом з зустрічним
позовом ґрунтуються на законі є
доведеними відповідними доказами, тому
підлягають задоволенню у повному
обсязі. Отже висновки суду
узгоджуються із зібраними у справі
доказами і не суперечать вимогам
законодавства.

Заперечення відповідачів ОСОБА_4
та ОСОБА_5 не спростували фактів які
були досліджені в ході судового
розгляду, тому до уваги суду не
приймалися.

Керуючись ст.. 41 Конституції
України, ст. ст. 3,4 10, 11, 57, 60, 61, 88, 131, 212, 213
ЦПК України, ст.. 391, 361, 364, 1223, 1226, 1258, 1261,
1268, ст. 1276 ЦК України суд -

В и р
і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Державного
нотаріуса Запорізької районної
державної нотаріальної контори
Кравцової Любові Михайлівни, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права
власності на спадкове майно та зняття
арешту - задовольнити.

Зняти арешт із житлового будинку
АДРЕСА_1, на який ухвалою Ленінського
районного народного суду м. Запоріжжя
від 07 вересня 1982 року накладено арешт
та внесено відповідний запис до
Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна за
реєстраційним номером 17177-93, архівний №
6255182АР1, архівна дата 07.08.1997 року, та який
належить на праві приватної власності
у частках ОСОБА_5 - 9/20 частини, ОСОБА_1 -
11/60, ОСОБА_3 - 11/90, ОСОБА_4 - 11/90, та ОСОБА_7
-11 /90 частини.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до
Державного нотаріуса Запорізької
районної державної нотаріальної
контори Кравцової Любові Михайлівни,
ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання
права власності на спадкове майно -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності
в порядку спадкування за заповітом на
11/90 частку житлового будинку АДРЕСА_1
-спадщини, що відкрилась після смерті
ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року, на
яку вона має право на спадщину за
законом після смерті своєї матері
ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Апеляційна скарга на рішення суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі,
але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя
Н.Ю.Козлова