Справа №2-2503/12 рік
Провадження № 2/727/130/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2013 року
Шевченківський районний суд м.
Чернівці в складі:

головуючого судді:
Чебан В.М.

при секретарі:
Костащук І.І.

з участю позивача
ОСОБА_1

з участю представника позивача
ОСОБА_2

з участю представника відповідачки
ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернівці цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, де третьою особою є
Управління ДСМ України в Чернівецькій
області Шевченківського районного
відділу в м. Чернівці, про вселення,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом про вселення до
відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, де
третьою особою є Управління ДСМ
України в Чернівецькій області
Шевченківського районного відділу в м.
Чернівці, посилаючись на те, що з 27
липня 1997 року на підставі договору
купівлі-продажу він є власником 7/18
частин квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Як вказує позивач, за час його
відсутності інші мешканці спірної
квартири користувались житловим
приміщенням. Згідно Житлового кодексу
ст. 78 п.4 -члени сім'ї, що проживають у
жилому приміщенні, наймач якого
тимчасово відсутній (статті 71, 73),
вправі користуватися всім займаним
приміщенням. При цьому вони здійснюють
права і обов'язки за договором найму
цього приміщення.

16 серпня 2011 року позивач повернувся
з-за кордону, де перебував тривалий час,
а саме з 08 травня 2003 року, і йому стало
відому, що за час його відсутності
колишня дружина на підставі заочного
рішення від 02.11.2009 року позбавила
позивача права власності на частку у
спільному майні. Однак дане заочне
рішення було скасоване 24.05.2012 року
апеляційним судом Чернівецької
області в частині, що стосувалася
припинення права позивача власності
на частку у спільному майні. Так
апеляційним судом було відновлено
право власності позивача на 7/18 у
спільному майні квартири АДРЕСА_1.

Згідно зі ст.316 ЦК України правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Крім того, як вбачається із ст.317 ЦК
України власникові належать права
володіння, користування та
розпорядження своїм майном.

Відповідно ст.391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Як зазначає позивач, його неодноразові
спроби потрапити до квартири або мирно
домовитись з іншими мешканцями
стосовно користуванням належною йому
за законом часткою квартири
закінчувались для нього
безрезультатно. Також він звертався з
цього приводу до дільничного
інспектора та ПП Санітарія, але
відповідачі продовжують перешкоджати
йому в користуванні житловим
приміщенням, чим порушують його права
згідно ст. 155 Житлового кодексу України,
власник квартири або її частини не може
бути позбавлений права користування
житловим приміщенням.

На основі викладеного позивач просить
вселити його у квартиру АДРЕСА_1.

Згідно ухвали Шевченківського
районного суду м. Чернівці від 28.12.2012
року - в якості співвідповідача по
даній справі притягнутий ОСОБА_7

Позивач та представник позивача в
судовому засіданні дали пояснення
антологічні викладеним в позовній
заяві, позовні вимоги підтримали та
просили їх задовольнити.

При цьому, позивач в судовому
засіданні уточнив, що ОСОБА_7, на якого
тимчасово формально переоформлялась
спірна квартира, є співмешканцем його
колишньої дружини - відповідачки
ОСОБА_5, і вони удвох на даний час
перебувають за кордоном.

Представник відповідачки ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні
вимоги не визнала, зазначивши, що як
вбачається з листа Чернівецького
комунального обласного бюро технічної
інвентаризації від 03.08.2012 року №2424
право власності на квартиру АДРЕСА_1
зареєстровано за гр. ОСОБА_7 на праві
приватної власності на підставі
договору купівлі-продажу від 24.02.2012
року. Таким чином, вважала, що єдиним
власником зазначеної квартири на
сьогодні є ОСОБА_7 Що стосується
рішення апеляційного суду
Чернівецької області від 24.05.2012 р. то
представник відповідача вважала, що
зазначене рішення не реалізоване,
право власності не зареєстроване. Як
стверджує позивач, йому належить 7/18
частин у праві спільної власності,
проте, відповідно до ст. 358 ЦК України
право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.
Проте, позивачем вимог щодо
встановлення порядку користування
спірною квартирою не заявлено, а
вселення його в квартиру без
визначення порядку користування жилим
приміщенням приведе до порушення прав
інших співвласників квартири. На
основі викладеного просить відмовити в
задоволенні позовних вимог позивача.

Відповідачка ОСОБА_6 в судове
засідання не з'явилася, проте до
початку судового засідання від неї
надійшла заява в якій вона просить
розглядати дану справу в її
відсутність.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_7 в
судове засідання не з'явилися, про
причини своєї неявки суд не повідомили
будучи належним чином повідомленими
про день, час та місце розгляду даної
справи в суді, належним чином через
оголошення в пресі, у зв'язку з чим суд
вважає за можливе розглядати справу у
їх відсутність.

Представник третьої особи в
судове засідання також не з'явився,
проте від нього до початку судового
засідання надійшло клопотання про
розгляд даної справи в їх відсутність.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові матеріали справи,
вважає, що позовні вимоги є
обґрунтованими та підлягають до
задоволення.

Судом встановлено, що з 27 липня 1997
року на підставі договору
купівлі-продажу позивач являвся
власником 7/18 частин квартири за
адресою: АДРЕСА_1. ( а.с. 4).

Заочним рішенням Шевченківського
районного суду м. Чернівці від 02
листопада 2009 року припинено право
власності ОСОБА_1 на 7/18 ідеальних
частин та ОСОБА_5 на 1/6 ідеальних
частин квартири АДРЕСА_1. Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову
компенсацію вартості належної йому
частки у праві власності на квартиру
в розмірі 8778 грн., стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_5 грошову компенсацію
вартості належної йому частки у праві
власності на квартиру в розмірі 7524 грн.
Визнано право власності на 7/18 та 1/6
ідеальних частин квартири за ОСОБА_3

29 березня 2012 року ухвалою
Шевченківського районного суду м.
Чернівці в задоволенні заяви
відповідача ОСОБА_1 про перегляд
заочного рішення від 02.11.2009 року
відмовлено, після чого позивачем -
ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу
на ухвалу Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 29 березня 2012 року
та на заочне рішення Шевченківського
районного суду м. Чернівці від 02
листопада 2009 року.

Рішенням Апеляційного суду
Чернівецької області від 24 травня 2012
року апеляційну скаргу ОСОБА_1
задоволено частково. Ухвалу
Шевченківського районного суду
м. Чернівці від 29 березня 2012 року
скасовано. Заочне рішення
Шевченківського районного суду м.
Чернівці від 02 листопада 2009 року в
частині припинення права власності
ОСОБА_1 на 7/18 ідеальних частин та
стягнення на його користь грошової
компенсації в розмірі 8778 грн. та
визнання права власності на цю частку
за ОСОБА_3 - скасовано. ( а.с. 5-6).

Отже, даним рішенням яке вступило
в законну сулу було відновлено право
власності позивача на 7/18 ідеальних
частин квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Однак, згідно отриманої судом
відповіді з Чернівецького
комунального обласного бюро
технічної інвентаризації від 25.12.2012
року № 1529 квартира АДРЕСА_1 належить на
праві власності ОСОБА_7 згідно
договору купівлі-продажу від 24.02.2010
року. (а.с. 61-65).

Разом з тим, згідно відповіді
приватного нотаріуса ОСОБА_9 від 27.12.2012
року, остання повідомляє, що нею
приватним нотаріусом Чернівецького
міського нотаріального округу 24
лютого 2010 року по реєстру за № 522
посвідчувався договір купівлі-продажу
квартири під АДРЕСА_1, який укладався
між продавцем ОСОБА_3, від імені якої
діяла по довіреності ОСОБА_6 та
покупцем ОСОБА_7, від імені якого по
довіреності діяла ОСОБА_10.

Однак вищевказаний договір
розірваний за згодою сторін
відповідно до договору про розірвання
договору, посвідченого приватним
нотаріусом Чернівецького міського
нотаріального округу ОСОБА_9 17.03.2010
року по реєстру за № 748 (а.с. 59), що
підтверджується зазначеним договором.
(а.с.60).

Згідно ст. 41 Конституції України - кожен
має право володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю.

Згідно ст. 316 ЦК України право
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Згідно із ст. 321 Цивільного
кодексу України право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Згідно частини ч. 1 ст. 319 ЦК
України встановлено, що власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.
Частиною 3 ст. 319 ЦК України
передбачено, що усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
своїх прав.

Відповідно до ст. 391 Цивільного
кодексу України власник майна має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

А тому, позовні вимоги
підлягають до задоволення.

Стосовно заперечень
представника відповідачки ОСОБА_3 -
ОСОБА_4, то суд не бере їх до уваги,
виходячи з наступного. Так, згідно ст. 2
З.У. « Про державну реєстрацію речових
прав на нерухоме майно та їх обтяжень»
- державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно це офіційне визнання
і підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження
таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, реєстрація - це лише
підтвердження права власності, а не
саме право власності.

А тому посилання представника
ОСОБА_4 в цій частині суд не бере до
уваги.

При цьому, як випливає зі змісту
вимог ЦК України, незалежно від
розміру часток співвласники при
володінні, користуванні і
розпорядженні частковою власністю
мають рівні права.

Не є перешкодою для вселення і те,
що не визнаний порядок користування
спірною квартирою.

За наведених обставин, суд вважає,
що позовні вимоги позивача підлягають
до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.
41 Конституції України, ст.ст. 316, 319, 321,
358, 361, 391 Цивільного кодексу України;
ст. 2 З.У. «« Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень», ст.ст. 3, 10, 15, 114, 118, 119, 212-215
Цивільно-процесуального кодексу
України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, де третьою особою є
Управління ДСМ України в Чернівецькій
області Шевченківського районного
відділу в м. Чернівці про вселення -
задовольнити.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги. Апеляційна
скарга на рішення суду може бути подана
до Апеляційного суду Чернівецької
області через Шевченківський районний
суд м. Чернівці протягом десяти днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

СУДДЯ:
Чебан В.М.