Справа №173/1504/13-ц
Провадження №2/173/801/2013
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2013 р. м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний
суд Дніпропетровської області у складі
головуючого судді Шевченко О.Ю. при
секретарі судового засідання
Демяненко С.І., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду цивільну справу за позовом
прокурора Верхньодніпровського району
Дніпропетровської області до
Дмитрівської сільської ради
Верхньодніпровського району
Дніпропетровської області, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмету спору ОСОБА_1, про
визнання недійсними рішень
Дмитрівської сільської ради
Верхньодніпровського району,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Верхньодніпровського
району Дніпропетровської області
звернувся до Верхньодніпровського
районного суду з позовною заявою до
Дмитрівської сільської ради про
визнання недійсним рішень
Дмитрівської сільської ради. В
обґрунтування позовної заяви
зазначено, що він звертається до суду в
інтересах держави, оскільки орган, в
інтересах якого він виступає, а саме
Державна інспекція сільського
господарства України, не має
повноважень звертатися до суду з
вимогами про визнання незаконними
(недійсними) рішень органів державної
влади та місцевого самоврядування щодо
розпорядження землею, визнання
недійсними правочинів щодо відчуження
чи передачі у користування земельних
ділянок державної та комунальної
власності, а також їх повернення з
чужого незаконного володіння.

Також зазначено, що прокуратурою
Верхньодніпровського району
Дніпропетровської області було
проведено перевірку додержання вимог
земельного законодавства при
прийнятті рішень Дмитрівською
сільською радою Дмитрівською
сільською радою про надання земельної
ділянки комунальної власності у
власність громадянину ОСОБА_1 по
АДРЕСА_1.

Перевіркою було встановлено, що на
підставі договору купівлі-продажу від
17 червня 1998 року ОСОБА_1 набув право
власності на домоволодіння по АДРЕСА_1
на земельній ділянці площею 0, 2382 га
згідно з технічним паспортом КП
«Верхньодніпровське БТІ» від 1 лютого
1996 року. 8 грудня 2011 року ОСОБА_1
звернувся до Дмитрівської сільської
ради Верхньодніпровського району із
заявою про надання дозволу на розробку
технічної документації із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право на земельну ділянку
АДРЕСА_1 для обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд, а також ведення особистого
селянського господарства, без
зазначення орієнтовних розмірів
земельної ділянки, що є порушенням ст.
118 Земельного кодексу України. Рішенням
Дмитрівської сільської ради
Верхньодніпровського району № 152-11/VІ
від 9 грудня 2011 року в порушення вимог
ст. 118 Земельного кодексу України
ОСОБА_1 було надано дозвіл на розробку
технічної документації із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право на земельну ділянку
за вказаною адресою без зазначення
орієнтовної площі земельної ділянки,
та одразу по двом видам
землекористування: для обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд і ведення особистого
селянського господарства. В той час як
за кожним видом землекористування
повинна розроблятися окрема
землевпорядна документація і прийнято
окреме рішення органу місцевого
самоврядування.

В 2012 році ОСОБА_1 розроблено технічну
документацію щодо складання
документів, що посвідчують право на
земельну ділянку для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд площею
0,2239 га. При цьому землевпорядною
організацією допущено порушення вимог
Закону України «Про землеустрій», а
саме при здійснені землевпорядних
робіт з встановлення меж земельної
ділянки і у план-схемі допущено
накладення бажаної площі земельної
ділянки по АДРЕСА_1 на площу земельної
ділянки АДРЕСА_2, що перебуває у
користуванні ОСОБА_2 на площі 0,0385 га. У
зв'язку з цим суміжний землекористувач
ОСОБА_2 не погодив ОСОБА_1 межі
земельної ділянки при розробці
технічної документації. Комісією
Дмитрівської сільської ради 11 січня 2013
року було проведено обстеження
вказаних земельних ділянок, за
результатами якого вирішено, що межі,
які існують між земельними ділянками
на цей день мають право на існування і
повинні бути затвердженні. При цьому
комісією сільської ради не взято до
уваги, що спірна частина земельної
ділянки перебуває у користуванні
ОСОБА_2 на підставі рішення виконавчого
комітету Дмитрівської сільської ради
№ 3 від 22 січня 1992 року, і крім того на
ній розташовано погріб, що перебуває у
приватній власності ОСОБА_2

В подальшому, рішенням Дмитрівської
сільської ради № 349-20/ VІ від 20 лютого 2013
року в порушення вимог ч.9 ст. 118
Земельного кодексу України було
передано у власність ОСОБА_1 земельну
ділянку по АДРЕСА_1 для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд площею
0,2239 га без погодження документації із
землеустрою. Після цього, 19 квітня 2013
року, Дмитрівською сільською радою
було прийнято рішення № 361-21/ VІ про
затвердження технічної документації
із землеустрою щодо встановлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) і передачу земельної
ділянки по АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_1
для будівництва та обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд площею 0,2239 га. Зазначене
рішення сільської ради є незаконним
оскільки з 1 січня 2013 року взагалі не
передбачено такого виду технічної
документації як технічна документація
із землеустрою щодо складання
документа, що посвідчує право на
земельну ділянку. Проте ОСОБА_1 було
розроблено та подано на затвердження
сільській раді саме технічну
документацію із землеустрою щодо
складання документа, що посвідчує
право на земельну ділянку, а
затверджено сільською радою було
технічну документацію із землеустрою
щодо встановлення меж земельної
ділянки в натурі (на місцевості), яка
ОСОБА_1 не розроблялась.

Також прокурор вважає, що в результаті
землевпорядних робіт було сформовано
нову земельну ділянку по АДРЕСА_1
площею 0,2239 га, в той час як згідно
договору купівлі-продажу від 17 серпня
1998 року та технічного паспорту БТІ
ОСОБА_1 придбав домоволодіння на
земельній ділянці площею 0,2382 га. В
даному випадку відведення земельної
ділянки у власність ОСОБА_1 повинно
було відбуватися виключно через проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки, а не через технічну
документацію.

З огляду на викладене, прокурор вражає,
що Дмитрівська сільська рада повинна
була відмовити ОСОБА_1 у затвердженні
вказаної технічної документації, проте
не зробила цього в порушення вимог ст.
118 Земельного кодексу України.

Окрім того за відсутності генерального
плану, детального плану зонування с.
Посуньки та не зважаючи на заборону,
встановлену ч.2 ст. 24 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності», Дмитрівською сільською
радою ОСОБА_1 було передано у власність
земельну ділянку для містобудівних
потреб.

У зв'язку з чим прокурор вважав, що
рішення Дмиитрівської сільської ради
про передачу у власність ОСОБА_1
земельної ділянки по АДРЕСА_1 прийнято
з порушенням вимог земельного
законодавства, у зв'язку з чим підлягає
скасуванню у судовому порядку.

Оскільки спірними рішеннями
Дмитрівської сільської ради незаконно
передано у приватну власність ОСОБА_1
земельну ділянку комунальної
власності, має місце порушення
інтересів держави в особі
територіальної громади с. Дмитрівка
Верхньодніпровського району.

Прокурор прокуратури
Верхньодніпровського району
Дніпропетровської області Скасків І.М.
в судовому засіданні позов підтримав
та просив суд задовольнити заявлені
позовні вимоги. Підтримав обставини,
викладені в позовні заяві.

Представник відповідача, голова
Дмитрівської сільської ради, позов не
визнав. Суду пояснив, що під час
ухвалення рішення про виділення
земельної ділянки ОСОБА_1 сільська рада
діяла у відповідності до вимог чинного
законодавства. Після розроблення
технічної документації земельна
ділянка, яка була передана ОСОБА_1 була
навіть меншою ніж зазначено в
технічному паспорті. З сусідом ОСОБА_4
межа не погоджувалась, оскільки він там
не проживає і взагалі на сусідній
ділянці не має будинку і ніхто там не
мешкає. Жодний претензій з його боку до
сільської ради не надходило.

Третя особа, ОСОБА_1, позов також не
визнав. Суду пояснив, що з метою
приватизації земельної ділянки
звернувся із заявою до сільської ради,
отримав дозвіл на розроблення
технічної документації, сплатив кошти,
затвердив розроблену технічну
документацію в сільській раді,
земельній ділянці присвоєно
кадастровий номер та залишилось
отримати лише свідоцтво про право
власності. Жодних претензій з боку
ОСОБА_4 до нього не було, він там не
проживає. На його території не має
будинку і ніхто там не мешкає. Не
розуміє, в чому прокуратура виявила
порушення закону.

Представник третьої особи, Управління
Держземагенства у
Верхньодніпровському районі, суду
пояснив, що не вбачає в діях сільської
ради порушень під час виділення
земельної ділянки ОСОБА_1 Користувач
сусідньої земельної ділянки свою
земельну ділянку не приватизував.
Складання акту про погодження меж
комісією без погодження із власником
сусідньою земельної ділянки
відповідає вимогам закону. Окрім того
зауважив, що положення ч.3 ст. 24 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» про
заборону передачі у власність
земельних ділянок у власність або
користування фізичним та юридичним
особам для містобудівних потреб без
затвердженого генплану населеного
пункту на дані правовідносини не
розповсюджується, оскільки в даному
випадку земельна ділянка не
передається у власність, а заявник лише
реалізує своє право на приватизацію
земельної ділянки, якою він
користується.

Представник третьої особи,
комунального підприємства
«Верхньодніпровське БТІ» суду
пояснила, що колишньому власнику
будинку по АДРЕСА_1 виділялась земельна
ділянка площею 0, 23 га, що відповідає
розміру площі, переданій у власність
ОСОБА_1

Суд, вислухавши пояснення осіб, які
беруть участь у справі, дослідивши
матеріали справи та оцінивши докази в
їх сукупності, приходить до наступних
висновків.

Судом встановлені наступні обставини
та відповідні їм правовідносини.

17 червня 1998 року на підставі договору
купівлі-продажу ОСОБА_1 придбав жилий
будинок з господарчими та побутовими
спорудами та будівлями, що знаходяться
по АДРЕСА_1 Верхньодніпровського
району Дніпропетровської області, який
розташований на земельній ділянці
розміром 2382 кв.м. (по фактичному
користуванню) (а.с.13).

11 листопада 2011 року з метою
приватизації земельної ділянки, на
якій розташовано придбаний будинок
ОСОБА_1 звернувся до голови
Дмитрівської сільської ради із заявою
про підготовку технічної документації
із землеустрою складання документів,
що посвідчують право на земельну
ділянку за адресою: АДРЕСА_1 для
обслуговування будинку, господарських
будівель і споруд і ведення особистого
селянського господарства для
подальшої передачі у власність (а.с. 21).

Рішенням Дмитрівської сільської ради
від 9 грудня 2011 року ОСОБА_1 було надано
дозвіл на розробку технічної
документації щодо складання
документів, що посвідчують право на
земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1
Верхньодніпровського району
Дніпропетровської області (а.с.22).

На підставі зазначеного рішення та
договору № 770 від 9 жовтня 2012 року за
замовленням ОСОБА_1 товариством з
обмеженою відповідальністю
«Верхньодніпровське землевпорядне
підприємство» було розроблено
технічну документацію із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право на земельну ділянку
(а.с.14-16).

11 січня 2013 року комісією Дмитрівської
сільської ради було обстежено існуючі
межі земельної ділянки по АДРЕСА_1 в с.
Посуньки (а.с.10) та рекомендовано їх для
затвердження.

Рішенням Дмитрівської сільської ради
від 19 квітня 2013 року було затверджено
технічну документацію із землеустрою
щодо встановлення меж земельної
ділянки в натурі (на місцевості) на
земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1
Верхньодніпровського району
Дніпропетровської області площею 0,2239
га для будівництва та обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд та передано ОСОБА_1 дану
земельну ділянку у власність (а.с.9).

28 травня 2013 року земельній ділянці було
присвоєно кадастровий номер 110010249
та зареєстровано в Державному
земельному кадастрі.

Відповідно до ст. 5 Цивільного кодексу
України акти цивільного законодавства
регулюють відносини, які виникли з дня
набрання ними чинності. Акт цивільного
законодавства не має зворотної дії у
часі, крім випадків, коли він пом'якшує
або скасовує цивільну
відповідальність особи.

У зв'язку з цим суд вважає, що в даному
випадку необхідно застосовувати
законодавство, яке було чинним на час
виникнення тих чи інших правовідносин,
які досліджуються в даній цивільній
справі.

Згідно з ч. 3 ст.117 Земельного кодексу
України (редакції, яка діяла на час
подання ОСОБА_1 заяви до сільської ради
11 листопада 2011 року) було передбачено
три види безоплатної передачі
земельних ділянок у власність
громадян:

а) приватизація земельних ділянок, які
перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок
внаслідок приватизації державних і
комунальних сільськогосподарських
підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із
земель державної і комунальної
власності в межах норм безоплатної
приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.118 Земельного кодексу
України громадянин, зацікавлений у
приватизації земельної ділянки, яка
перебуває у його користуванні, подає
заяву до відповідної адміністрації або
сільської, селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки.
Рішення органів виконавчої влади та
органів місцевого самоврядування щодо
приватизації земельних ділянок
приймається у місячний строк на
підставі технічних матеріалів та
документів, що підтверджують розмір
земельної ділянки.

У відповідності до цієї ж статті вимоги
щодо подання відповідного клопотання,
розроблення проекту землеустрою, тощо
стосується іншого випадку безоплатної
передачі земельних ділянок у власність
громадян, а саме одержання земельних
ділянок із земель державної і
комунальної власності в межах
безоплатної приватизації, визначених
цим Кодексом.

Отже, діюче на той час земельне
законодавство розмежовувало підстави
та порядок безоплатної передачі
земельних ділянок у власність
громадян: шляхом приватизації
земельних ділянок, які перебувають у
користуванні громадян та шляхом
одержання земельних ділянок із земель
державної і комунальної власності.

Згідно з ч.2 ст. 119 Земельного кодексу
України, якщо жилий будинок, будівля
або споруда розміщені на земельній
ділянці, що перебуває у користуванні,
то в разі набуття права власності на ці
об'єкти до набувача переходить право
користування земельною ділянкою, на
якій вони розміщені, на тих самих
умовах і в тому ж обсязі, що були у
попереднього землекористувача.

Отже, судом встановлено, що у зв'язку з
набуттям права власності на будинок по
АДРЕСА_1 Верхньодніпровського району
Дніпропетровської області до ОСОБА_1
перейшло право користування земельною
ділянкою, на якій розміщено будинок в
тому ж обсязі, що було у попереднього
користувача. Тобто земельна ділянка
предавалася Дмитрівською сільскою
радою у власність ОСОБА_1 саме шляхом
приватизації. Враховуючи
вищевикладене, судом встановено, що у
відповідності до законодавства, яке
діяло на момент виникнення даних
правовідносин не вимагалося під час
передачі земельних ділянок у власність
шляхом приватизаціє розроблення
проекту землеустрою, а сільска рада
повинна була надавати дозвіл саме на
розробку технічної документації.

Про необхідність розроблення саме
технічної документації, а не проекту
землеустрою також зазначено в п. 3
Прикінцевих і перехідних положень
Закону України «Про державний
земельний кадастр», яким передбачено,
що у разі якщо на земельній ділянці,
право власності (користування) на яку
не зареєстровано, розташований
житловий будинок, право власності на
який зареєстровано, кадастровий номер
на таку земельну ділянку присвоюється
за заявою власників такого будинку на
підставі технічної документації із
землеустрою щодо встановлення
(відновлення) меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості). Забороняється
вимагати при присвоєні земельній
ділянці кадастрового номера інші
документи.

Пунктом 3 Стаття 25 Закону України «Про
землеустрій» передбачає два види
технічної документації: технічна
документація із землеустрою щодо
встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) та технічна
документація із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право на земельну ділянку.

У зв'язку з чим суд вважає, що доводи
прокурора про необхідність розробки
ОСОБА_1 проекту землеустрою не
грунтуються на вимогах закону.

На момент подання ОСОБА_1 заяви про
надання дозволу на розробку технічної
документації було передбачено такий
вид технічної документації, як
технічна документація із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право на земельну ділянку.
Проте станом на 19 квітня 2013 року такого
виду технічної документації діючим
законодавством вже не було
передбачено, а тому сільська рада
затвердила розроблену технічну
документацію, зазначивши у своєму
рішенні її назву у відповідності до
чинного законодавства, що на думку суду
не є підставою для визнання рішення
недійсним, оскільки як було
встановлено під час розгляду справи
розроблялася технічна документація у
відповідності до вимоги діючого на той
час законодавства.

Посилання прокурора на Порядок
розроблення проектів землеустрою щодо
відведення земельних ділянок суд також
вважає недоречним, оскільки воно не
стосується випадків приватизації
земельних ділянок, окрім того даний
Порядок втратив чинність 21 березня 2013
року.

Також суд вважає необґрунтованим
посилання прокурора на ч. 3 ст. 24 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності", якою
заборонено передачу земель державної
та комунальної власності у власність
чи користування фізичним та юридичним
особам для містобудівних потреб у разі
відсутності плану зонування або
детального плану території, оскільки
дане положення закону також не
стосується випадків передачі
земельних ділянок, які вже знаходяться
в користуванні, у власність в порядку
приватизації.

З урахування положень ст. 60 Цивільного
процесуального кодексу України, яка
передбачає обов'язок сторін доводити
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, суд вважає, що прокурором
не доведено в судовому засіданні
підстави для визнання рішень
Дмитрівської сільської ради
недійсними.

Також суд звертає увагу, що згідно зі
ст. 3 Цивільного процесуального кодексу
України прокурору надано право
звернутися до суду за захистом прав,
свободи та інтересів інших осіб, або
державних чи суспільних інтересів.
Проте під час розгляду справи судом
прокурор так і не довів суду чиї права
або інтереси були порушені внаслідок
прийняття Дмитрівською сільською
радою оскаржуваних рішень.

Прокурором також не доведено порушення
прав сусіднього землекористувача
ОСОБА_4, інтереси якого, на думку
прокурора, не було враховано під час
визначення меж земельної ділянки.
Окрім того, як пояснив сам прокурор в
судовому засіданні, ОСОБА_4 за захистом
своїх порушених прав ані до
прокуратури ані до суду не звертався. В
той же час ОСОБА_4 не позбавлений такого
права, якщо оспорюваними рішеннями
Дмитрівської сілької ради було
порушено його права.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
позову прокурора Верхньодніпровського
району Дніпропетровської області про
визнання рішень Дмитрівської
сільської ради недійсними, а тому в
позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 117,118,119 Земельного
кодексу України, Законом України «Про
державний земельний кадастр», Законом
України «Про землеустрій», ст.ст. 3, 10, 60,
212-215 Цивільного-процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

В позові прокурора
Верхньодніпровського району
Дніпропетровської області до
Дмитрівської сільської ради
Верхньодніпровського району
Дніпропетровської області про
визнання недійсними рішень
Дмитрівської сільської ради
Верхньодніпровського району -
відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Верхньодніпровський районний суд
Дніпропетровської області протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, проте
не були присутні під час проголошення
рішення суду мають право подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
О.Ю.Шевченко