АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1 інстанції: Гайдук С.В.
Доповідач: Гаращенко Д.Р.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2013 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.

при секретарі - Мурга М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 04 листопада 2013 року у справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа: Приватне акціонерне товариство
«Міська Страхова Компанія», про
стягнення збитків, -

ВСТАНОВИЛА:

08 лютого 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2, у якому просив
стягнути з нього на свою користь 14 501, 09
грн. матеріальної шкоди. Свої вимоги
обґрунтовував тим, що 09 липня 2011 року
сталася дорожньо-транспортна пригода,
в якій було пошкоджено належний йому на
праві власності автомобіль «Хонда»,
державний номер НОМЕР_1. Постановою
Солом'янського районного суду міста
Києва винним у скоєнні ДТП визнано
ОСОБА_2 Відповідальність заподіювача
шкоди застрахована у ПрАТ «Міська
Страхова Компанія», а тому позивач
звернувся до страхової компанії із
заявою про отримання страхового
відшкодування. У подальшому між ним та
страховиком була укладена мирова
угода, за умовами якої було погоджено
розмір страхового відшкодування і
строк його виплати. Позивач зазначив,
що страхове відшкодування на даний час
йому не виплачено, а тому звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 04 листопада 2013 року
позов ОСОБА_1 задоволено частково і
стягнено з ОСОБА_2 на його користь
матеріальну шкоду у розмірі 500 грн. та
вирішено питання про розподіл судових
витрат.

15 листопада 2013 року ОСОБА_1 подав
апеляційну скаргу на вказане рішення, у
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального
права, неповне з'ясування обставин у
справі, просив його скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову у повному обсязі. Свої вимоги
обґрунтовував тим, що ПрАТ «Міська
Страхова Компанія» не виконала своїх
зобов'язань за договором страхування.
На думку апелянта, судом першої
інстанції було помилково застосовано
положення Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» і не застосовано положення
ст.ст. 1166, 1188 ЦК України. Апелянт вважає
затверджену між ним і ПрАТ «Міська
Страхова Компанія» мирову угоду
належним доказом розміру заподіяних
йому матеріальних збитків.

У судовому засіданні представник
ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_3
апеляційну скаргу підтримав та просив
суд її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі,
у судове засідання не з'явилися,
належним чином повідомлялись про день,
час та місце апеляційного розгляду, а
тому розгляд справи за апеляційною
скаргою на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК
України проведено за їх відсутності.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка
Д.Р., пояснення представника позивача,
вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
прийшла до наступного.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що 09 липня 2011 року по вул.
Гетьмана, 10 в м. Києві ОСОБА_2 керуючи
автомобілем «ВАЗ», державний номер
НОМЕР_2, під час руху не витримав
безпечної дистанції, не впорався з
керуванням, внаслідок чого здійснив
зіткнення з автомобілем «Хонда»,
державний номер НОМЕР_1, що належить на
праві власності ОСОБА_1

Постановою Солом'янського районного
суду міста Києва від 22 липня 2011 року
винним у скоєнні ДТП визнано ОСОБА_2 за
ст. 124 КУпАП України.(а.с.4).

Згідно з довідкою від 09 липня 2011 року
внаслідок ДТП автомобіль ОСОБА_1
отримав механічні пошкодження
заднього бампера, задніх дверей,
декоративного ковпака запасного
колеса (а.с. 7).

На час вчинення дорожньо-транспортної
пригоди, в результаті якої був
пошкоджений автомобіль ОСОБА_1,
цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ
«Міська Страхова Компанія», що
підтверджується полісом обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів №АА/5032818 від
26.06.2011 року ( ліміт відповідальності за
заподіяну майну шкоду становить 50 000
грн., франшиза - 500 грн.).

11 липня 2011 року ОСОБА_1 звернувся до
ПрАТ «Міська Страхова Компанія» із
заявою про виплату страхового
відшкодування.

Між ОСОБА_1 та ПрАТ «Міська Страхова
Компанія» 20 квітня 2012 року було
укладено мирову угоду про
відшкодування матеріальної шкоди,
спричиненої в результаті ДТП.
Відповідно до умов зазначеної мирової
угоди розмір страхового відшкодування
було погоджено у сумі 14 501,09 грн., сплата
страхового відшкодування здійснюється
згідно графіку до 20 листопада 2012 року.

Свої зобов'язання ПрАТ «Міська
страхова компанія» перед ОСОБА_1 не
виконала.

ПрАТ «Міська Страхова Компанія» не
перебуває у процесі припинення згідно
з відомостями Єдиного державного
реєстру юридичних осіб і фізичних осіб
- підприємців.

Задовольняючи частково позовні вимоги
суд першої інстанції керувався ст.ст. 9,
12, п. 21.1 ст. 21 Закону України «Про
загальнообов'язкове страхування
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК
України та правильно виходив з того, що
відповідальність ОСОБА_2 застрахована
ПрАТ «Міська Страхова Компанія», між
якою і позивачем укладено мирову угоду
щодо відшкодування матеріальної шкоди,
спричиненої в результаті ДТП, а тому з
відповідача слід стягнути франшизу у
розмірі 500 грн.

Відхиляючи посилання апелянта на те, що
судом першої інстанції було помилково
застосовано положення Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» і не застосовано положення
ст.ст. 1166, 1188 ЦК України, колегія суддів
виходить з того, що ОСОБА_2 застрахував
свою цивільно-правову
відповідальність, згоди на
відшкодування шкоди ОСОБА_1 не давав,
ПрАТ «Міська Страхова Компанія»
визнала пошкодження майна позивача
страховим випадком. Також колегія
суддів не приймає до уваги посилання
апелянта на те, що ПрАТ «Міська
Страхова Компанія» не виплатила йому
страхове відшкодування, оскільки
зазначена обставина не є підставою для
стягнення матеріальних збитків з
ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги в тій
частині, що мирова угода є належним
доказом розміру заподіяних позивачу
матеріальних збитків колегія суддів
відхиляє як необґрунтовані, так як
мирова угода лише засвідчує погодження
між страховиком і потерпілою особою
розміру страхового відшкодування, що
підлягає виплаті.

Доводів щодо незаконності і
необґрунтованості рішення суду першої
інстанції в частині стягнення з ОСОБА_2
коштів у розмірі 500 грн. апеляційна
скарга не містить.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 04 листопада 2013 року є
законним і обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, на законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 1 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 04 листопада 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом 20 днів з дня набрання нею
законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді