Справа № 1516/5721/2012
Провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.03.2013 року Котовський
міськрайонний суд Одеської області в
складі:

головуючого
судді - Нікітішина В.П.

при
секретарі - Шевчук С.В., Гнатковській
О.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду м.
Котовська Одеської області цивільну
справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання відомостей недостовірними,
такими що не відповідають дійсності та
порочать честь, гідність та ділову
репутацію, зобов'язання спростувати
недостовірність інформації та
стягнення моральної шкоди,

В С Т
А Н О В И В:

Позивач звернувся 23.05.2011 року в суд з
цим позовом до відповідачки, вказуючи,
що йому з дружиною належить на праві
власності квартира АДРЕСА_1.

Раніше за цією адресою проживала
ОСОБА_2, в квартирі № 1 цього ж будинку.

Приблизно у травні-червні 2010 р.
ОСОБА_2 продала свою квартиру № 1 у
нашому житловому будинку і переїхала
проживати в квартиру АДРЕСА_2

Після того, як ОСОБА_2 продала свою
квартиру, він її більше не бачив і
ніяких розмов з нею не вів.

26 серпня 2010 р. був викликаний до
керівництва ЛВ на ст. Котовськ де
дізнався про те, що ОСОБА_2 написала на
заяву від 19.08.10 р. в якій вказала
наступне: «Прошу Вас помочь мне
разобраться с вашим работником милиции
ОСОБА_1. У нас дома в общем дворе, где три
хозяина. Но он захотел быть одним
хозяином по АДРЕСА_1 закрыл калитки
пустил собаку и не пускает в сарай и
туалет. Ище обзывает тянет руки. Я
подхожу к воротам чтобы пройти в сарай
он бет ногами. Не говоря руками что
делает. Он говорит что, они с женой при
власти в этом городе, и плевать хотели
на все. Небудут приняты меры я дойду до
Киева и вызову журналистов. Чтобы все в
Котовске видели кто такой человек в
форме».

Прочитавши цю заяву, був вкрай
здивований викладеними фактами, тому
що не бачився з ОСОБА_2 тривалий час.
Вона ніколи не пред'являла до нього
ніяких претензій і між ними ніколи не
було ніяких суперечок. Новий власник
придбаної у позивачки квартири, ОСОБА_4,
та інший співвласник ОСОБА_5 до нього
також ніяких претензій щодо
користування спільним подвір'ям не
мали.

З приводу цієї заяви написав
пояснення та надав його керівництву
відділу.

В подальшому йому було повідомлено,
що факти викладені в заяві ОСОБА_2 не
підтвердилися та було відмовлено у
порушенні кримінальної справи у
відношенні нього на підставі ст. 6 п. 2
КПК України.

У травні місяці 2011 р. ОСОБА_2 знову
звернулася до Управління залізничної
міліції Одеської залізниці з заявою в
якій вказала наступне: «Прошу Вас
помочь мне, так как ОСОБА_1 работает в
милиции железнодорожной г. Котовска. У
меня есть часть дома по АДРЕСА_1 где
проживает ОСОБА_1 У нас общий двор, во
дворе мой сарай туалет. Но ОСОБА_1 решил
что все его, и не пускает меня во двор.
Тенет ко мне руки, посылает меня матом,
дает дули. Пускает собаку и угрожает
что меня убъет. И ему ничего не будет
так как он майор, а жена работник
исполкома. Я обращалась в милицию, где
он работает. Мне обіщали дать ответ. Но
никакого ответа нет. Если не будут
приняты меры, я знаю дорогу в
министерство в Киев к журналистам. У
нас одел форму и можно все. 5.05.11 р.».

Ознайомившись з цією заявою, був
вдруге ще більше здивований, оскільки
ОСОБА_2 з аналогічною заявою вже
зверталась до Управління залізничної
міліції Одеської залізниці. За заявою
ОСОБА_2 керівництвом управління знову
було призначено перевірку і у нього
знову

було відібрано пояснення за вказаними
в заяві фактами. В поясненні зазначав,
що ніяких відносин з ОСОБА_2 не мав і не
маю, оскільки за вказаною адресою
проживає інша людина - ОСОБА_4, який не
пред'являв до нього ніяких претензій.

Зазначена інформація вказана в
заявах від 19.08.10 р. та 05.05.11 р. являється
не достовірною, такою що порочить його
честь, гідність та ділову репутацію з
наступних підстав:

1. Він дійсно є співробітником
міліції у званні майора міліції. За
вказаною адресою проживає тривалий
термін. Кожний з сусідів та
співмешканців жодного разу не
виказували йому будь яких претензій з
приводу користуванням спільним
подвір'ям та межами. По місцю роботи та
проживання характеризується лише з
доброї сторони, а ОСОБА_2 своїми
безпідставними заявами опорочила його
честь, гідність та ділову репутацію як
співробітника міліції, який нібито
воює з беззахисною жінкою.

2. ОСОБА_2 не вказала жодного
конкретного факту та дати коли він її
ображав, причиняв тілесні ушкодження
руками та ногами, коли не пускав до
туалету та сараю, спускав на неї собаку
та висказував погрози про те, що вб'є.

З цих підстав ОСОБА_2 жодного разу не
зверталася до правоохоронних органів і
у відношенні нього не застосовувались
дисциплінарні чи адміністративні
покарання.

3. Недостовірність заяв ОСОБА_2
також підтверджується письмовими
поясненнями сусідів ОСОБА_4 і ОСОБА_5,
які зазначали, що ніяких сварок між ним
та ОСОБА_2 вони не чули і не бачили та
охарактеризували його лише з хорошої
сторони. Також позитивною є
характеристика голови квартального
комітету за місцем проживання.
Натомість ОСОБА_5, який проживає за
вказаною адресою більш як 20 років,
пояснював, що ОСОБА_2 зарекомендувала
себе «проблемною жінкою».

4. ОСОБА_2 у своїх заявах навмисне
посилається на те, що нібито конфлікт у
неї виник з ним, як на її думку, не як з
фізичною особою ОСОБА_1, а як з
посадовою особою - співробітником
міліції ОСОБА_1

5. Не зважаючи на те, що ОСОБА_2
неодноразово давала пояснення
керівництву ЛВ на ст. Котовськ та
Котовському МВ, вона жодного разу не
вказала на свідка подій.

Внаслідок безпідставних заяв ОСОБА_2
від 19.08.10 р. та 05.05.11 р. йому була
спричинена моральна шкода яка
виразилася у тому, що він, не роблячи
нічого протизаконного, не маючи ніяких
стосунків з ОСОБА_2, був обвинувачений у
скоєнні протиправних дій. З цього
приводу терпів та терпить душевні
страждання. Оскільки вимушений
виправдовуватися перед керівництвом
відділу та управління, а також перед
співробітниками з якими несе службу, за
дії які не скоював та не мав наміру
ніколи скоювати. Він є офіцером
міліції, державним службовцем, та
представником влади і йому зараз вкрай
неприємно доводити своїм товаришам та
керівництву свою непричетність до
подій викладених у заявах.

Моральну шкоду він оцінив в 5000
гривень.

Просив ухвалити рішення суду, яким:

1. Визнати відомості викладені в
заяві від 19.08.10 р. на адресу начальника
ЛВ на ст. Котовськ наступного змісту: «
Прошу Вас помочь мне разобраться с
вашим работником милиции ОСОБА_1. У нас
дома в общем дворе, где три хозяина. Но
он захотел быть одним хозяином по
АДРЕСА_1 закрыл калитки пустил собаку и
не пускает в сарай и туалет. Ище
обзывает тянет руки. Я подхожу к
воротам чтобы пройти в сарай он бет
ногами. Не говоря руками что делает. Он
говорит что, они с женой при власти в
этом городе, и плевать хотели на все.
Небудут приняты меры я дойду до Киева и
вызову журналистов. Чтобы все в
Котовске видели кто такой человек в
форме» недостовірними та такими що не
відповідають дійсності та порочать
його - ОСОБА_1 честь, гідність та ділову
репутацію.

2. Визнати відомості викладені в заяві
від 05.05.11 р. на адресу начальника
Управління залізничної міліції
Одеської залізниці наступного змісту:
«Прошу Вас помочь мне, так как ОСОБА_1
работает в милиции железнодорожной г.
Котовска. У меня есть часть дома по
АДРЕСА_1 где проживает ОСОБА_1 У нас
общий двор, во дворе мой сарай туалет.
Но ОСОБА_1 решил что все его, и не
пускает меня во двор. Тенет ко мне руки,
посылает меня матом, дает дули. Пускает
собаку и угрожает что меня убъет. И ему
ничего не будет так как он майор, а жена
работник исполкома. Я обращалась в
милицию, где он работает. Мне обіщали
дать ответ. Но

никакого ответа нет. Если не будут
приняты меры, я знаю дорогу в
министерство в Киев к журналистам. У
нас одел форму и можно все. 5.05.11 р.»
недостовірними та такими що не
відповідають дійсності та порочать
його - ОСОБА_1 честь, гідність та ділову
репутацію.

3. Зобов'язати ОСОБА_2 з дня набрання
чинності рішення суду по справі
спростувати цю недостовірну
інформацію.

4. Стягнути з ОСОБА_2 на його користь
моральну шкоду у розмірі 5000 гривень та
понесені судові витрати у справі.

Заочним рішенням Котовського
міськрайонного суду Одеської області
від 17.10.2011 року позов було задоволено
частково (а.с.88-90).

Визнано інформацію викладену в
листах ОСОБА_6 недостовірною та такою,
що порочить честь, гідність і ділову
репутацію позивача, зобов'язано
відповідачку спростувати цю
інформацію та стягнуто моральну шкоду
в розмірі 2000 грн.. В іншому відмовлено.

Ухвалою Котовського міськрайонного
суду Одеської області від 18.12.2012 року
вказане заочне рішення у справі було
скасовано та призначено справу до
нового розгляду в загальному порядку
(а.с.190).

В ході нового розгляду справи
позивач 09.01.2013 року доповнив та
збільшив вимоги позову (а.с.194-199),
мотивуючи це тим, що відповідачка
безпідставно продовжує писати заяви на
нього. Тому додатково просив ухвалити
рішення суду, яким ввизнати відомості
викладені в заяві громадянки ОСОБА_2 на
ім'я Міністра ВС України наступного
змісту: «Прошу помоч мне так как ОСОБА_1
работник милиции в линейном отделе на
станции Котовск. Уже год надомной
издевается тянет руки обзывает
угрожает собаку на меня спускает.
Причина в том что он у меня забрал мою
часть земли на которой находится сарай,
туалет. Он мне сказал что они с женой
при власти, а жена депутат, и будет так
как он захочет. Получается он может
делать что хочет. Обращалась к
начальнику милиции ОСОБА_7 но мне даже
ответа недал. А у ОСОБА_8 есть друг
пососедству который отсидел в тюрьме 15
лет. Помогает ему надомной издеваться.
ОСОБА_1 издевается надомной но ОСОБА_7
отказался взять у них объяснения»,
недостовірними та такими що не
відповідають дійсності та порочать
його - ОСОБА_1 честь, гідність та ділову
репутацію;

- Визнати відомості викладені в заяві
громадянки ОСОБА_2 на ім'я Президента
України ОСОБА_9 наступного змісту:
«Прошу Вас помоч мне так как Котовские
и Одеские власти помоч мне не могут. А
проблема вот такая у меня есть домик по
ул. Урицкого 9, в общем дворе, нас три
хозяина на этом участке: я ОСОБА_2.
ОСОБА_1, а третий хозяин умер. А ОСОБА_1
захватил всю землю в том числе мой
сарай и туалет. Я немогу попасть в свой
двор, не в сарай, не в туалет. Он заварил
калитку. Я попыталась пройти водвор
несколько раз, но ОСОБА_1 тенет комне
руки, обзывает последними словами,
угрожает что убьет и ему ничего не
будет потому что он при власти и жена у
него депутат, а он майор милиции
железнодорожной. И если я не закрою рот
он меня убьет или посадит. У него рядом
живет друг ОСОБА_5 котрый отсидел в
терме около 15 лет они в двоем делают что
хотят они прикровоют друг друга. Я
обращалась в Исполком, в милицию
городскую и железнодорожную где он
работает. К начальнику милиции ж.д. я
попасть на прием не могла . Попала на
прием только через Одесу. Тога
начальник железнодорожной милиции
меня принять. Начальник милиции ОСОБА_7
мне объяснил: Я ему вимогу ничего
зделать, потому что он подает на меня в
суд. У него жена ОСОБА_10 работает в
исполкоме и депутат. Это тянется уже
около года. На этом и кончилось все. Мне
просто сказали ОСОБА_1 делится нехочет.
Прошу провести службову перевирку
дияльности та правомирности дий,
займаний посади працивника милиции
ОСОБА_1.», недостовірними та такими, що
не відповідають дійсності та порочать
його - ОСОБА_1 честь, гідність та ділову
репутацію;

- Зобов'язати ОСОБА_2 з дня набрання
чинності рішення

суду по справі спростувати
недостовірну інформацію викладену в
цих заявах.

В ході судового розгляду справи
позивач на вимогах позову наполягав у
повному обсязі.

Відповідачка позов не визнала у
повному обсязі.

Підтвердила викладені у заявах
обставини справи стосовно
неправомірних дій позивача щодо неї у
спорі за право користування спільним
подвір'ям, сараєм та туалетом, на які
вона має законне право, як співвласник
цього домоволодіння.

Пояснювала, що аналогічні випадки
мали неодноразово.

Зверталась за допомогою у вирішенні
цього спору до міськвиконкому, однак
реального зрушення не відбулось. Тому
для власного захисту від позивача,
діючого працівника міліції, змушена
була звертатись з вказаними заявами в
інші органи. Вибачити позивача за
вчинене вона не може, оскільки за віком
він годиться їй у сини. Однак, не
зважаючи на це та те, що вони є кумами,
він вів себе зухвало та ображав її
людську гідність. Відповідно вона, а не
позивач, має право на відшкодування
завданої моральної шкоди за наслідками
цих конфліктів. Свідками зазначених
подій були випадкові прохожі. Деяких з
них вона змогла розшукати та взяти у
них письмові пояснення про такі події.
Ці пояснення вона долучила до справи.

Тому просила відмовити у позові
у повному обсязі.

Вислухавши сторони, покази
свідків та дослідивши письмові докази
у справі, суд приходить до висновку про
відмову у позові в повному обсязі.

Згідно ст. 227 ч. 1 ЦК України
фізична особа,особисті немайнові права
якої порушено внаслідок порушення про
неї та членів її сім'ї недостовірної
інформації має право на відповідь, а
також на спростування цієї інформації.

Згідно ст. 297 ЦК України кожен має
право на повагу до гідності та честі.
Гідність та честь фізичної особи є
недоторканими. Фізична особа має право
звернутись до суду з позовом про захист
її гідності та честі.

Згідно ст.299 ЦК України фізична
особа має право на недоторканність
своєї ділової репутації. Фізична особа
може звернутись до суду з позовом про
захист своєї ділової репутації.

Судом встановлено, що сторони у
справі були співвласниками
домоволодіння по АДРЕСА_1 (а.с.183). Свою
1/10 частину цього домоволодіння
відповідачка подарувала ОСОБА_4 27.12.2011
року (а.с.231).

Доводи позивача про те, що він
насправді ніколи особисто не мав з
відповідачкою ніяких конфліктів з
приводу добросусідства та
користування спільним подвір'ям і
господарськими будівлями,
спростовуються письмовими доказами
справи, зокрема:

- листом Заступника міського голови з
питань роботи виконавчих органів ради
ОСОБА_11 від 21.01.2010 року №15-П-2, в якому
зазначається, що «комісійне було
встановлено перекриття співвласниками
проходу між будинками для ОСОБА_6, чим
утворено їй перешкоду у користуванні
спільним двором та письмово
запропоновано ОСОБА_1 демонтувати
огорожу між будинками та не чинити
перешкод ОСОБА_2 у користуванні
загальним двором та господарськими
будівлями» (а.с.20);

- листом Комунального господарства
та будівництва Котовської міськради
від 21.09.2010 року №325, де зазначається, що
«комісійне було заяву ОСОБА_2 з приводу
порушення гр.ОСОБА_1 норм
добросусідства та поживання у
загальному дворі (АДРЕСА_1). Проведено з
ОСОБА_1 роз'яснювальну роботу та взято у
нього письмову розписку в якій він
зобов'язується не чинити перешкод та
утримувати собаку у вольєрі» (а.с.111);

- письмовою розпискою ОСОБА_1 від
09.09.2010 року (а.с.110);

- висновками по матеріалам
службового розслідування від 13.05.2011
року та 05.08.2011 року по факт скарг ОСОБА_2
де повторно запропоновано повести з
помічником начальника відділу -
оперативним черговим ЛВ на ст.Котовськ
майором міліції ОСОБА_1 щодо
недопущення використання своєї
професійної діяльності у вирішенні
побутових спорів та вирішити питання з
гр.ОСОБА_2 щодо користування спільним
подвір'ям, демонтувати огорожу між
будинками, утримувати собаку у вольєрі
(а.с.47-49, 67-68).

Суд також не може взяти в основу
доводів позивача, покази свідків з його
боку - ОСОБА_12, ОСОБА_5 і ОСОБА_4, про те,
що вони ніколи не чули і не бачили
конфлікту між ОСОБА_1 і ОСОБА_2,
натомість знають позивача як порядну і
спокійну людину не схильну до
конфліктів, оскільки вони дійсно могли
б і не бути очевидцями таких подій.
Однак це не означає, що таких подій
взагалі не могло трапитись.

Натомість, покази свідка з боку
відповідачки ОСОБА_13, яка стверджувала,
що була очевидцем такого конфлікту,
доводять правдивість інформації
відповідачки щодо неправомірної
поведінки позивача стосовно ОСОБА_2

Зокрема, цей свідок під страхом
кримінальної відповідальності за дачу
неправдивих показів, свідчила, що «до
події, очевидцем якої вона стала,
особисто не була знайома зі сторонами у
цій справі. Приблизно років зо два з
половиною назад, коли було вже тепло
(кінець весни початок літа), точну дату
вже не пам'ятає, вона випадково зі своїм
чоловіком йшли по вул.Урицького та
почули крики. Підійшовши поближче,
побачили чоловіка і жінку які щось між
собою виясняли. Її, свідка, чоловік
сказав, що знає цю жінку, оскільки вони
раніш разам працювали. Це була ОСОБА_6.
Інший чоловік був одітий у міліцейську
форму, зараз вона його бачить у суді в
якості позивача. Цей чоловік між
будинками штовхав у спину ОСОБА_2,
лаявся нецензурною лайкою, при цьому
говорив «мені вся власть пофік» та
показував образливий жест, змахуючи
рукою в область полового органу.
Одночасно біля них лаяла чорна велика
собака, яка була відв'язана та
намагалась вчепитись за ОСОБА_2. Після
цього ОСОБА_2 вийшла на вулицю і їй було
дуже погано. З її слів дізнались, що
спір йде за користування спільним
двором. Вони з чоловіком запропонували
їй викликати міліцію, однак остання
відмовилась від цього, сказавши, що
міліція йому нічого зробить, оскільки
він сам міліціонер. Також вона
відмовилась від виклику швидкої
медичної допомоги, сказавши, що в неї
зараз не має можливості лікуватись та й
коштів для цього. Тому попросила
зателефонувати її дочці і викликати їй
на допомогу. Що вони й зробили. Про ці
обставини вона, свідок, на власноручно
давала письмові пояснення.
Оригінальність яких підтвердила суду».

Виходячи з наведеного, суд вважає,
що інформація викладена в заявах
(скаргах) ОСОБА_2, стосовно
неправомірної поведінки позивача щодо
неї не може судом бути визнана
недостовірною та такою, що підлягає
спростуванню.

Разом з цим у суді не найшли свого
підтвердження інформація викладена в
заявах (скаргах) позивачки щодо факту
її побиття відповідачем та погроз
вбити.

Однак при цьому суд бере до уваги
положення пункту 16 Постанови
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про захист гідності
та честі фізичної особи, а також
ділової репутації фізичної і юридичної
особи» від 27.02.2009 року №1, в якому судам
при вирішенні таких спорів
роз'яснюється, що «Відповідно до статті
40 Конституції України усі мають право
направляти індивідуальні чи
колективні письмові звернення або
особисто звертатися до органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування та посадових і
службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у
випадку, коли особа звертається до
зазначених органів із заявою, в якій
міститься та чи інша інформація, і в
разі, якщо цей орган компетентний
перевірити таку інформацію та надати
відповідь, проте в ході перевірки
інформація не знайшла свого
підтвердження, вказана обставина не
може сама по собі бути підставою для
задоволення позову, оскільки у такому
випадку мала місце реалізація особою
конституційного права, передбаченого
статтею 40 Конституції, а не поширення
недостовірної інформації.

У випадку звернення особи із заявою до
правоохоронних органів судам слід
враховувати висновки, викладені у
Рішенні Конституційного Суду України
від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003 (справа про
поширення відомостей)».

Звернення відповідачки до
правоохоронних органів за захистом
уявно порушеного права з боку позивача,
а також наступні дії правоохоронних
органів по розслідуванню цих
повідомлень на переконання суду не
може бути розцінено, як поширення
відомостей, які принижують честь та
гідність позивача, оскільки це є
Конституційним правом відповідачки. Це
положення чітко визначено в рішенні
Конституційного Суду України від 10.04.2003
року №8-рп/2003 згідно якого звернення
громадян до правоохоронного органу, що
містять певні відомості про
недодержання законів посадовими або
службовими особами, передаються чи
повідомляються не з метою доведення
таких відомостей до громадськості чи
окремих громадян, а з метою їх
перевірки уповноваженими на це законом
посадовими особами.

Тому суд рахує, що вказана
інформація, хоча і не найшла свого
підтвердження в суді, однак з

урахуванням вищезазначеного, вона не
носить характеру «поширення
недостовірної інформації», що є
обов'язкова умовою для її спростування.

Виходячи з установлених судом
обставин справи та правовідносин які
їх регулюють, суд вважає, що позов у
частині визнання інформації
недостовірною, та такою, що принижує
честь, гідність і ділову репутацію
позивача, а також її спростуванню -
задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою суду в цьому, не
підлягає задоволенню вимога позову в
частині грошового відшкодування
моральної шкоди, оскільки ця вимога є у
причинно-наслідковому зв'язку з
первісною вимогою позову.

Одночасно з вирішенням цього позову,
суд вирішує питання повороту
виконаного за скасованим заочним
рішення суду у цій справі від 17.10.2011
року згідно положень ч.2 ст.380 ЦПК
України.

Як вбачається з Повідомлення ВДВС
Котовського МРУЮ Одеської області від
14.01.2013 року №333 при виконанні цього
заочного рішення, з відповідачки було
стягнуто на користь позивача 1275,14 грн.
(а.с.238). На час розгляду справи ці кошти
відповідачці не відшкодовано. Тому їх
слід стягнути з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України
судові витрати у справі суд покладає на
позивача.

Керуючись ст.15; ст.23; ст. 277; ст.297;
ст.299, ст.1167 ч.1 ЦК України, ст.ст.10, 60,
88ч.1, 212-215, 380 ЦПК України, суд

В И
Р І Ш И В:

ОСОБА_1 у позові відмовити.

В порядку повороту виконання
скасованого заочного рішення суду у
цій справі від 17.10.2011 року стягнути з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1275,14грн.

Рішення суду набирає законної сили
в порядку, передбаченому ст. 223 ЦПК
України.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області
через суд який його ухвалив протягом 10
днів з дня його проголошення.

С
у д дя -