АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/3214/АДРЕСА_1Головуючий по
1 інстанціїКатегорія : 45 Ребрина К.Г.
Доповідач в апеляційній інстанції
Сіренко Ю. В. УХВАЛА
19 грудня 2013 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Сіренко Ю. В. суддів
Магда Л. Ф. , Міщенко С. В. при
секретаріпосипайко А.І.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_5 на рішення Уманського
міськрайонного суду Черкаської
області від 4 листопада 2013 року у справі
за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_5,
ОСОБА_8, співвідповідача ОСОБА_9, треті
особи ОСОБА_10 про розподіл земельної
ділянки та за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5
про усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою, заслухавши
учасників судового розгляду,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги,-
в с т а н о в и л а :
ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулися до суду з
позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_8,
співвідповідача ОСОБА_9, третя особа
ОСОБА_10 про розподіл земельної ділянки.
Свої позовні вимоги обґрунтовують тим,
що згідно договору купівлі-продажу від
24.01.1978 року ОСОБА_6 належить на праві
власності частина житлового будинку
АДРЕСА_1 і частка його складає ?.
Згідно договору купівлі-продажу від
04.05.1975 року ОСОБА_7 належить 3/5 частин
житлового будинку АДРЕСА_1.
В даний час вони, позивачі, виявили
бажання приватизувати належну їм
частку землі біля їхніх будинків, але
оскільки земельні ділянки за їхніми
будинками не були закріплені, то вони
звернулись в Уманську міську раду з
08.07.2008 року Уманська міська рада
прийняла рішення, яким затвердила за
їхніми будинками прибудинкову
територію: за будинком АДРЕСА_1
закріплено земельну ділянку площею 985
кв.м., за будинком АДРЕСА_1 - площею 923
Під час виготовлення технічної
документації для подальшого
виготовлення державного акту
необхідно погодження меж з усіма
співвласниками. Але оскільки
відповідач ОСОБА_5 не надає згоди на
приватизацію та не підписує акт
погодження меж, то вони вимушені
звернутись з даним позовом до суду.
Згідно з актом розподілу земельної
ділянки ОСОБА_6 пропонується виділити
земельну ділянку 0,0189 га в т.ч. житловий
будинок 0,0078 га, в т.ч. господарські
споруди 0,0024 га та 0,0016 га. ОСОБА_7
пропонується земельна ділянка 0,0334 га в
т.ч. житловий будинок 0,0088 га,
господарська споруда 0,0041 га та
господарська споруда 0,0014 га. ОСОБА_5 -
земельну ділянку 0,0407 га в т.ч. житловий
будинок 0,0306 га та господарські споруди
- 0,0059 га. ОСОБА_8 - земельну ділянку
площею 0,0153 га в т.ч. житловий будинок
0,0060 га та господарська споруда 0,0015 га.
ОСОБА_10 земельну ділянку площею 0,0129 га
в т.ч. житловий будинок 0,0067 га та
господарська споруда 0,0018 га. У
спільному користуванні пропонувалася
земельна ділянка площею 0,0356 га.
Оскільки добровільно вирішити спір
відповідачі не бажають, то позивачі
звернулись з даним позовом до суду.
19 травня 2009 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_5 про усунення
перешкод в користуванні земельною
ділянкою, де крім вищезазначеного
вказував, що частина господарських
будівель та споруд, яка належить
відповідачу була ним збудована
самочинно і з цього приводу відповідач
звертався з позовом до суду про
узаконення даних самовільних споруд.
19.02.2009 року Уманський міськрайонний суд
ухвалив рішення, яким позов ОСОБА_5 про
визнання права власності на самочинно
збудовані споруди задоволив частково,
а саме визнав за ОСОБА_5 право власності
на самочинно збудовану веранду а-3,
розміром 4,04 х 2,0 та гараж Г розміром 3,5 х
5,55 м. В решті позовних вимог, а саме
визнання права власності на самочинно
збудований гараж М розміром 2,3 х 4,5 м
відмовив. Дане рішення суду вступило в
законну силу, проте відповідач не бажає
його виконувати. Гараж М, на який за
ОСОБА_5 не визнано право власності як на
самочинну споруду так і продовжує
знаходитись на земельній ділянці
загального користування і відповідач
продовжує ним користуватись.
На пропозицію добровільно вирішити
спір та знести самочинно збудований
гараж, відповідач відмовляє, тому
ОСОБА_6 звернувся з даним позовом до
суду.
Відповідно до рішення Уманського
міськрайонного суду від 19.02.2009 року за
їхнім будинком закріплено рішенням
Уманської міської ради № 2.10-33/5 від
08.07.2008 року прибудинкову територію
площею 985 кв.м. Порядок користування
даною прибудинковою територією між
співвласниками не встановлений,
оскільки як на час постановлення
даного рішення так і в даний час на
розгляді в суді знаходиться цивільна
справа про встановлення порядку
користування земельною ділянкою по
АДРЕСА_1 і рішення по ній не прийнято,
тобто земельна ділянка знаходиться в
спільному користуванні всіх
співвласників і самочинно збудований
гараж М знаходиться на земельній
ділянці загального користування, а
тому повинен бути знесений, оскільки
перешкоджає йому як співвласнику
користуватись земельною ділянкою
загального користування за
Посилаючись на вказані обставини
позивач просив зобов'язати ОСОБА_5 не
чинити йому перешкод у користуванні
земельною ділянкою спільного
користування по АДРЕСА_1, зобов'язати
ОСОБА_5 знести самочинно збудований
гараж М розміром 2,3 х 4,5 м,
розташований в АДРЕСА_1 шляхом його
демонтажу та звільнення земельної
ділянки від даного будівництва,
стягнути з ОСОБА_5 на його користь
судові витрати по справі.
Ухвалою Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 07.05.2010 року
цивільну справу за позовом ОСОБА_6,
ОСОБА_7 до ОСОБА_5, ОСОБА_8,
співвідповідача ОСОБА_9, третя особа :
ОСОБА_10 про розподіл земельної ділянки
об'єднано в одне провадження з
цивільною справою за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_5 про усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою.
25 жовтня 2013 року ОСОБА_6, ОСОБА_7
звернулись до суду з уточненнями до
позовної заяви, вказавши, що в ході
розгляду справи неодноразово
призначались та проводились судові
будівельно-технічні експертизи у
зв'язку з чим, просили визначити
порядок користування земельною
ділянкою по АДРЕСА_1 згідно висновку
додаткової судової
будівельно-технічної експертизи ТОВ
«Контакт Сервіс» від 12 червня 2012 року.
Рішенням Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 4 листопада
2013 року позов задоволено. Вирішено
питання про судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції відповідач ОСОБА_5 подав
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права
просив скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в порядку ст.303 ЦПК України
судова колегія приходить до висновку
про те, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено,
що рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка
правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив із того, що
відповідно до висновку ТОВ
«Контакт-Сервіс» № 33/Буд додаткової
судової будівельно-технічної
експертизи складеного 12 червня 2012 року
варіант № 1 розподілу земельної
ділянки будинковолодіння АДРЕСА_1
розроблений відповідно до часток
співвласників в спільному майні, з
врахуванням затверджених міською
радою прибудинкових територій та з
врахуванням приватизованої земельної
ділянки ОСОБА_10 В ньому також
передбачені земельні ділянки
спільного користування (сервітути) для
в'їзду на подвір'я та обслуговування
господарських споруд.

Зазначені висновки суду відповідають
вірно встановленим обставинам справи й
узгоджуються з нормами матеріального
права.

Суд установив, що спільне
будинковолодіння № АДРЕСА_1 належить
на праві приватної власності : ОСОБА_10
(кв. 1) - на підставі договору
купівлі-продажу, посвідченого 29.06.2004;
ОСОБА_8 (кв.№3) - на підставі договору
купівлі-продажу, посвідченого 09.10.1991
року; ОСОБА_5 (частка ? ) - на підставі
договору купівлі-продажу, посвідченого
27.08.1970 року; ОСОБА_6 (частка ? ) - на
підставі договору купівлі-продажу,
посвідченого 24.01.1978 року.

Спільне будинковолодіння АДРЕСА_1
належить на праві приватної власності:
ОСОБА_7 (частка 3/5) - на підставі договору
купівлі-продажу, посвідченого 04.05.1975
року; ОСОБА_9 (частка 2/5) - на підставі
договору довічного утримання,
посвідченого 05.02.2007 року.

За будинковолодінням АДРЕСА_1
затверджена прибудинкова територія
площею 985 кв.м. згідно рішення Уманської
міської ради № 2.10-33/5 від 08.07.2008 року на
підставі матеріалів інвентаризації
земель та «Плану встановлених меж»,
розробленого ПП «Геоплан».

За будинковолодінням АДРЕСА_1
затверджена прибудинкова територія
площею 923 кв.м. згідно рішення Уманської
міської ради № 2.10-33/5 від 08.07.2008 року на
підставі матеріалів інвентаризації
земель та «Плану встановлених меж»,
розробленого ПП «Геоплан».

Відповідно до даних рішень міської
ради та планів прибудинкових
територій будинковолодінь АДРЕСА_1,
дані будинковолодіння мають спільну
земельну ділянку спільного
користування (сервітут) площею 281 кв.м. =
228 кв.м. + 53 кв. м для в'їзду на подвір'я та
користування господарськими
спорудами.

Співвласник ОСОБА_10 - третя особа по
справі, якому належить квартира
АДРЕСА_1, приватизував земельну ділянку
площею 136 кв.м. згідно державного акту
на право власності на земельну ділянку
від 26.12.2006 року. При цьому частина
приватизованої земельної ділянки
ОСОБА_10 виходить за межі прибудинкової
території, затвердженої рішенням
міської ради за будинковолодінням
АДРЕСА_1

Відповідно до положень ст. 377
ЦК України до особи, яка набула право
власності на житловий будинок (крім
багатоквартирного), будівлю або
споруду, переходить право власності,
право користування на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення в
обсязі та на умовах, встановлених для
попереднього землевласника
(землекористувача).

Згідно із ч. 2 ст. 120 ЗК України якщо
жилий будинок, будівля або споруда
розміщені на земельній ділянці, що
перебуває у користуванні, то в разі
набуття права власності на ці
об'єкти до набувача переходить право
користування земельною ділянкою, на
якій вони розміщені, на тих самих
умовах і в тому ж обсязі, що були у
попереднього землекористувача.

Ч. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття
права власності на жилий будинок,
будівлю або споруду кількома
особами право на земельну ділянку
визначається пропорційно до часток
осіб у праві власності жилого будинку,
будівлі або споруди.

Відповідно до ч. 3 п. 21 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 7
«Про практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ» від 16 квітня 2004 року,
якщо до вирішення судом спору між
співвласниками жилого будинку розмір
часток у спільній власності на
земельну ділянку, на якій розташовані
будинок, господарські будівлі та
споруди, не визначався або вона
перебувала у користуванні
співвласників і ними не було досягнуто
угоди про порядок користування нею,
суду при визначенні частини спільної
ділянки, право на користування якою має
позивач (позивачі), слід виходити з
розміру його (їх) частки у вартості
будинку, господарських будівель та
споруд на час перетворення спільної
сумісної власності на спільну часткову
чи на час виникнення останньої.

Для з'ясування обставин, що мають
значення для справи і потребують
спеціальних знань, суд відповідно до
ст.ст. 143,144 ЦПК призначає експертизу за
заявою осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до висновку ТОВ
«Контакт-Сервіс» № 33/Буд додаткової
судової будівельно-технічної
експертизи, складеного 12 червня 2012 року
варіант № 1 розподілу земельної
ділянки будинковолодіння АДРЕСА_1
розроблений відповідно до часток
співвласників в спільному майні, з
врахуванням затверджених міською
радою прибудинкових територій та з
врахуванням приватизованої земельної
ділянки ОСОБА_10 У висновку цієї
експертизи також передбачені земельні
ділянки спільного користування
(сервітути) для в'їзду на подвір'я та
обслуговування господарських споруд.

Колегія суддів вважає, що
запропонований експертом варіант, не
порушує прав та інтересів власників,
зокрема апелянта ОСОБА_5, і при такому
варіанті користування земельною
ділянкою кожна із сторін матиме змогу
обслуговувати свою частину будинку та
господарських споруд .

У колегії суддів немає підстав
ставити під сумнів висновок експерта, а
посилання апелянта на порушення,
допущені під час проведення
експертизи, нічим не підтверджені.

На земельній ділянці, яка виділена у
користування ОСОБА_6, знаходиться
самочинна споруда (гараж літ. «М»)
ОСОБА_5, у визнанні права власності на
яку йому відмовлено згідно рішення
Уманського міськрайонного суду від
19.02.2009 року. У випадку виділення
земельної ділянки під цією спорудою
ОСОБА_5 розмір його земельної ділянки
буде перевищувати ідеальну частку, а
розмір земельної ділянки ОСОБА_6 буде
меншим від ідеальної частки.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЗК України
володіння, користування та
розпорядження земельною ділянкою, що
перебуває у спільній частковій
власності, здійснюються за згодою всіх
співвласників згідно з договором, а у
разі недосягнення згоди - у судовому
порядку.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що доводи
апелянта не спростовують правильності
висновків суду першої інстанції та не
дають підстав для скасування по суті
правильного та справедливого рішення
суду.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Розглядаючи спір, суд повно і всебічно
оцінив та дослідив обставини по
справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює, і як наслідок ухвалив законне
і справедливе рішення у справі з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Доводи апелянта про те, що рішення суду
є незаконним правильності висновків
суду не спростовують і не містять
підстав, передбачених ст. 309 ЦПК
України, для його скасування та
ухвалення нового про відмову у
задоволенні позову.

Враховуючи викладене та керуючись ст.
ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України,
колегія суддів , -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити, а
рішення Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 4 листопада
2013 року у даній справі залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з часу
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції на протязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :