Справа № 409/3106/12
Провадження № 2/209/79/13
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 листопада 2013 року
м.
Дніпродзержинськ

Дніпровський районний суд м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді Шендрика К.Л.,

при секретарі Драгунцевій С.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства «Омега Банк», Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»,
третя особа ОСОБА_2 про захист прав
споживача, -

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулася до суду з позовом,
в якому просить суд визнати недійсним
Кредитний договір № 0312/0907/88-149 від 18.09.2007
р., укладений між нею та Акціонерним
комерційним банком «ТАС-Комерцбанк»,
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство «Омега Банк».

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивачка, з урахуванням їх подальшого
уточнення, послалася на те, що 18.09.2007
року між нею та Акціонерним
комерційним банком «ТАС-Комерцбанк»
було укладено кредитний договір №
0312/0907/88-149, відповідно до умов якого їй
було надано банком 11000 доларів США, з
розрахунку 12,5 % річних за весь час
фактичного користування кредитом на
строк до 17.09.2017 року. Мета кредитування -
споживчі цілі. З метою забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором між банком та майновим
поручителем - Третьою особою ОСОБА_2
18.09.2007 року також було укладено
іпотечний договір, за яким в іпотеку
банку була передана 3-кімнатна
квартира, розташована за адресою:
АДРЕСА_1. Позивачка вважає, що умови
кредитного договору № 0312/0907/88-149 від 18
вересня 2007 року є незаконними та
несправедливими, а отже підлягають
визнанню недійсними з огляду на
наступне. Укладений між нею та
Акціонерним комерційним банком
«ТАС-Комерцбанк», правонаступником
якого є Публічне акціонерне товариство
«Омега Банк» кредитний договір №
0312/0907/88-149 від 18 вересня 2007 року за своєю
правовою природою є договором позики
(кредитним договором), а відтак до нього
застосовуються порядок укладання
договорів, передбачений ст.ст. 1046-1049,
1054,1055, 1056-1 Цивільного кодексу України, а
також вимоги Закону України «Про
захист прав споживачів». Всупереч
вимогам п.п. «д» п. 2 ст. 11, ст.ст. 18, 21
Закону України «Про захист прав
споживачів» та п.п. 2.1. п.3.8. Постанови
НБУ № 168 Банк при укладенні кредитного
договору не надав Позичальнику в
письмовій формі інформацію про умови
кредитування, не попередив про валютні
ризики під час виконання зобов'язань за
договором, не надав орієнтовну сукупну
вартість кредиту, наявні форми
кредитування з коротким описом
відмінностей між ними, у тому числі між
зобов'язаннями споживача, переваги та
недоліки пропонованих схем
кредитування, вартості всіх супутніх
послуг, а також інших фінансових
зобов'язань споживача, які пов'язані з
отриманням, обслуговуванням і
погашенням кредиту (у тому числі на
користь третіх осіб - страховиків,
оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів
тощо). В порушення положень ст.ст. 524, 533
Цивільного кодексу України, Відповідач
неправомірно нараховує проценти по
кредиту в іноземній валюті. Більш того,
кредитний договір № 0312/0907/88-149 від 18
вересня 2007 року взагалі не містить
положень щодо валюти платежу по
нарахованим процентам за користування
кредитом, не встановлює порядок
визначення грошового еквівалента
нарахованих відсотків в іноземній
валюті, що підлягають сплаті у гривнях,
що є істотним порушенням та підставою
для визнання недійсним кредитного
договору. Позивачка вважає, що з боку
банку не надано жодної інформації про
можливість різкого і значного
подорожчання кредиту через зміну курсу
долара США до гривні, не надано
інформацію про вірогідність і наслідки
такого подорожчання, що спричинило
придбання позивачем продукції
(кредиту), яка не має потрібних
властивостей, а саме стійкої вартості
оплати за кредит. Саме банк розробив
зміст кредитного договору і пропонував
підписати їх позичальнику, а саме тому
на Банку лежить основний обов'язок по
забезпеченню дотримання законності
під час надання фінансових послуг.
Пунктом 6.1.2 кредитного договору
передбачено право Банку в
односторонньому порядку самостійно
збільшувати розмір процентної ставки
за користування кредитом. Вказані
умови кредитного договору вважає
несправедливими, з огляду на ч. 3 ст. 18
Закону України "Про захист прав
споживачів". Укладений між нею та
Банком кредитний договір № 0312/0907/88-149
від 18 вересня 2007 року є недійсним,
оскільки при укладенні договору Банком
порушені норми ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів», ст. 1066 ЦК
України, оскільки внесені
Позичальником платежі Банк
зараховував на різні рахунки, що
свідчить про використання грошових
коштів позивачки не за цільовим
призначенням. Умови кредитного
договору № 0312/0907/88-149 від 18 вересня 2007
року порушують вимоги ст. 626 ЦК України,
оскільки передбачають тільки
наявність прав у Банку, мінімізуючи
їх для позичальника і навпаки вказаним
договором встановлено
відповідальність за невиконання умов
договору тільки Позичальником, при
відсутності відповідальності за
порушення умов договору з боку Банку.
Той факт, що нею протягом певного
періоду виконувалися умови кредитного
договору не має правового значення,
оскільки згідно п.7 Постанови Пленуму
ВСУ № 9 від 06.11.2009 р. виконання чи
невиконання сторонами зобов'язань, які
виникли з правочину, мас значення лише
для визначення наслідків його
недійсності, а не для визнання
правочину недійсним.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав,
наполягав на їх задоволенні в повному
обсязі на підставі наявних в
матеріалах справи доказів.

Представник відповідача - Публічного
акціонерного товариства «Омега Банк»,
залученого до участі у справі ухвалою
від 31 липня 2013 року в якості
правонаступника Публічного
акціонерного товариства «Сведбанк», в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнав повністю, заперечував проти
задоволення позову, пояснивши, що
відповідно до заяви на отримання
кредиту від 12 вересня 2007 року ОСОБА_1
просила надати їй кредит в сумі 11000
доларів США і для цього надала всі
необхідні документи, що свідчить про
те, що ОСОБА_1 сама просила надати
кредит в іноземній валюті. Вільне
волевиявлення ОСОБА_1 на підписання
кредитного договору № 0312/0907/88-149 від 18
вересня 2007 року підтверджується п. 10.9
цього договору, яким вказано, що
сторони цього договору погодили, що з
укладенням цього договору сторони
досягли згоди з усіх його істотних умов
та не існує будь-яких умов, які можуть
бути істотними та необхідними за
змістом цього договору. Черговість
погашення вимог за грошовими
зобов'язаннями передбачена в п. 5.1.3
Кредитного договору. Незмінність курсу
гривні до іноземних валют законодавчо
не закріплена. Також не відповідає
дійсності твердження ОСОБА_1 про те, що
вона не отримала інформацію про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту, оскільки умовами п. 10.12
кредитного договору передбачено, що з
підписанням цього договору
позичальник підтверджує, що перед
укладенням кредитного договору Банк
надав йому в письмовій формі всю
інформацію про умови кредитування.
Також при укладенні кредитного
договору йому була надана вся
необхідна інформація, передбачена
«Правилами надання банками України
інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту», затверджених постановою НБУ
від 10.05.2007 р. № 168, в повному обсязі. До
того ж, в Додатку № 1 до кредитного
договору зазначено суми, які повинен
сплачувати Позичальник щомісяця. Факт
підписання заяви на отримання кредиту
в сумі 11000 дол. США, бюлетеня продукту
«Споживчий кредит під заставу житлової
нерухомості» для мережі»ТАС-Банк» від
12.09.2007 р., заяви-підтвердженням ОСОБА_1
від 12.09.2007 р. про надання в письмовій
формі вичерпної інформації про умови
кредитування та про орієнтовну сукупну
вартість кредиту, кредитного договору
та додатку № 1 до нього не
заперечується Позичальником. Крім
того, банк в односторонньому порядку не
підвищував процентну ставку, а тому
посилання Позивача на неправомірність
дій Банку в цій частині є
безпідставним.

Представник відповідача - Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
в судовому засіданні позовні вимоги не
визнала, посилаючись на їх
безпідставність та обставини,
зазначені представником відповідача -
Публічного акціонерного товариства
«Омега Банк» у наданих до суду
запереченнях та поясненнях, просила
суд відмовити в їх задоволенні.

У судовому засіданні третя особа
ОСОБА_2 просила задовольнити позовні
вимоги ОСОБА_1 з підстав викладених у
позові.

Дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази у
сукупності з нормами чинного
законодавства України, суд дійшов
висновку, про відмову в задоволенні
позовних вимог виходячи з наступного.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, на підставі заяви
ОСОБА_1 між нею, як позичальником
та Акціонерним комерційним банком
«ТАС-Комерцбанк», правонаступником
якого є Публічне акціонерне товариство
«Сведбанк» (назву було змінено на
Публічне акціонерне товариство «Омега
Банк»), як кредитором, 18 вересня 2007 року
було укладено Кредитний договір №
0312/0907/88-149, відповідно до умов якого Банк
надав позичальнику грошові кошти у
вигляді кредиту у розмірі 11000 доларів
США в порядку та на умовах, визначених
цим договором, строком до 17 вересня 2017
року зі сплатою процентів за
користування кредитом в розмірі 12,5 %
річних. При укладенні кредитного
договору сторони погодили графік
платежів за договором, шляхом
підписання Додатку № 1 до кредитного
договору. Даний договір підписаний
сторонами, що підтверджено під час
розгляду справи.

В якості забезпечення виконання
зобов'язань по кредитному договору,
18.09.2007 року між Акціонерним комерційним
банком «ТАС-Комерцбанк»,
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство «Сведбанк»
(назву було змінено на Публічне
акціонерне товариство «Омега Банк») та
Третьою особою - майновим поручителем
ОСОБА_2 укладений іпотечний договір №
0312/0907/88-149-Z-1, відповідно до п. 2 якого
предметом іпотеки є нерухоме майно, а
саме: трикімнатна квартира,
розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Належне виконання кредитором своїх
зобов'язань із надання кредиту
позичальнику в повному обсязі
підтверджується заявою на видачу
готівки № 1 від 18.09.2007 р.

Відповідно до норм ст.ст. 11, 525, 629 ЦК
України підставами для виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договір, який є обов'язковим для
виконання сторонами, одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Різновидом
договору є кредитний договір, який
обов'язково укладається в письмові
формі (ст.ст. 1054, 1055 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір
є укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також всі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї з сторін має бути
досягнуто згоди.

У відповідності до ст. 10 ЦПК України,
позивач повинен довести за допомогою
належних та допустимих доказів, з
урахуванням положень ст.ст. 57-59 ЦПК
України, зазначені ним обставини.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів», договір про
надання споживчого кредиту
укладається між кредитодавцем та
споживачем, відповідно до якого
кредитодавець надає кошти (споживчий
кредит) або бере зобов'язання надати їх
споживачеві для придбання продукції у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а споживач зобов'язується
повернути їх разом з нарахованими
відсотками.

Кредитний договір, відповідно до ст. 1054
ЦК України, являє собою правочин,
укладений між двома або більше особами,
відповідно до умов якого банк або інша
фінансова особа зобов'язується надати
грошові кошти позичальникові у розмірі
та на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Таким чином, укладений між сторонами
правочин є проявом волевиявлення
сторін, котрі самі визначили умови
договору, погодившись з ними шляхом
підписання кредитного договору.

Вирішуючи позовні вимоги, суд, окрім
наведеного вище, керувався також
наступним.

Так, відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою визнання недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частиною 1-3, 5 ст.203 ЦК, а саме: зміст
правочину не може суперечити вимогам
ЦК України, іншим актам цивільного
законодавства, моральним засадам
суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати внутрішній
волі, а також правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що ним обумовлені.

Суд не може прийняти до уваги
ствердження ОСОБА_1 про те, що Банк
всупереч вимогам п.п. «д» п. 2 ст. 11
Закону України «Про захист прав
споживачів» та п. «в»п. 2.1, п. 3.8
Постанови НБУ № 168 при укладенні
кредитного договору не надав їй у
письмовій формі інформацію про умови
кредитування, орієнтовну сукупну
вартість кредиту, наявні форми
кредитування з коротким описом
відмінностей між ними, у тому числі між
зобов'язаннями споживача, переваги та
недоліки пропонованих схем
кредитування, вартості всіх супутніх
послуг, а також інших фінансових
зобов'язань споживача, які пов'язані з
отриманням, обслуговуванням і
погашенням кредиту (у тому числі на
користь третіх осіб - страховиків,
оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів
тощо), оскільки положеннями Закону
України «Про захист прав споживачів»,
п. 2.1 Правил надання банками
інформації споживачу про умови
кредитування на сукупну вартість
кредиту, затверджених постановою
Правління НБУ від 10.05.2007 р. за № 168,
зареєстрованих у Міністерстві юстиції
України 25 травня 2007 року за № 541/13808
передбачено обов'язок банків перед
укладанням кредитного договору
письмово повідомити
позичальника-споживача про умови
кредитування, а також орієнтовану
сукупну вартість кредиту. Окрім
бюлетеня продукту «Споживчий кредит
під заставу житлової нерухомості» для
мережі» ТАС-Банк» від 12.09.2007 р., який
містить відомості про валюту кредиту,
вимоги до позичальника, перелік
необхідних документів, розмір кредиту,
процентну ставку, додаткові комісії і
витрати та інші умови кредитування,
ОСОБА_1 було підписано додаток № 1 до
кредитного договору, в якому наведено
графік повернення кредиту та сплати
процентів. Факт підписання вказаних
документів позивачкою не
заперечується.

Крім того, ОСОБА_1 підписанням заяви від
12.09.2007 р. погодилася із тим, що їй в
письмовій формі надана вичерпна
інформація про умови кредитування та
про орієнтовну сукупну вартість
кредиту. Що стосується визначення
валюти та свободи договору та вільне
волевиявлення, то валюта кредитування
визначається на підставі заяви
клієнта, а сума - на підставі оцінки
банком фінансового стану позичальника.
Так, відповідно до заяви на отримання
кредиту від 12 вересня 2007 року ОСОБА_1
просила розглянути керівництво Банку
питання про можливість надання їй
кредиту на суму 11000 доларів США і для
цього надала всі необхідні документи,
що свідчить про те, що ОСОБА_1 сама
просила надати кредит в іноземній
валюті.

Відповідно до вимог ст.ст. 11, 18, 21 Закону
України «Про захист прав споживача» (в
редакції, яка діяла на час укладення
кредитного договору 18 вересня 2007 року)
не передбачалась умова недійсності
договору у разі відсутності
попередження позичальника про валютні
ризики. Крім того, позичальник
виконував частково умови кредитного
договору. Діючим законодавством не
передбачений стабільний курс долара
США до національної валюти - гривні.

Таким чином, укладаючи спірний
кредитний договір в іноземній валюті,
сторони прийняли на себе певні ризики,
на випадок змінення валютного курсу та
в момент укладання договору не мали
будь-яких законних підстав вважати, що
зміна встановленого валютного курсу не
настане.

Вільне волевиявлення ОСОБА_1 на
підписання кредитного договору
№ 0312/0907/88-149 від 18 вересня 2007
року підтверджується п. 10.1 цього
договору, яким вказано, що укладаючи
цей договір, Позичальник не
знаходиться під впливом омани, обману,
насильства, погрози, зловмисної угоди
або збігу важких обставин.

Аналізуючи встановлені судом фактичні
обставини в контексті наведених норм
цивільного законодавства, суд
приходить до висновку, що у
відповідності до вимог ст.ст. 203, 1054, 1055
ЦК України при укладанні кредитного
договору між сторонами були дотримані
всі передбачені діючим законодавством
істотні умови договору, які обумовлені
їх згодою, як узгоджені сторонами, так і
ними прийняті, а також дотримані вимоги
щодо форми договору.

Окрім того, на момент укладення
спірного договору обидві сторони мали
необхідний обсяг цивільної
дієздатності, їх волевиявлення
відповідало їхній внутрішній волі,
було вільним, що підтверджується
власноручними підписами учасників
правочину та печаткою фінансової
установи. Крім того, позивачка
підписала оспорюваний нею договір
особисто, чим відповідно засвідчила та
підтвердив факт надання їй повної
інформації про умови кредитування
банку.

Крім того, суд не приймає посилання
позивачки на не ознайомлення її із
сукупною вартістю кредиту, не
зазначення її в тексті спірного
договору, оскільки детальний та повний
розпис кредиту міститься у п. 1.1
договору та Додатку № 1, в якому вказано
розмір щомісячних платежів за
договором із розбивкою за видами
платежів.

Таким чином, вищевикладене виключає
можливість визнання спірного
кредитного договору недійсним як
правочину, з наведених позивачкою
підстав.

Представник відповідача - ПАТ «Дельта
Банк» подала заяву про застосування
строків позовної давності (т.1 а. с. 241-242),
проте, враховуючи наведені обставини
справи, строки позовної давності в
даному випадку не підлягають
застосуванню.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Омега банк», Публічного акціонерного
товариства «Дельта банк», третя особа -
ОСОБА_2, про захист прав споживачів,
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через Дніпровський районний
суд м. Дніпродзержинська шляхом подачі
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня проголошення рішення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
К.Л. Шендрик