АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2013 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Кулянди М.І., Перепелюк Л.М.,

секретар Тодоряк Г.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом кредитної
спілки «Буковина» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором та звернення стягнення на
предмет застави за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Шевченківського
районного суду міста Чернівці від 28
жовтня 2013 року,

встановила:

В квітні 2013 року кредитна спілка
«Буковина» (далі - КС «Буковина)
звернулася до суду з позовом.

Просила стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 32 849
гривень 33 копійки та звернути
стягнення на предмет застави, а саме на
будівельні матеріали, що
використовувалися для будівництво
житлового будинку з належними до нього
господарськими будівлями та спорудами,
що знаходяться по АДРЕСА_1

Посилалася на те, що 11 жовтня 2006 року
між КС «Буковина» та ОСОБА_1 було
укладено кредитний договір. Відповідно
до умов вказаного договору ОСОБА_1
отримала кредит в розмірі 150 000 гривень
на термін з 11 жовтня 2006 року по 11 жовтня
2008 року.

В рахунок забезпечення виконання
зобов'язань за вказаним кредитним
договором КС «Буковина» уклала договір
поруки та застави з ОСОБА_2, ОСОБА_1

Відповідно до умов договору застави
ОСОБА_2, ОСОБА_1 передали в заставу
будівельні матеріали, які в подальшому
використовувались для будівництва
житлового будинку з належними до нього
господарськими будівлями та спорудами,
що знаходяться по АДРЕСА_1

Внаслідок неналежного виконання умов
кредитного договору у ОСОБА_1
утворилася заборгованість перед
позивачем.

Рішенням Першотравневого районного
суду міста Чернівці від 16 лютого 2010
року задоволено позов КС «Буковина» до
відповідачів про стягнення
заборгованості за вищевказаним
кредитним договором.

10 лютого 2009 року відкрито виконавче
провадження по виконанню виконавчого
листа №2-3938 від 29 січня 2009 року виданого
Шевченківським районним судом міста
Чернівці про стягнення солідарно з
ОСОБА_2, ОСОБА_1 54 257 гривень, 546 гривень, 30
гривень на користь КС «Буковина» (а.с.19).

Рішенням Шевченківського районного
суду міста Чернівці від 28 жовтня 2013
року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 та її майнового
поручителя ОСОБА_2 32 849 гривень 33
копійки шляхом звернення стягнення на
будівельні матеріали, що
використовувались для будівництва
житлового будинку з належними до нього
господарськими будівлями та спорудами,
що знаходяться по АДРЕСА_2.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовити.

Посилається на те, що суд першої
інстанції допустив порушення норм
матеріального та процесуального права.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції
виходив з того, що 11 жовтня 2006 року між
КС «Буковина» та ОСОБА_1 було укладено
кредитний договір. Відповідно до умов
вказаного договору ОСОБА_1 отримала
кредит в розмірі 150 000 гривень на термін
з 11 жовтня 2006 року по 11 жовтня 2008 року.

В рахунок забезпечення виконання
зобов'язань за вказаним кредитним
договором КС «Буковина» уклала договір
поруки з ОСОБА_1 та договір застави з
ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Відповідно до умов договору застави
ОСОБА_2, ОСОБА_1 передали в заставу
будівельні матеріали, які в подальшому
використовувались для будівництва
житлового будинку з належними до нього
господарськими будівлями та спорудами,
що знаходяться по АДРЕСА_1

Внаслідок неналежного виконання умов
кредитного договору у ОСОБА_1
утворилася заборгованість перед
позивачем.

Рішенням Першотравневого районного
суду міста Чернівці від 16 лютого 2010
року задоволено позов КС «Буковина» до
відповідачів про стягнення
заборгованості за вищевказаним
кредитним договором.

10 лютого 2009 року відкрито виконавче
провадження по виконанню виконавчого
листа №2-3938 від 29 січня 2009 року виданого
Шевченківським районним судом міста
Чернівці про стягнення солідарно з
ОСОБА_2, ОСОБА_1 54 257 гривень, 546 гривень, 30
гривень на користь КС «Буковина» (а.с.19).

З такими висновками суду першої
інстанції повністю погодитись не
можна.

Так, за змістом ст. ст. 525, 526, 530 ЦК
України зобов'язання мають
виконуватися належним чином та у
встановлений строк. Одностороння
відмова від виконання зобов'язань не
допускається.

Частиною 1 статті 553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором
боржника за виконання ним свого
обов'язку.

Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Згідно частин 1, 2 статті 554 ЦК України у
разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Статтею 572 ЦК України встановлено, що в
силу застави кредитор
(заставодержатель) має право у разі
невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом (право застави).

Відповідно до статті 589 ЦК України у
разі невиконання зобов'язання,
забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави.

За рахунок предмета застави
заставодержатель має право
задовольнити в повному обсязі свою
вимогу, що визначена на момент

фактичного задоволення, включаючи
сплату процентів, неустойки,

відшкодування збитків, завданих
порушенням зобов'язання, необхідних
витрат на утримання заставленого
майна, а також витрат,

понесених у зв'язку із пред'явленням
вимоги, якщо інше не встановлено
договором.

Згідно частин 1, 2 статті 590 ЦК України
звернення стягнення на предмет
застави здійснюється за рішенням
суду, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави в разі, коли зобов'язання не
буде виконано у встановлений строк
(термін), якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів.

Відповідно до статтею 19, 20 Закону
України «Про Заставу» від 2 жовтня 1992
року N2654-XII за рахунок заставленого
майна заставодержатель має право
задовольнити свої вимоги в повному
обсязі, що визначається на момент
фактичного задоволення, включаючи
проценти, відшкодування збитків,
завданих прострочкою виконання (а
у випадках, передбачених законом чи
договором, - неустойку), необхідні
витрати на утримання заставленого
майна, а також витрати на здійснення
забезпеченої заставою вимоги, якщо
інше не передбачено договором
застави.

Заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет

застави в разі, якщо в момент
настання терміну виконання
зобов'язання, забезпеченого заставою,
воно не буде виконано, якщо

інше не передбачено законом чи
договором.

Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини на які вона посилається як
на підставу своїх вимог.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним та обґрунтованим, а за змістом
має містити встановлені судом факти і
відповідні їм правовідносини. При
встановленні фактів суд оцінює
належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи
рішення повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи і це
вірно встановлено судом першої
інстанції 11 жовтня 2006 року між КС
«Буковина» та ОСОБА_1 було укладено
кредитний договір. Відповідно до умов
вказаного договору ОСОБА_1 отримала
кредит в розмірі 150 000 гривень на термін
з 11 жовтня 2006 року по 11 жовтня 2008 року
(а.с.6-7).

В рахунок забезпечення виконання
зобов'язань за вказаним кредитним
договором 11 жовтня 2006 року КС
«Буковина» уклала договір поруки з
ОСОБА_1 та договір застави з ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 (а.с.9-11).

Відповідно до умов договору застави
ОСОБА_2, ОСОБА_1 передали в заставу
будівельні матеріали, які в подальшому
використовувались для будівництва
житлового будинку з належними до нього
господарськими будівлями та спорудами,
що знаходяться по АДРЕСА_1 (а.с.9-10).

Внаслідок неналежного виконання умов
кредитного договору у ОСОБА_1
утворилася заборгованість перед
позивачем.

Рішенням Першотравневого районного
суду міста Чернівці від 16 лютого 2010
року стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на
користь КС «Буковина» заборгованість
по відсотках за вищевказаною кредитною
угодою в сумі 25 498 гривень 94 копійки.

10 лютого 2009 року відкрито виконавче
провадження по виконанню виконавчого
листа №2-3938 від 29 січня 2009 року виданого
Шевченківським районним судом міста
Чернівці про стягнення солідарно з
ОСОБА_2, ОСОБА_1 54 257 гривень, 546 гривень, 30
гривень на користь КС «Буковина» (а.с.19).

З розрахунку заборгованості
позичальника ОСОБА_1 згідно кредитного
договору №001/1344 від 11 жовтня 2006 року
вбачається, що за період з 21 січня 2012
року по 31 березня 2013 року відповідач не
сплатив КС «Буковина» проценти за
користування кредитними коштами в сумі
32 849 гривень 33 копійки (а.с.20).

Ухвалюючи рішення у справі суд першої
інстанції допустив порушення норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до пункту 42 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» від 30 березня
2012 року, № 5 суд не може одночасно
звернути стягнення на предмет іпотеки
та стягнути суму заборгованості за
кредитним договором. У такому випадку
суд має зазначити в резолютивній
частині рішення лише про звернення
стягнення на предмет іпотеки із
зазначенням суми заборгованості за
кредитним договором, а сам розрахунок
суми заборгованості має наводитись у
мотивувальній частині рішення.
Винятком є ситуація, коли особа
позичальника є відмінною від особи
іпотекодавця з урахуванням положення
статті 11 Закону України "Про іпотеку"
(або статті 589 ЦК щодо заставодавця).

Як вбачається з рішення суд першої
інстанції помилково одночасно звернув
стягнення та предмет застави та
стягнув суму заборгованості за
кредитним договором.

Враховуючи зазначені вище обставини
колегія суддів вважає, що рішення слід
змінити, виклавши друге речення
резолютивної частини в наступній
редакції:

звернути стягнення на предмет застави,
а саме будівельні матеріали, які були
використані в процесі будівництва
житлового будинку з належними до нього
господарськими та побутовими
будівлями і спорудами, що знаходяться
по АДРЕСА_1, з метою погашення
заборгованості за кредитним договором
№001/1344 від 11 жовтня 2006 року в сумі 32 849
(тридцять дві тисячі вісімсот сорок
дев'ять) гривень 33 копійки.

В решті рішення залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують.

Зокрема помилковими є доводи скарги
про те, що позивач незаконно повторно
звертається до суду з позовною заявою
про стягнення заборгованості з
відповідачів.

Так, згідно пункту 17 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» від 30 березня 2012 року,
№ 5 зобов'язання припиняється з
підстав, передбачених договором або
законом (частина перша статті 598 ЦК).
Такі підстави, зокрема, зазначені у
статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК.

Наявність судового рішення про
задоволення вимог кредитора, яке не
виконано боржником, не припиняє
правовідносин сторін кредитного
договору, не звільняє останнього від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених частиною другою статті 625
ЦК, оскільки зобов'язання залишається
невиконаним належним чином відповідно
до вимог статей 526, 599 ЦК.

Таким чином наявність судових рішень
про задоволення вимог КС «Буковини»
про стягнення заборгованості з
відповідачів за кредитним договором
№001/1344 від 11 жовтня 2006 року не припинило
правовідносин сторін вказаного
договору.

Помилковими є також доводи апеляційної
скарги про те, що в позові слід
відмовити оскільки ОСОБА_1, ОСОБА_2 не
підписували договір застави. В рішенні
суд не зазначив на які саме будівельні
матеріали звертається стягнення , їх
кількість та вартість.

Так, відповідно до правил ст. 204 ЦК
України правочин є правомірним , якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Як вбачається з матеріалів справи
договір застави сторонами не
оспорював ся та не визнавався судом
недійсним.

Відповідно до ч. 5 ст. 590 ЦК України якщо
предметом застави є дві або більше
речей(два або більше прав), стягнення
може бути звернене на всів ці речі
(права) або на будь-яку з речей (прав0 на
вибір заставодержателя.

З позовної заяви вбачається, що КС
«Буковина» просила звернути стягнення
на предмет застави, а саме будівельні
матеріали, які були використані в
процесі будівництва об'єкту
незавершеного будівництва житлового
будинку з належними до нього
господарським та побутовими будівлями
і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Шевченківського районного
суду міста Чернівці від 28 жовтня 2013
року змінити, виклавши друге речення
резолютивної частини в наступні
редакції:

звернути стягнення на предмет застави,
а саме будівельні матеріали, які були
використані в процесі будівництва
житлового будинку з належними до нього
господарськими та побутовими
будівлями і спорудами, що знаходяться
по АДРЕСА_1, з метою погашення
заборгованості за кредитним договором
№001/1344 від 11 жовтня 2006 року в сумі 32 849
(тридцять дві тисячі вісімсот сорок
дев'ять) гривень 33 копійки.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення.

На рішення може бути подана касаційна
скарга до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з моменту її вступу в законну силу.

Головуючий

Судді: