Провадження №2/333/4121/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2013 року
м. Запоріжжя

Суддя Комунарського районного суду м.
Запоріжжя Михайлова А.В. розглянувши
позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа: ОСОБА_3 про визнання житлового
будинку спільною сумісною власністю та
визнання права власності на частку
житлового будинку, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, звернулася до суду, з позовом до
ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про
визнання житлового будинку спільною
сумісною власністю та визнання права
власності на частку житлового будинку.

Подана заява не відповідає вимогам п.6
ч.2 ст.119 ЦПК України, а саме позовна
заява повинна містити зазначення
доказів, що підтверджують кожну
обставину, наявність підстав для
звільнення від доказування. Так,
позивачем визначено ціну позову на
підставі акту про належну оцінку
ринкової вартості нерухомого майна,
складеного директором ПП «Запорізький
центр спадкування та права» Бойко С.Б.
При цьому в матеріалах позовної заяви
відсутні будь-які документи, які
підтверджують повноваження Бойко С.Б.
на складення такого акту.

Європейський суд з прав людини у своїй
прецедентній практиці виходить із
того, що положення пункту 1 статті 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод гарантує
кожному право подати до суду будь-який
позов, що стосується його цивільних
прав і обов'язків. Проте право на суд не
є абсолютним і воно може бути піддане
обмеженням, дозволеним за змістом, тому
що право на доступ до суду за своєю
природою потребує регулювання з боку
держави. Разом з тим, такі обмеження не
повинні впливати на доступ до суду чи
ускладнювати цей доступ таким чином і
такою мірою, щоб завдати шкоди суті
цього права, та мають переслідувати
законну мету.

Також Європейський суд з прав людини
зазначає, що не повинно бути занадто
формального ставлення до передбачених
законом вимог, так як доступ до
правосуддя повинен бути не лише
фактичним, але й реальним (Рішення Суду
у справі «Жоффре де ля Прадель проти
Франції» від 16.12.1992 року). З практики
Європейського суду з прав людини
випливає, що Конвенція про захист прав
людини і основоположних свобод не
гарантує захист теоретичних та
ілюзорних прав, а гарантує захист прав
конкретних та ефективних (Рішення Суду
у справі «Артіко проти Італії» (Artico c.
Italie) від 13 травня 1980 року).

Крім того, згідно ч.1 ст.3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому Цивільним процесуальним
кодексом України звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно ч.1 ст.15 ЦПК України суди
розглядають в порядку цивільного
судочинства справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також з
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства.

Оскільки позивач не зрозуміло навів
обставини порушення своїх прав, що
призвело до звернення в суд, а також
відсутність будь-яких пояснень
неможливості вирішення питання
позасудовому порядку. Виникає
необхідність надати позивачу
можливість, більш детально викласти
обставини з зазначенням доказів, які
підтверджують кожну із обставин
звернення до суду з вищезазначеною
позовною заявою та сплатити судовий
збір.

Відповідно до ст.121 ЦПК України, позовна
заява, подана без додержання вимог,
викладених у ст.ст.119-121 ЦПК України
підлягає залишенню без руху з наданням
строку для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст.119-121ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа: ОСОБА_3 про визнання житлового
будинку спільною сумісною власністю та
визнання права власності на частку
житлового будинку залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення
недоліків - п'ять днів з дня отримання
ним копії ухвали.

Роз'яснити, що у разі невиконання
ухвали суду в зазначений строк позовна
заява буде вважатися неподаною та
повернута позивачу зі всіма доданими
до неї документами.

Копію ухвали направити позивачу.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя
А.В. Михайлова