Головуючий в 1 інстанції Потапенко А.В.
Справа № 374/349/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2013 року Ржищівський
міський суд Київської області у
складі:

головуючого судді -
Потапенка А.В.,

за участі: секретаря - Проценко
Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Ржищів
Київської області цивільну справу за
позовом публічного акціонерного
товариства "Райффайзен Банк Аваль"
(далі - ПАТ "Райффайзен Банк Аваль") до
ОСОБА_2 про звернення стягнення на
нерухоме майно у рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором,
-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2013 року ПАТ "Райффайзен
Банк Аваль" звернулось до суду з
позовом до ОСОБА_2, в якому просить у
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № ,
укладеного між сторонами у справі 19
лютого 2008 року, яка складає 15 445 грн 62
коп., звернути стягнення на нерухоме
майно шляхом продажу на прилюдних
торгах земельної ділянки, площею 0, 10
га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1,
та належить ОСОБА_2, а також стягнути з
відповідача судовий збір.

В обґрунтування своїх вимог
позивач указував на те, що 19 лютого 2008
року між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль",
назву якого змінено на ПАТ "Райффайзен
Банк Аваль" та ОСОБА_2 був укладений
кредитний договір № , відповідно
до умов якого кредитор надав
позичальнику кредит за програмою
кредитування "Кредит під заставу
нерухомості" у сумі 40 800 грн на строк 60
місяців по 19 лютого 2013 року зі сплатою
15, 75 % річних. Видача кредитних
коштів відповідачу підтверджується
меморіальним ордером № OF1533153 від 19
лютого 2008 року.

19 лютого 2008 року між сторонами
було також укладено договір іпотеки,
який зареєстрований в реєстрі № 539,
яким забезпечуються вимоги
іпотекодержателя, які виникають з умов
кредитного договору. Іпотекодержатель
має право у випадку невиконання
іпотекодавцем своїх зобов'язань за
кредитним договором отримати
задоволення за рахунок майна, яке
передано в іпотеку. Відповідно до п.1.2
договору іпотеки предметом іпотеки є
нерухоме майно - земельна ділянка,
площею 0, 10 га, яка розташована АДРЕСА_1,
та належить іпотекодавцю на підставі
державного акта на право приватної
власності на землю, виданого 7 грудня 2005
року Ржищівською міською радою
Київської області, за реєстровим
номером №85. Згідно п. 5.2. договору
іпотеки іпотекодержатель набуває
права звернути стягнення на предмет
іпотеки незалежно від настання строку
виконання основного зобов'язання при
повному або частковому неповерненні у
встановлений кредитним договором
строк суми кредиту, або при несплаті чи
частковій несплаті у встановлений
строк сум процентів, або при несплаті
чи частковій несплаті у встановлені
кредитним договором строки сум
неустойки.

Позичальник з листопада 2009 року
не виконує належним чином зобов'язання
за договором. 8 жовтня 2012 року
відповідачу було надіслано вимогу про
дострокове виконання грошових
зобов'язань, проте у встановлений
строк заборгованість за кредитом
повернута не була.

Загальна сума зоборгованості
відповідача станом на 13 листопада 2012
року складає 15 445 грн. 62 коп., з них:
заборгованість за кредитом - 7 005 грн 83
коп; заборгованість за відсотками - 1 813
грн 28 коп.; пеня за прострочення
погашення кредиту та відсотків -
6 626 грн. 51 коп.

У судове засідання представник
позивача не з'явився, надав заяву про
розгляд справи за відсутності
представника, позовні вимоги
підтримав, просив позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не
з'явився з поважних причин, надав заяву,
в якій просив позовні вимоги залишити
без задоволення, оскільки вартість
майна, на яке позивач просить звернути
стягнення, значно перевищує розмір
заборгованості та є неспівмірним.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов задоволенню не
підлягає з таких підстав.

З матеріалів справи судом
встановлено, що 19 лютого 2008 року між ПАТ
"Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_2 був
укладений кредитний договір
№ , відповідно до умов якого
кредитор надав позичальнику кредит за
програмою кредитування "Кредит під
заставу нерухомості" у сумі 40 800 грн. на
строк 60 місяців по 19 лютого 2013 року зі
сплатою 15, 75% річних (а.с. 10-13).

Банк видав кредитні кошти
відповідачу згідно меморіального
ордеру № OF1533153 від 19 лютого 2008 року
(а.с.19).

У забезпечення виконання
зобов'язань 19 лютого 2008 року між
сторонами було укладено договір
іпотеки, серії ВКЕ № 876049, який
зареєстрований в реєстрі № 539.
Відповідно до п. 1.2 договору іпотеки
предметом іпотеки є нерухоме майно -
земельна ділянка, площею 0,10 га, яка
розташована АДРЕСА_1, яка належить
іпотекодавцю на підставі державного
акта на право приватної власності на
землю, виданого 7 грудня 2005 року
Ржищівською міською радою Київської
області, за реєстровим номером №85
(а.с.14(зворот)-16).

У порушення умов договору,
відповідач взятих на себе зобов'язань
не виконує. Станом на 8 жовтня 2012 року у
відповідача перед банком утворилася
заборгованість в розмірі 15 447 грн 84 коп.,
з них: заборгованість за кредитом - 8 005
грн 83 коп; заборгованість за відсотками
- 1 703 грн 89 коп.; пеня за прострочення
погашення кредиту та відсотків - 5 738 грн
12 коп. (а.с. 8, 9).

8 жовтня 2012 року відповідачу було
надіслано позивачем письмову вимогу
про дострокове виконання грошових
зобов'язань за кредитним договором, яку
ОСОБА_2 отримав 13 жовтня 2012 року (а.с.20,
21), але відповідач заборгованість не
погасив.

Згідно з ч. 2 ст. 590 ЦК України
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет застави
в разі, коли зобов'язання не буде
виконано у встановлений строк (термін),
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Пунктом 5.3. договору іпотеки
передбачено, що іпотекодержатель має
право вимагати дострокового виконання
зобов'язання за кредитним договором,
забезпеченого цією іпотекою, а якщо
його вимога не буде задоволена, -
звернути стягнення на предмет іпотеки
і у разі порушення іпотекодавцем
обов'язків, встановлених цим договором.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Частиною 1 ст. 35 Закону України
"Про іпотеку" передбачено, що у разі
порушення основного зобов'язання
та/або умов іпотечного договору
іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення порушення. В цьому
документі зазначається стислий зміст
порушених зобов'язань, вимога про
виконання порушеного зобов'язання у не
менш ніж тридцятиденний строк та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки у разі невиконання
цієї вимоги. Якщо протягом
встановленого строку вимога
іпотекодержателя залишається без
задоволення, іпотекодержатель вправі
розпочати звернення стягнення на
предмет іпотеки відповідно до цього
Закону.

Згідно зі ст. 14 ЦК України
цивільні обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону
України "Про іпотеку" у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Згідно п. 5.2. договору іпотеки від
19 лютого 2008 року передбачено, що
іпотекодержатель набуває права
звернути стягнення на предмет іпотеки
незалежно від настання строку
виконання основного зобов'язання при
повному або частковому неповерненні у
встановлений кредитним договором
строк суми кредиту, або при несплаті чи
частковій несплаті у встановлений
строк суми процентів, або при несплаті
чи частковій несплаті у
встановлені кредитним договором
строки суми неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України
визначено, що іпотекою є застава
нерухомого майна, що залишається у
володінні заставодавця або третьої
особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 590 ЦК України
звернення стягнення на предмет застави
здійснюється за рішенням суду, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Згідно з ч. 3 ст. 39 Закону України
"Про іпотеку" суд вправі відмовити у
задоволенні позову іпотекодержателя
про дострокове звернення стягнення на
предмет іпотеки, якщо допущене
боржником або іпотекодавцем, якщо він є
відмінним від боржника, порушення
основного зобов'язання чи іпотечного
договору не завдає збитків
іпотекодержателю і не змінює обсяг
його прав.

Згідно з умовами договору іпотеки
вартість земельної ділянки за згодою
сторін становить 141 000 грн (а.с. 14(зворот)
- 16). Водночас згідно позовної заяви
позивач просить в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором,
що становить 15 445 грн 62 коп.,
звернути стягнення на нерухоме майно
шляхом продажу на прилюдних торгах
земельної ділянки, площею 0, 10 га, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка
належить ОСОБА_2

Відповідно до п. 41 постанови
пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012
року «Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають з кредитних правовідносин»
при вирішенні спору про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
дати оцінку співмірності суми
заборгованості за кредитом та вартості
іпотечного майна, якщо допущене
боржником або іпотекодавцем, якщо він є
відмінним від боржника, порушення
основного зобов'язання чи іпотечного
договору не завдає збитків
іпотекодержателю і не змінює обсяг
його прав. Оскільки вказане положення
закону є оціночним, то суд має належним
чином його мотивувати, зіставити
обставини зі змістом цього поняття,
визначитися, чи не суперечить його
застосування загальному змісту та
призначенню права, яким урегульовано
конкретні відносини (зокрема, про право
на першочергове задоволення вимог за
рахунок предмета застави), та врахувати
загальні засади цивільного
законодавства - справедливість,
добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1
ст. 3 ЦК України).

Пунктом 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України
передбачено, що загальними засадами
цивільного законодавства
справедливість, добросовісність та
розумність.

Ураховуючи наведене та те, що
вартість предмета іпотеки - земельної
ділянки, як за ціною, визначеною за
згодою сторін договору іпотеки, так і
за грошовою оцінкою земельної ділянки
згідно витягу з технічної документації
про нормативну грошову оцінку
земельної ділянки, складеного на
підставі земельно-кадастрової
документації, виданого Ржищівським
міським відділом земельних ресурсів 6
лютого 2008 року № 04-20-61, значно перевищує
розмір заборгованості за кредитним
договором, а саме у дев'ять разів
більше, тобто вони є неспівмірними, а
порушення основного зобов'язання чи
іпотечного договору не завдає збитків
позивачу і не змінює обсяг його прав
(зворотнього позивачем не доведено),
застосування зазначеного у постанові
пленуму ВССУ № 5 від 30 березня 2012 року
поняття не суперечить загальному
змісту та призначенню права, яким
урегульовано конкретні відносини між
сторонами, суд вважає, що у позові слід
відмовити.

Керуючись ст. ст. 33, 39 Закону
України "Про іпотеку", п. 6 ч. 1 ст. 3, ст. ст.
14, 575, 590 ЦК України, постановою пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ "Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають з кредитних
правовідносин" № 5 від 30 березня 2012
року, ст. ст. 10, 11, 57-60, 212-215 ЦПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову публічного
акціонерного товариства "Райффайзен
Банк Аваль" до ОСОБА_2 про звернення
стягнення на майно у рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором,
- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не було скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Київської області через
Ржищівський міський суд Київської
області шляхом подання апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя