Єдиний унікальний номер 205/8777/13-ц
Справа №2/205/3941/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2013 року

м. Дніпропетровськ

Суддя Ленінського районного суду
Шавула В.С., розглянувши заяву ОСОБА_1
про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В :

18 жовтня 2013 року ОСОБА_1 звернулась до
Ленінського районного суду
м.Дніпропетровська із позовом до
ОСОБА_2 про зобов'язання відшкодувати
матеріальну та моральну шкоду,
завданих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди.

28 листопада 2013 ОСОБА_1 подала до суду
заяву про забезпечення позову, в якій
зазначила, що вона звернулась до суду
із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування
їй матеріальної та моральної шкоди,
завданої внаслідок
дорожньо-транспортною пригодою,
загальна сума якої складає 130 730,10 грн.
Наголосивши на тому, що відповідач
ухиляється від добровільного
відшкодування завданої їй шкоди, а
також те, що відповідач на момент ДТП не
мав полісу страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземного транспорту,
відшкодувати завдані ним матеріальну
та моральну шкоду можливо лише за
рахунок реалізації майна, що належить
відповідачу, у встановленому законом
порядку, у зв'язку із чим, позивачка
просить суд вжити заходи забезпечення
позову, шляхом накладення арешту на все
нерухоме та рухоме майно відповідача,
що належить йому на праві приватної або
спільної власності.

Суд, з'ясувавши обставини справи,
вважає, що у задоволенні заяви про
забезпечення позову необхідно
відмовити, оскільки вимоги заявника
щодо вжиття судом даного виду
забезпечення суперечать положенням
закону з наступних підстав.

За ст. 153 ЦПК України, заява про
забезпечення позову розглядається
судом, у провадженні якого перебуває
справа, в день її надходження без
повідомлення відповідача та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Вибір громадянами способу захисту
своїх прав і свобод від порушень та
протиправних посягань гарантовано ч.4
ст.55 Конституції України, відповідно до
якої кожен має право будь-якими не
забороненими законом засобами
захищати свої права і свободи від
порушень і протиправних посягань та
закріплено статтями 7, 12 Загальної
декларації про права людини, ст.13
Конвенції про захист прав і основних
свобод людини, що згідно зі статтею 9
Конституції України є складовою
національного законодавства.

Згідно п.4 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову»
№9 від 22.12.2006 року, розглядаючи заяву
про забезпечення позову, суд (суддя) має
з урахуванням доказів, наданих
позивачем на підтвердження своїх
вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому,
що між сторонами дійсно виник спір та
існує реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Відповідно до ст.ст. 151, 152 ЦПК України,
суд за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може з метою забезпечення
позову, застосувати види його
забезпечення, що повинні бути
співмірними із заявленими позивачами
вимогами, якщо їх невжиття може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Таким чином, суд дослідивши матеріали
заяви вважає вимоги заяви ОСОБА_1 про
забезпечення позову, незаконними,
безпідставними та такими, що не
підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного, керуючись
постановою Пленуму Верховного Суду
України від 22.12.2006 за № 9 «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення
позову», ст.ст.151-153 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про
забезпечення позову, - відмовити.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя
В.С. Шавула