Справа № 450/2962/13-ц Провадження №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" грудня 2013 р. Пустомитівський
районний суд Львівської області у
складі:

головуючого - судді - Данилів Є.О.

при секретарі - Ориняк Н.М.

з участю: представника позивача ОСОБА_1
- ОСОБА_2, представника відповідача ФГ
"Рекольт" - Децик В.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Пустомити
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_4, ФГ "Рекольт", третя особа ОСОБА_5
приватний нотаріус Пустомитівського
районного нотаріального округу, про
визнання недійсним договору купівлі -
продажу будівлі, визнання права
власності на 1 / 2 частину спільного
майна подружжя,-

в с т а н о в и в :

22.08. 2013 року до Пустомитівського
районного суду Львівської області
надійшла позовна заява ОСОБА_1 до
ОСОБА_4, ФГ "Рекольт", третя особа ОСОБА_5
приватний нотаріус Пустомитівського
районного нотаріального округу, про
визнання недійсним договору купівлі -
продажу будівлі, визнання права
власності на 1 / 2 частину спільного
майна подружжя. У позовній заяві з
урахуванням заяви про уточнення
позовних вимог позивач просить суд
визнати недійсним договір купівлі -
продажу будівлі моноблоку НОМЕР_1,
комплексу НОМЕР_2, загальною площею 6 307,
9 кв. м., що знаходиться в АДРЕСА_2, та
позначеної на плані літерою А,
укладений 25.06. 2005 року між ОСОБА_4 та
Фермерським господарством "Рекольт",
посвідчений ОСОБА_5 приватним
нотаріусом Пустомитівського районного
нотаріального округу, зареєстровано в
реєстрі за №1643; визнати за ОСОБА_1
/АДРЕСА_1, індивідуальний код - НОМЕР_3/
право власності на 1 / 2 ідеальну частку
будівлі моноблоку НОМЕР_1, комплексу
НОМЕР_2, загальною площею 6 307, 9 кв. м., що
знаходиться в АДРЕСА_2, та позначеної на
плані літерою А.

Позивач у позовній заяві, як на
підстави для задоволення заявлених
позовних вимог покликається на
наступні обставини:

позивач та відповідач ОСОБА_4
перебувають у зареєстрованому шлюбі з
02.09. 1989 року. Під час перебування у
зареєстрованому шлюбі сторонами за
спільні кошти 23.12.2004 року було придбано
будівлю моноблоку НОМЕР_1 комплексу
НОМЕР_2, що знаходиться в АДРЕСА_2, та
позначена на плані літерою А. При цьому
в договорі купівлі-продажу покупцем
був вказаний відповідач ОСОБА_4 як
приватний підприємець. Зазначене майно
було спільною сумісною власністю
позивача та відповідача ОСОБА_4.
Відповідач ОСОБА_4 25.06. 2005 року відчужив
без згоди позивача будівлю моноблоку
НОМЕР_1 комплексу НОМЕР_2 загальною
площею 6307,9 кв.м., що знаходиться в
АДРЕСА_2 та позначена на плані літерою
А, відповідачу - Фермерському
господарству «Рекольт» за 146 000 грн., про
що позивачу не було відомо. Вказаний
договір нотаріально посвідчений
третьою особою - приватним нотаріусом
Пустомитівського районного
нотаріального округу, реєстровий № 1643.

На підставі наведеного позивач у
позовній заяві та заяві про уточнення
позовних вимог просить суд заявлені
позовні вимоги задоволити.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у
судовому засіданні пояснення дав
аналогічні викладеним у позовній
заяві, уточненні позовні вимоги
підтримав та просить суд їх задоволити.

Представник відповідача ФГ "Рекольт" -
Децик В.І. у судовому засіданні
заявлені позивачем позовні вимоги не
визнав та пояснив, що відповідно до п. 29
Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12. 2007
року майно приватного підприємства чи
фізичної особи - підприємця не є
об'єктом спільної сумісної власності
подружжя. Інший із подружжя має право
тільки на частку одержаних доходів
від цієї діяльності. Також представник
відповідача просить суд застосувати
строки позовної давності до позовних
вимог про визнання оспорюваного
правочину недійсним, оскільки такий
пропущений. У зв'язку із наведеним
просить суд у задоволенні позову
відмовити.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання
не з'явився, проте у процесі судового
розгляду справи подав суду письмове
заперечення проти позову /а.с. 38/ у якому
просить суд відмовити позивачеві у
задоволенні позову, оскільки спірне
майно придбане ним як приватним
підприємством та при укладенні
договору купівлі - продажу нотаріус
згоди дружини на укладенні договору не
вимагав. Цивільну справу просить
розглядати без його участі.

Третя особа ОСОБА_5 приватний нотаріус
Пустомитівського районного
нотаріального округу у судове
засідання не з'явилася.

Заслухавши пояснення представників
сторін, які прибули у судове засідання,
проаналізувавши матеріали цивільної
справи, повно та всебічно дослідивши
докази у справі в їх сукупності, судом
встановлено наступні обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи:

позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_4
зареєстрували шлюб 02.09. 1989 року у
Червоноармійському райвідділі ЗАГС
Ровенської області, актовий запис № 54,
що стверджується Свідоцтвом про
укладення шлюбу серії НОМЕР_4 від 02.09. 1989
року /а.с. 3/.

Сторонами не представлено та судом не
здобуто доказів того, що шлюб між
позивачем ОСОБА_1 та відповідачем
ОСОБА_4 розірвано чи визнано недійсним.

Встановлено, що 23.12. 2004 року відповідач
ОСОБА_4, діючи як фізична особа -
підприємець на підставі Договору
купівлі - продажу будівлі, ВВТ № 565721,
посвідчений приватним нотаріусом
Пустомитівського районного
нотаріального округу ОСОБА_5 набув у
власність будівлю моноблоку НОМЕР_1,
комплексу НОМЕР_2, загальною площею 6 307,
9 кв. м., що знаходиться в АДРЕСА_2 та
позначену на плані літерою А. Зазначена
обставина визнана сторонами у судовому
засіданні та стверджується п. 2
Договору купівлі - продажу будівлі від
25.06. 2005 року, посвідчений приватним
нотаріусом Пустомитівського районного
нотаріального округу, зареєстровано в
реєстрі за № 1643 /а.с. 2/.

Відповідно до Конституції України
засади регулювання шлюбу і сім'ї
визначаються виключно законами
України; шлюб ґрунтується на вільній
згоді жінки і чоловіка, кожен із
подружжя має рівні права і обов'язки у
шлюбі та сім'ї /ч. 1 ст. 51, п. 6 ч. 1 ст. 92
Конституції України/. У ст. 3 СК України
зазначено, що сім'я створюється на
підставі шлюбу та на інших підставах,
не заборонених законом і таких, що не
суперечать моральним засадам
суспільства, серед яких визначено
проживання жінки та чоловіка однією
сім'єю.

Рівність прав і обов'язків у шлюбі та
сім'ї включає в себе також їх рівність у
майнових відносинах, які регулюються
положеннями СК України та ЦК України.

Основою майнових відносин подружжя є
положення ч.ч. 1, 2 ст. 60 СК України про те,
що майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу); вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя може бути будь-яке майно, за
винятком виключеного з цивільного
обороту. Згідно ст. 63 СК України дружина
та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

Розпоряджання спільним сумісним
майном подружжя може відбутися шляхом
його поділу, виділення частки. Поділ
майна, що є у спільній сумісній
власності подружжя, є підставою
набуття особистої власності кожним з
подружжя.

Відповідно до Конституції України усі
суб'єкти права власності рівні перед
законом (частина четверта статті 13);
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю; право приватної власності
набувається в порядку, визначеному
законом (частини перша, друга статті 41);
правовий режим власності визначається
виключно законами України (пункт 7
частини першої статті 92).

Одним із видів розпоряджання власністю
є право власника використовувати своє
майно для здійснення підприємницької
діяльності, крім випадків,
встановлених законом; законом можуть
бути встановлені умови використання
власником свого майна для здійснення
підприємницької діяльності (стаття 320
ЦК України). Зазначене вище встановлено
рішенням Конституційного Суду України
від 19.09. 2012 року № 17 - рп/2012 у справі №
1-8/2012 за конституційним зверненням
приватного підприємства «ІКІО» щодо
офіційного тлумачення положення
частини шостої статті 61 Сімейного
кодексу України, яка діяла на час
набуття відповідачем ОСОБА_4 спірного
майна та укладення оспорюваного
правочину. У зазначеному рішенні
Конституційний Суд України вирішив в
аспекті конституційного звернення
положення ч. 1 ст. 61 СК України треба
розуміти так, що статутний капітал та
майно приватного підприємства є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя. Статтею 51 ЦК
України передбачено, що до
підприємницької діяльності фізичних
осіб застосовуються нормативно -
правові акти, що регулюють
підприємницьку діяльність юридичних
осіб, якщо інше не встановлено законом
або не випливає із суті відносин.

Із аналізу зазначених норм закону у
сукупності із змістом ч. 1 ст. 61 СК
України розтлумаченим Конституційним
Судом України, ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 368 ЦК
України, суд прийшов до висновку, що
будівля моноблоку НОМЕР_1 комплексу
НОМЕР_2 загальною площею 6307,9 кв.м., що
знаходиться в АДРЕСА_2 та позначена на
плані літерою А, була спільною сумісною
власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4.

Встановлено, що фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_4 та ФГ «Рекольт» 25.06.
2005 року укладено Договір купівлі -
продажу посвідчений приватним
нотаріусом Пустомитівського районного
нотаріального округу, зареєстровано в
реєстрі за № 1643 /а.с. 2/. Відповідно до п. 1
Договору купівлі - продажу від 25.06. 2005
року, зареєстровано в реєстрі за № 1643
/а.с. 2/ фізична особа - підприємець
ОСОБА_4 продав, а ФГ «Рекольт» купив
будівлю моноблоку НОМЕР_1 комплексу
НОМЕР_2 загальною площею 6307,9 кв.м., що
знаходиться в АДРЕСА_2 та позначена на
плані літерою А. Такий правочин суд
вважає недійсним виходячи із
наступного:

судом встановлено, що оспорюваний
правочин не є дрібним побутовим.

Встановлено, що будівля моноблоку
НОМЕР_1 комплексу НОМЕР_2 загальною
площею 6307,9 кв.м., що знаходиться в
АДРЕСА_2 та позначена на плані літерою
А, була спільною сумісною власністю
подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4. Відповідно
до ч. 1 ст. 70 СК України, ч. 2 ст. 370 ЦК
України позивач є фактичним власником 1
/ 2 ідеальної частини будівлі моноблоку
НОМЕР_1 комплексу НОМЕР_2 загальною
площею 6307,9 кв.м., що знаходиться в
АДРЕСА_2 та позначена на плані літерою
А.

Згідно вимог ч. 1 ст. 65 СК України
дружина, чоловік розпоряджаються
майном, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, за
взаємною згодою. Відповідно до ч. 3 ст. 65
СК України для укладення одним із
подружжя договорів, які потребують
нотаріального посвідчення і (або)
державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово. Згода на укладення
договору, який потребує
нотаріального посвідчення і (або)
державної реєстрації, має бути
нотаріально засвідчена.

Із представлених приватним нотаріусом
Пустомитівського нотаріального округу
ОСОБА_5 Договору купівлі - продажу
будівлі від 25.06. 2005 року за р. № 1643 та
копій документів, на підставі яких він
посвідчувався /а.с. 20 - 37/ вбачається, що
позивач не надавала згоди у
встановленому ч. 3 ст. 65 СК України
порядку для укладення договору щодо
розпорядження спільною сумісною
власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 - будівлею
моноблоку НОМЕР_1 комплексу НОМЕР_2
загальною площею 6307,9 кв.м., що
знаходиться в АДРЕСА_2 та позначена на
плані літерою А.

Із наведеного слідує, що відповідач
ОСОБА_4 при укладенні оспорюваного
правочину діяв всупереч ч. 2 ст. 13 ЦК
України, якою визначено, що при
здійсненні свої прав особа зобов'язана
утримуватися від дій, які могли б
порушити права інших осіб.

Відтак, судом встановлено, що Договір
купівлі - продажу будівлі від 25.06. 2005
року, посвідчений приватним нотаріусом
Пустомитівського районного
нотаріального округу, зареєстровано в
реєстрі за № 1643 /а.с. 2/ порушує майнові
права позивача, як власника 1 / 2
ідеальної частини будівлі моноблоку
НОМЕР_1 комплексу НОМЕР_2 загальною
площею 6307,9 кв.м., що знаходиться в
АДРЕСА_2 та позначена на плані літерою
А, які визначені законом, зокрема:

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналася 17
липня 1997 року відповідно до Закону
України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР
"Про ратифікацію Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод 1950
року, Першого протоколу та протоколів
№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено
принцип непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК
України).

На підставі наведеного суд прийшов до
переконання, що оспорюваний правочин
суперечить нормам ЦК України та іншим
актам цивільного законодавства, які
зазначені вище, тому такий підлягає
визнанню недійсним з підстав
визначених ч. 1 ст. 215 ЦК України, як
правочин, що укладений без додержання
вимог, встановлених ч. 1 ст. 203 ЦК
України.

Клопотання представника відповідача
ФГ «Рекольт» про застосування строків
позовної давності суд вважає
необґрунтованим, оскільки
обґрунтовуючи позовні вимоги позивач
виходив із того, що спірне майно є
спільним сумісним майном подружжя
ОСОБА_1 та ОСОБА_4. Судом вище
зазначеного, що відомості про
розірвання шлюбу між сторонами
відсутні, тому суд вважає, що такий не
розірваний, тому в силу вимог ч. 1 ст. 72
СК України до правовідносин, що виникли
між сторонами, зокрема ОСОБА_1 та ОСОБА_4
позовна давність не застосовується.

У зв'язку із зазначеним вище, суд
прийшов до висновку, що позовні вимоги
заявлені позивачем підставні, а тому
підлягають задоволенню.

Понесені сторонами документально
підтвердженні судові витрати
підлягають розподілу між сторонами у
відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК
України.

На підставі наведеного та керуючись
ст.ст. 10, 11, 57 - 61, 88, 209, 212- 215, 218 ЦПК
України, ч. 2 ст. 60, ч. 1 ст. 61, ст. 63, ч.ч. 1 - 3,
ст. 65, ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70 СК України, ч. 1
ст. 203, ч.ч. 1, 3 ст. 215, ч. 3 ст. 368, ч.ч. 1, 2 ст. 372
ЦК України, суд,-

в и р і ш и в :

позовні вимоги ОСОБА_1, - задоволити.

Визнати недійсним договір купівлі -
продажу будівлі моноблоку НОМЕР_1,
комплексу НОМЕР_2, загальною площею 6 307,
9 кв. м., що знаходиться в АДРЕСА_2, та
позначеної на плані літерою А,
укладений 25.06. 2005 року між ОСОБА_4 та
Фермерським господарством "Рекольт",
посвідчений ОСОБА_5 приватним
нотаріусом Пустомитівського районного
нотаріального округу, зареєстровано в
реєстрі за №1643.

Визнати за ОСОБА_1 /АДРЕСА_1,
індивідуальний код - НОМЕР_3/ право
власності на 1 / 2 ідеальну частку
будівлі моноблоку НОМЕР_1, комплексу
НОМЕР_2, загальною площею 6 307, 9 кв. м., що
знаходиться в АДРЕСА_2, та позначеної на
плані літерою А.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 та
Фермерського господарства "Рекольт" в
користь ОСОБА_1 730, 00 грн. /сімсот
тридцять грн.. 00 коп./ понесених
позивачем судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Львівської області через
Пустомитівський районний суд, шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня проголошення рішення, а
особами, які не були присутні в
судовому засіданні в 10-денний строк з
дня отримання копії цього рішенням.

СуддяЄ. О. Данилів