Справа № 265/5860/13-ц
Провадження № 2/265/2289/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2013 року
місто
Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Адамової Т. С.,

при секретарях Хайтуловій Я.В.,
Кир'яновій Г. В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Маріуполі Донецької області цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Орджонікідзевської райадміністрації
Маріупольської міської ради, виконкому
Маріупольської міської ради, третя
особа: БТІ міста Маріуполя, про
визнання незаконним та скасування
рішення Орджоніідзевської
райадміністрації, визнання недійсним
свідоцтва про право власності,
визнання частково недійсним договору
купівлі-продажу, зобов'язання БТІ міста
Маріуполя внести зміни в реєстр права
власності, усунення перешкод у
користуванні власністю та зобов'язання
знести жилу прибудову, -

В С Т А Н О В И В :

05 серпня 2013 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_2,
Орджонікідзевської райадміністрації
Маріупольської міської ради, виконкому
Маріупольської міської ради про
скасування рішення Орджоніідзевської
райадміінстарції № 92/1 від 25 квітня 2001
року, визнання недійсним свідоцтва про
право власності № 493 від 12 вересня 2001
року на 4/5 частини будинку АДРЕСА_1,
видане на ім'я ОСОБА_3, визнання
частково недійсним договору
купівлі-продажу від 09 вересня 2002 року 4/5
чатсини житлового будинку АДРЕСА_1,
укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в
частині вказівки частки в предметі
договору, визнання права власності на
3/5 частини будинку АДРЕСА_1,
зобов'язання БТІ міста Маріуполя
внести в реєстр права власності зміни у
частковому відношенні співвласників
будинку АДРЕСА_1, а саме зареєструвати
за нею 3/5 частини домоволодіння, а за
ОСОБА_2 2/5 частки вказаного
домоволодіння та усунення перешкод у
користуванні належними їй 3/5 частками
будинку АДРЕСА_1 та зобов'язати ОСОБА_2
знести за свій рахунок жилу прибудову з
мансардою літ. А1-1. В обґрунтування
заявлених позовних вимог посилалася на
те, що згідно договору дарування жилого
будинку від 08 лютого 1995 року її мати
ОСОБА_4 подарувала їй 3/5 частини
житлового будинку з належними до нього
надвірними прибудовами, розташованими
за адресою: АДРЕСА_1. На той момент інші
2/5 частини домоволодіння належали
ОСОБА_5 на підставі договору
купівлі-продажу від 08 вересня 1983 року.
Земельна ділянка по АДРЕСА_1 знаходився
у спільному користуванні
співволодільцев. В період 1989-1999 років
ОСОБА_3 самовільно без відповідної
проектно-сметної документації
побудував до житлового будинку літ. А-1
жилу прибудову з мансандрою літ. А1-1 та
гараж літ. К-1. Дані об'єкти утворюють
перешкоду в користуванні її частиною
будинку, а саме: порушення будівельних
норм привели до того, що вона не може
користуватися газопостачанням в її
частині будинку. 23 лютого 2011 року
Маріупольське БТІ провело
інвентаризацію домоволодіння та
видало довідку про те, що жила
прибудова з мансандрою А1-1 та гараж літ.
К-1 за адресою: АДРЕСА_1, є самовільною
будівлею, та в той же день дало висновок
про можливість зміни дольового
співвідношення власників. 03 квітня 2011
року ОСОБА_3 звернувся з заявою до
Орджонікідзевської адімінстарції про
прийняття в експлуатацію жилої
прибудови з мансандрою А1-1 та гаражу К-1
та про затвердження ідеальних часток,
внаслідок чого Орджонікідзевська
районна адміністрація Маріупольської
міської ради рішенням № 92/1 від 25 квітня
2001 року затвердила акт приймання в
експлуатацію жилої прибудови площею 84,1
кв.м. Вона, як співвласник, не надавала
своєї згоди ОСОБА_3 на будівництво
жилої прибудови до жилого будинку та
гаражу на загальній земельній ділянці.
Вважає, що Орджонікідзевська районна
адміністрація, приймаючи рішення про
включення до складу домоволодіння
самовільно побудовані об'єкти,
перевищив свою компетенцію. На
підставі зазначеного рішення
виконкомом Маріупольської міської
ради було видано свідоцтво про право
власності № 493 від 12 вересня 2001 року на
4/5 частини будинку АДРЕСА_1, яке було
зареєстровано в БТІ. Оскільки вона не
надавала своєї згоди на на зміну часток
у домоволодінні та в судовому порядку
це питання не вирішувалося, оформлення
права власності з видачею свідоцтва на
ім'я ОСОБА_3 на 4/5 частини АДРЕСА_1, є
незаконним, а свідоцтво про право
власності від 12 вересня 2001 року,
недійсним. Згідно договору
купівлі-продажу від 09 вересня 2002 року
ОСОБА_3 продав 4/5 частини житлового
АДРЕСА_1 ОСОБА_2. Про порушення її права
щодо зміни часток у домоволодінні вона
дізналася у березні 2012 року з відповіді
прокурора Орджонікідзевського району.
Просила позов задовольнити.

У судовому засіданні позивачка
підтримала позовні вимоги та надала
пояснення, аналогічні викладеним у
позовній заяві. Зазначила, що коли мати
у 1995 році подарувала їй частину
будинку, прибудова в частині ОСОБА_3 вже
була присутня, вона як власник не
давала своєї згоди на введення її в
експлуатацію. Проблеми в неї почалися у
2011 році у той час, коли прийшли
представники ПАТ «Маріупольгаз» та
відключили газ.

Представник позивачки ОСОБА_6, діючий
на підставі договору про надання
правової допомоги, підтримав
пояснення, надані позивачкою. Крім
того, зазначив, що предметом спору є
самовільна прибудова, по факту чого
ОСОБА_3 притягався до кримінальної
відповідальності. При видачі рішення
про прийомку спірної прибудови в
експлуатацію, Орджонікідзевська
районна адміністрація перевищила свої
повноваження, оскільки в них був
відсутній дозвіл співвласника ОСОБА_1.
Спірна прибудова побудована з
порушенням норм газопостачання,
оскільки газова труба проходила через
прибудову. Зазначив, що на даний час
вказане порушення усунуто. Прибудова
прилягає безпосередньо до димоходу,
яким користується позивачка, при цьому
висота димоходу знаходиться нижче
рівня даху прибудови, це є грубим
порушенням. Оскільки ОСОБА_1 не
надавала своєї згоди на будівництво
прибудови та на зміну часток у
домоволодінні, рішення
Орджонікідзевської районної
адміністрації, свідоцтво виконкому та,
відповідно, частково договір
купівлі-продажу, є незаконними. Просив
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Представники Орджонікідзевської
районної адміністрації Маріупольської
міської ради Богач О.С. та Черкасова
Г.М., діючі на підставі довіреностей,
заперечували проти задоволення
позовних вимог та пояснили, що від
позивачки не була потрібна її згода на
введення спірної прибудови в
експлуатацію, тому як вона набула право
власності на 3/5 частини домоволодіння
відповідно до договору дарування 08
лютого 1995 року, а прибудова вже була
збудована в 1989 році, що підтверджується
листом виконавчого комітету
Орджонікідзевської районної
адміністрації від 02 листопада 1989 року.
Керуючись п. 7.5 Положення про районну
адміністрацію Маріупольської міської
ради, затверджене рішенням міської
ради від 04 жовтня 1997 року № 291
райадміністрація розглянула факти
самовільного будівництва на засіданні
колегії рай адміністрації, організовує
роботу комісії з прийому в
експлуатацію вистроєних на земельних
ділянках будівель і споруд, затверджує
акти комісії. Рішенням колегії
райадміністарції від 25 жовтня 2000 року
№ 216 затверджений склад комісії по
прийманню будинків до експлуатації, до
якої входить 5 членів комісії, в тому
числі інспектор Держархбудконтролю,
начальник ЗВПЧ-4. Представник головного
управління архітектури є членом
комісії з приймання будинків до
експлуатації, що підтверджується
відповідним листом. Таким чином, рай
адміністрація діяла в межах наданих
законом та Положенням повноважень.
Актом приймання жилої прибудови з
мансандрою по АДРЕСА_1 підтверджується,
що прибудова збудована без порушень
будівельних та протипожежних норм.
Разом з тим, в компетенцію рай
адміністрації розгляд питань щодо
контролю за будівництвом та
експлуатацією газових систем не
відносилось. Просили відмовити у
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

Представник виконкому Маріупольської
міської ради Васильєв В.О., діючий на
підставі довіреності, заперечував
проти задоволення позовних вимог та
зазначив, що на його, думку, справа
повинна розглядатися в порядку
адміністративного судочинства.

Представник Маріупольського Бюро
технічної інвентаризації Шульга І.С.,
діюча на підставі довіреності,
заперечувала проти задоволення
позовних вимог та пояснила, що у 2000 році
проводилася інвентаризація
домоволодіння АДРЕСА_1. У технічному
паспорті було зазначено, що прибудова є
самовільною будівлею. 23 лютого 2001 року
БТІ було видано висновок, в якому
зазначено, на підставі чого змінюється
співвідношення часток у домоволодінні
АДРЕСА_1. При визначенні часток у
домоволодінні, БТІ керувалося
Інструкцією, яка була чинною на той час.
Зазначила, що для зміни часток у
домоволодінні необхідна згода
співвласника. У висновку БТІ пропонує
виконкому Маріупольської міської ради
надати відповідне рішення, висновок
носить рекомендаційний характер.
Відповідно Інструкції по визначенню
часток у домоволодінні, БТІ розраховує
та готує проекти рішень. Просила
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню, за наступних підстав.

Згідно договору дарування жилого
будинку, посвідченого державним
нотаріусом Четвертої державної
нотаріальної контори Г.В. Одерій 08
лютого 1995 року, позивачка ОСОБА_1 є
власником 3/5 частин жилого будинку
АДРЕСА_1 (а.с. 6-7). Даний договір був
зареєстрований в БТІ міста Маріуполя 03
вересня 1996 року (а.с. 8).

Інші 2/5 частини зазначеного жилого
будинку належали ОСОБА_5 на підставі
договору купівлі-продажу від 08 вересня
1983 року.

Судом встановлено, що у 2000 році ОСОБА_5
збудував житлову прибудову з
мансандрою літ. А1-1, розміром 8м.х11,55 м.,
яка складається з двох жилих кімнат
жилою площею 61,8 кв.м., кухні, 2-х
коридорів до вказаного житлового
будинку, а також побудував гараж літ.
К-1, внаслідок чого змінилося дольове
співвідношення часток зазначеного
домоволодіння (а.с. 11, 14).

Відповідно до частини 3 статті 105
Цивільного кодексу УРСР (1963 року),
діючого на час виникнення спірних
правовідносин, господарські і побутові
будівлі та споруди, зведені
громадянином без встановленого
дозволу або належно затвердженого
проекту, чи з істотними відхиленнями
від проекту, або з грубим порушенням
основних будівельних норм і правил, за
рішенням виконавчого комітету
районної, міської, районної в місті
ради народних депутатів зносяться
громадянином, який провадив самовільне
будівництво, або за його рахунок.

Відповідно до змісту пп. 1 п. «б» ч.1 ст. 31
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів у порядку, встановленому
законодавством, відноситься до відання
виконавчих органів сільських,
селищних, міських рад.

Згідно з вимогами ч.2 ст. 6 Конституції
України органи законодавчої,
виконавчої та судової влади здійснюють
свої повноваження у встановлених цією
Конституцією межах і відповідно до
законів України.

Як вбачається з п.п. 7.5, 7.6 Положення про
районну адміністрацію Маріупольської
міської ради, затвердженого рішенням
міської ради від 04 жовтня 1997 року № 291
райадміністрація здійснює контроль за
утриманням індивідуального жилого
фонду, виявляє та розглядає факти
самовільного будівництва та в разі
необхідності готує відповідні
пропозиції для розгляду на засіданні
міськвиконкому; організовує роботу
комісії по прийомки в експлуатацію
побудованих чи реконструйованих
будинків та споруд на земельних
ділянках, які знаходяться в приватній
власності чи в користуванні фізичних
осіб, затверджує акти цієї комісії.

Виходячи з наведеного, суд приходе до
висновку, що виконавчий орган міської
ради, в даному випадку
Орджонікідзевська райадміністарція
Маріупольської міської ради, діючи в
рамках наданих їй повноважень,
розглядаючи факти самовільного
будівництва, або приймає рішення про
знесення самовільної будівлі, або
приймає рішення щодо прийомки в
експлуатацію даних об'єктів.

Як вбачається з акту прийомки жилої
прибудови з мансандрою по АДРЕСА_1,
рішенням колегії рай адміністрації
Орджонікідзевського району № 92/1 від 25
квітня 2001 року прийнято в експлуатацію
жила прибудова мансандрою літ. А1-1,
загальною площею 84,1 кв.м., та гараж літ.
К, побудовані ОСОБА_3 У складі комісії
були присутні представники
архітектури, держсанінспекції,
інспекції державного пожежного
контролю та інспектора по контролю за
утриманням індивідуальних
домоволодінь. (а.с. 68).

Рішенням колегії райадміністрації від
25 жовтня 2000 року № 216 затверджений
склад комісії по прийманню будинків до
експлуатації, до якої входить 5 членів
комісії, в тому числі інспектор
Держархбудконтролю та начальник ЗВПЧ-4
(а.с. 136).

Як вбачається з листа головного
управління містобудування і
архітектури Маріупольської міської
ради від 18 жовтня 2013 року, інспекція
державного архітектурно-будівельного
контролю у 2001 році знаходилася у складі
Головного управління архітектури та
містобудування Маріупольської міської
ради (а.с. 149).

Отже, представник головного управління
архітектури та будівельного контролю
був членом комісії з приймання до
експлуатації жилої прибудови з
мансандрою літ. А1-1 по АДРЕСА_1,
побудованої ОСОБА_3, також до складу
комісії входили представники
держсанінспекції та державного
пожежного контролю, а тому у суду немає
сумнівів щодо відповідності даної
прибудови на момент прийняття її в
експлуатацію, тобто у 2001 року, усім
будівельним, протипожежним та
санітарним нормам України, та саме з
цих підстав судом було відмовлено у
клопотанні представника позивачки
щодо призначення комплексної
будівельно-технічної експертизи.

Як вбачається з висновку про
реєстрацію домоволодіння, наданого БТІ
міста Маріуполя 23 лютого 2001 року,
внаслідок побудованої ОСОБА_5 жилої
прибудови з мансандрою літ. А1-1 та
гаражу, змінилося дольове
співвідношення часток вказаного
домоволодіння, та в разі прийняття
зазначених будівель в експлуатацію,
ідеальна частка ОСОБА_3 буде складати 4/5
частини, а ОСОБА_1 - 1/5 частини (а.с. 14).

Згідно рішення колегії
Орджонікідзевської районної
адміністрації Маріупольської міської
ради № 92/1 від 25 квітня 2001 року
затверджений акт комісії щодо
приймання до експлуатації житлової
прибудови з мансандрою, загальною
площею 84,1 кв.м., з проханням до БТІ
оформити право власності та видати
правовстановлюючі документи на жилий
будинок та на прибудову по АДРЕСА_1,
замість діючих правовстановлюючих
документів, при цьому ОСОБА_5 належить
4/5 частки домоволодіння, а ОСОБА_1 - 1/5
частка домоволодіння (а.с. 11).

Орджонікідзевська районна
адміністрація прийняла розпорядження
про затвердження ідеальних часток, в
межах своєї компетенції, на підставі
заяви ОСОБА_5, висновку БТІ про
реєстрацію домоволодіння та акту
приймання в експлуатацію жилої
прибудови, затвердженого відповідною
комісією. Твердження позивачки та її
представника про те, що
Орджонікідзевська районна
адміністрація вийшла за межі наданих
їй повноважень, не підтверджено
ніякими доказами та необґрунтоване.
Будь-яких порушень чинного
законодавства при прийнятті
оскарженого рішення районна
адміністрація не допустила. Вказане
рішення районної адміністрації ніяким
чином не порушує права позивачки,
оскільки її реальна частка у спірному
домоволодінні не змінилася: не
збільшилася та не зменшилася.

Судом встановлено, що 12 вересня 2001 року
виконкомом Маріупольської міської
ради народних депутатів згідно з
рішенням Орджонікідзевської районної
адміністрації від 25 квітня 2001 року за №
92/1, ОСОБА_5 видано свідоцтво про право
власності № 493 на 4/5 частини жилого
будинку АДРЕСА_1, яке зареєстровано в
БТІ міста Маріуполя 12 вересня 2011 року
за № 2849 (а.с. 9).

Стаття 119 ЦК УРСР 1963 р., який діяв на
момент спірних правовідносин,
передбачає наслідки надбудови,
прибудови або перебудови будинку, що
знаходиться в загальній частковій
власності. Цією статтею передбачено, що
якщо учасник спільної часткової
власності на житловий будинок
збільшить в ньому за свій рахунок
корисну площу будинку шляхом
прибудови, надбудови або перебудови,
проведеної за згодою решти учасників і
в установленому порядку, частки
учасників у спільній власності будинку
і порядок користування приміщеннями в
ньому підлягають відповідній зміні.

При цьому, ні в зазначеній нормі ЦК
УРСР, ні в жодному іншому нормативному
документі (інструкції, порядку та ін..),
не зазначено обов'язкове відібрання
від співвласника саме письмової згоди
на зміну часток у домоволодінні.

Крім того, у Постанові Пленуму
Верховного Суду України від 04.10.1991 р. №
7 із змінами і доповненнями «Про
практику застосування судами
законодавства, яке регулює право
приватної власності громадян на
житловий будинок» зазначено, що згідно
ст.. 119 ЦК України вимоги про зміну
розміру часток можуть бути пред'явлені
як учасниками спільної власності,
частка яких збільшилась, так і тими з
них, частка яких зменшилась внаслідок
проведеної іншими співвласниками
прибудови, надбудови чи перебудови, а
також у зв'язку зі зносом частини
будинку, що входила до їх частки.

Як встановлено у судовому засіданні та
підтверджується матеріалами справи,
ОСОБА_1 до моменту виникнення спору з
приводу газопостачання, тобто до 2011
року, не оскаржувала ні рішення
Орджонікідзевської райадміністарції,
ні дії ОСОБА_5 щодо будівництва жилої
прибудови, не зверталася до
відповідних органів або до суду з
приводу незгоди із зміною часток у
домоволодінні. Її посилання на те, що
про порушення її права, а саме про зміну
часток у домоволодінні їй стало відомо
з відповіді прокурора
Орджонікідзевського району у березні
2012 року, суд не приймає до уваги, за
наступних підстав.

ОСОБА_1, будучи співвласником
домоволодіння АДРЕСА_1 з 1995 року та
проживаючи в зазначеному будинку увесь
час, не могла не бачити, які будівельні
роботи проводяться ОСОБА_5 у цьому же
будинку у 2000 році.

Крім того, як вбачається із договору
купівлі-продажу, посвідченого
державним нотаріусом Маріупольської
державної нотаріальної контори Г.В.
Одерій 09 вересня 2002 року, ОСОБА_2
придбала у ОСОБА_5 4/5 частини жилого
АДРЕСА_1 в місті Маріуполі, які
складається з: жилого будинку літ. А-1,
жилої прибудови з мансандрою літ. А1-1,
гаражу літ. К-1, погрібу літ. Е/п, сараю
літ. Д-1, огорожі № 1,2 та замощення 1 (а.с.
9-10), та у заяві ОСОБА_1 від 05 вересня 2002
року, посвідченої державним нотаріусом
Г.В. Одерій, остання зазначила, що їй
відомо про продаж ОСОБА_5 4/5 частини
будинку АДРЕСА_1 (а.с. 110).

Таким чином, враховуючи такі дії ОСОБА_1
суд приходе до висновку про наявність
згоди ОСОБА_1 у 2001 році на зміну часток у
домоволодінні АДРЕСА_1, внаслідок якої
їй належить 1/5 частина зазначеного
домоволодіння. Разом з тим, жодного
доказу, який би свідчив про незгоду
ОСОБА_1 із зміною її частки у
домоволодінні, суду не надано.

Суд вважає, що сама по собі відсутність
письмової заяви ОСОБА_1 не є підставою
для визнання недійним рішення
Орджоніідзевської райадміінстарції №
92/1 від 25 квітня 2001 року, свідоцтва про
право власності № 493 від 12 вересня 2001
року на 4/5 частини будинку АДРЕСА_1,
видане на ім'я ОСОБА_3, та договору
купівлі-продажу від 09 вересня 2002 року 4/5
частини житлового будинку АДРЕСА_1,
укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в
частині вказівки часток.

Суд не приймає до уваги довідку, надану
лікарем Маріупольської міської
лікарні № 4 від 13 листопада 2013 року про
утруднене читання ОСОБА_1 тексту заяви
від 05 вересня 2002 року у зв'язку з
наявністю захворювання очей та
посилання позивачки на те, що вона не
бачила, що підписувала, за наступних
підстав. По-перше, заява ОСОБА_1
посвідчена державним нотаріусом Г.В.
Одерій, і в разі заяви ОСОБА_1 про те, що
вона не бачить, нотаріус посвідчувала
би заяву іншим способом відповідно до
вимог Інструкції. Крім того, у
будь-якому випадку, окрім підписання
даної заяви, нотаріус роз'яснює її
наслідки. По-друге, утруднене читання
тексту, не є фактом того, що ОСОБА_1
зовсім не бачила того, що підписує.

Аналізуючи вищевикладене, оцінюючи
зібрані по справі докази, суд вважає, що
позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання
незаконним та скасування рішення
Орджонікідзевської райадміністрації,
визнання недійсним свідоцтва про право
власності та визнання частково
недійсним договору купівлі-продажу, є
необґрунтованими, безпідставними, а
тому такими, що не підлягають
задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні зазначених
позовних вимог ОСОБА_1, суд не знаходить
підстав для задоволення супутніх
позовних вимог про зобов'язання БТІ
міста Маріуполя внести зміни в реєстр
права власності, усунення перешкод у
користуванні власністю та зобов'язання
знести жилу прибудову.

Стосовно наявного клопотання про
застосування позовної давності, слід
зазначити, що відмовляючи у
задоволенні позовних вимог по суті, суд
вважає недоцільним розглядати заяву
про застосування строку позовної
давності.

Керуючись ст. ст. 88, 213-215 ЦПК
України , суд -

В И
Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, Орджонікідзевської
райадміністрації Маріупольської
міської ради, виконкому Маріупольської
міської ради, третя особа: БТІ міста
Маріуполя, про визнання незаконним та
скасування рішення Орджоніідзевської
райадміністрації, визнання недійсним
свідоцтва про право власності,
визнання частково недійсним договору
купівлі-продажу, зобов'язання БТІ міста
Маріуполя внести зміни в реєстр права
власності, усунення перешкод у
користуванні власністю та зобов'язання
знести жилу прибудову, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Донецької області
через Орджонікідзевський районний суд
міста Маріуполя Донецької області
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
оголошення або у разі неприсутності
сторін під час проголошення судового
рішення протягом десяти днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя
Т.С. Адамова