Справа № 452/559/13
Головуючий у 1 інстанції: Пташинський
Провадження № 22-ц/783/4922/13
Доповідач в 2-й інстанції:
Монастирецький Д. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2013 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Мацея М.М.,
Тропак О.В.,

секретаря Дідуся
О.Р.,

з участю ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника виконкому
Ралівської сільської ради Бандури О.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_6 на рішення
Самбірського міськрайонного суду
Львівської області від 08 травня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_2 до
виконавчого комітету Ралівської
сільської ради Самбірського району
Львівської області, ОСОБА_8, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_4 в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_6, 3-я особа на
стороні відповідача без самостійних
вимог щодо предмета спору - орган опіки
та піклування Самбірської районної
державної адміністрації Львівської
області, про відміну рішення та
скасування свідоцтва про право
власності на нерухоме майно, -

в с т а н
о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_7 та ОСОБА_2
звернулися в суд із вищезазначеним
позовом. Свої вимоги мотивують тим, що
згідно рішення виконкому Ралівської
сільської ради Самбірського району
Львівської області від 03.08.2004 року № 142
було здійснено приватизацію їхньої
квартири АДРЕСА_1. Відповідачі ОСОБА_8
та ОСОБА_3 отримали Свідоцтво про право
власності на нерухоме майно, у
відповідності з яким ОСОБА_7, ОСОБА_2,
ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
неповнолітньому ОСОБА_6 належить по 1/6
частці приватизованої квартири. Про
приватизацію квартири їм - позивачам
стало відомо в грудні 2012 року після
чергової сварки з відповідачами ОСОБА_8
та ОСОБА_3, які заявили, що квартира є
приватизована і вони продадуть свої
частки. Вони - позивачі жодної
письмової згоди на приватизацію
квартири не давали і в жодні інстанції
з цього приводу не зверталися. Заяву
про приватизацію квартири в сільську
раду від імені ОСОБА_8 писав син ОСОБА_3
Чи писала заяву на приватизацію
квартири ОСОБА_4 невідомо. Вважають, що
дії ОСОБА_8 і ОСОБА_3 та виконкому
Ралівської сільської ради є
незаконними і такими, що порушують
житлове законодавство та їхні права.
Просять поновити термін звернення до
суду із даним позовом; визнати
недійсним рішення виконавчого
комітету Ралівської сільської ради
Самбірського району Львівської
області від 03.08.2004 року за № 142 «Про
оформлення права власності на квартиру
АДРЕСА_1»; скасувати Свідоцтво про
право власності на нерухоме майно
(серії САА № 428794 від 31.08.2004 року,
зареєстроване в Єдиному Реєстрі прав
власності на нерухоме майно 09.09.2004
року), згідно з яким квартира АДРЕСА_1
належить на праві спільної часткової
власності ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та неповнолітньому
ОСОБА_6 в рівних частках - по 1/6 (одній
шостій) частці.

Ухвалами Самбірського міськрайонного
суду Львівської області від 12.03.2013 року
до участі в справі залучено як
співвідповідачів ОСОБА_4 - у її
інтересах та інтересах
неповнолітнього ОСОБА_6, а також як
третю особу на стороні відповідача без
самостійних вимог щодо предмета спору -
орган опіки та піклування Самбірської
районної державної адміністрації
Львівської області.

Оскаржуваним рішенням суду від 08
травня 2013 року поновлено ОСОБА_7, ОСОБА_2
строк звернення до суду з позовом до
виконавчого комітету Ралівської
сільської ради Самбірського району
Львівської області, ОСОБА_8, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_4 в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_6, 3-я особа на
стороні відповідача без самостійних
вимог щодо предмета спору орган опіки
та піклування Самбірської районної
державної адміністрації Львівської
області, про відміну рішення та
скасування свідоцтва про право
власності на нерухоме майно.

Позовну заяву ОСОБА_7, ОСОБА_2
задоволено.

Відмінено рішення Ралівської
сільської ради Самбірського району
Львівської області від 03 серпня 2004 року
за № 142 «Про оформлення права власності
на квартиру АДРЕСА_1».

Скасовано свідоцтво про право
власності на нерухоме майно (серії САА
№ 428794 від 31.08.2004 року, зареєстроване в
Єдиному Реєстрі прав власності на
нерухоме майно 09.09.2004 року), згідно з
яким квартира АДРЕСА_1, належить на
праві спільної часткової власності
ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_9,
ОСОБА_6 в рівних частках - по 1/6 (одній
шостій) частці.

Рішення оскаржила ОСОБА_4 в своїх
інтересах та інтересах
неповнолітнього ОСОБА_6. Вважає рішення
таким, що не відповідає дійсним
обставинам справи та вимогам закону.
При вирішенні спору суд не дав належної
оцінки заяві про надання дозволу на
отримання права власності на спірну
квартиру, яку подавав основний
квартиронаймач та підписували всі
члени сім'ї. На підставі цієї заяви було
видано рішення № 142 від 03 серпня 2004 року
«Про оформлення права власності на
квартиру АДРЕСА_1». На момент
приватизації квартири вона та її
малолітній син були членами основного
квартиронаймача, постійно проживали і
були прописані у спірній квартирі. Це
було встановлено судом та не
заперечувались іншими учасниками
судового процесу. Відповідно до ЗУ «Про
приватизацію державного житлового
фонду» вона мала право на приватизацію
квартири, давала згоду на її
приватизацію шляхом подання паспорта і
свідоцтва про народження сина до
сільської ради та підписувала
документи на приватизацію, я к й інші
члени сім'ї. Зазначає, що свідчення
позивачів про те, що про приватизацію
квартири їм стало відомо лише в 2012 році
є неправдивими та надуманими, і
спростовуються тим, що технічна
документація на квартиру була
замовлена в Самбірському МБТІ в 2003 році
та отримана 20 січня 2004 року. Позов був
поданий з метою позбавлення її та її
малолітнього сина житла, про що
свідчать документи, які додаються до
апеляційної скарги. Суд безпідставно
відхилив її клопотання про
витребування доказів, а також
безпідставно поновив пропущений строк
позовної давності чим порушив ст. 257 ЦК
України та припустився помилки,
позбавляючи права на житло малолітню
дитину, яка мала право на приватизацію
квартири. Просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове по суті
позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника
виконкому Ралівської сільської ради
Бандури О.І., перевіривши матеріали
справи, межі та доводи скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
слід задовольнити, виходячи з
наступного.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, а також
особи, які не брали участі у справі,
якщо суд вирішив питання про їх права
та обов'язки, мають право оскаржити в
апеляційному порядку рішення суду
першої інстанції повністю або
частково.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних прав, свобод чи
інтересів у спосіб, передбачений
законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені
законом або договором способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Частинами першою та другою ст. 303 ЦПК
України передбчено, що під час розгляду
справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Апеляційний суд
досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів (ст.
57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України
обов'язок суду під час ухвалення
рішення вирішити, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги позивача та якими доказами вони
підтверджуються; перевірити наявність
чи відсутність певних обставин за
допомогою доказів шляхом їх оцінки;
оцінити подані сторонами докази та
дійти висновку про наявність або
відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення
правовідносин сторін, які випливають
із встановлених обставин. Саме
визначення цих правовідносин дає
можливість суду остаточно визначитись,
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК
України, суд повинен сприяти
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснювати особам,
які беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджати про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяти здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом, та
встановлювати у рішенні обставини
справи (в тому числі пропущення
позовної давності), характер
правовідносин сторін, правову норму,
яка підлягає застосуванню до цих
правовідносин, навести мотиви
прийнятого рішення: встановлені судом
обставини, які мають значення для
справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх
доказів, розрахунки, з яких суд виходив
при задоволенні грошових та інших
майнових вимог.

Проте зазначеним вимогам рішення суду
першої інстанції не відповідає.

Відповідно до ст. 47 Конституції України
держава гарантує право на житло і
створює умови, за яких кожний
громадянин має змогу побудувати житло,
придбати його у власність або взяти в
оренду. Громадянам, які потребують
соціального захисту, житло надається
державою та органами місцевого
самоврядування безоплатно або за
доступну для них плату відповідно до
закону. Ніхто не може бути позбавлений
житла інакше, як на підставі закону за
рішенням суду.

Приватизація державного житлового
фонду - це відчуження, тобто безоплатна
передача або продаж із державного
житлового фонду у власність громадянам
України жилих квартир чи приміщень, що
їх вони займають, а також господарських
споруд, що до них належать. Метою
приватизації є формування ринкової
системи житлового забезпечення
громадян України, створення умов для
реалізації права громадян на вільний
вибір місця проживання та способу
задоволення своєї потреби в житлі.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду», передача займаних
квартир (будинків, кімнат у
гуртожитках) здійснюється в спільну
сумісну або часткову власність за
письмовою згодою всіх повнолітніх
членів сім'ї, які постійно мешкають у
цій квартирі (будинку, кімнаті у
гуртожитку), в тому числі тимчасово
відсутніх, за якими зберігається право
на житло, з обов'язковим визначенням
уповноваженого власника квартири
(будинку, кімнати у гуртожитку).

Судом встановлено, що предметом спору є
квартира АДРЕСА_1.

З довідки № 113 Ралівського виробничого
управління житлово-комунального
господарства вбачається, що у квартирі
АДРЕСА_1 проживають та прописані 6
чоловік, а саме: ОСОБА_8 - квартиронаймач
(з 25.01.1989 р.), ОСОБА_7 - дружина (з 24.01.1989 р.),
ОСОБА_2 - син (з 13.04.2004 р.), ОСОБА_3 - син (з
11.01.2001 р.), ОСОБА_4 - невістка (з 25.05.2004 р.)
та ОСОБА_6 - внук (з 25.05.2004 р.) (а.с. 33).

Рішенням виконавчого комітету
Ралівської сільської ради
Самбірського району Львівської
області від 03.08.2004 року за № 142 «Про
оформлення права власності на квартиру
АДРЕСА_1», на підставі ст. 8 п.п. 1, 2, 3
Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду», за
результатами розгляду заяви гром.
ОСОБА_8 про оформлення права власності
на квартиру АДРЕСА_1, вирішено оформити
право власності право власності на
квартиру АДРЕСА_1 на ім'я: ОСОБА_8 -
голова сім'ї, ОСОБА_7 - дружина, ОСОБА_2 -
син, ОСОБА_3 - син, ОСОБА_4 - невістка та
ОСОБА_6 - внук (а.с. 32).

Як вбачається з свідоцтва про право
власності на нерухоме майно, виданого
Ралівською сільською радою
Самбірського району Львівської
області від 31.08.2004 року, ОСОБА_8, ОСОБА_7,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на
праві спільної часткової власності
належить по 1/6 частці квартири АДРЕСА_1,
загальною площею 65,3 кв.м., житловою - 42,1
кв.м., на підставі рішення виконкому
Ралівської сільської ради від 03.08.2004
року за № 142.

Згідно витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно, виданого
Самбірським МБТІ, право спільної
часткової власності ОСОБА_8, ОСОБА_7,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на
квартиру АДРЕСА_1, по 1/6 частці,
зареєстровано в загальнодержавному
реєстрі об'єктів нерухомого майна під
№ 7243039 про що зроблено запис в
реєстровій книзі № 5 за № 624-27 (а.с. 36).

Поновлюючи позивачам ОСОБА_7 та ОСОБА_10
строк звернення до суду з даним позовом
та задовольняючи позов, міськрайонний
суд виходив з того, що позивачі про
обставини проведення приватизації
квартири АДРЕСА_1 дізналися лише у 2012
році, та виконавчим комітетом
Ралівської сільської ради,
Самбірського району, Львівської
області, під час проведення
приватизації зазначеної квартири,
результатом якої було винесення
рішення від 03.08.2004 року за № 142 «Про
оформлення права власності на квартиру
АДРЕСА_1», було залишено поза увагою та
не дотримано вимоги ч. 2 ст. 8 Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду», оскільки письмової
згоди всіх повнолітніх членів сім'ї,
які постійно мешкали у цій квартирі, з
обов'язковим визначенням
уповноваженого власника квартири - не
було.

Однак, повністю погодитись з таким
висновком суду першої інстанції
погодитись не можна з огляду на
наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Загальний строк позовної давності
встановлений ст. 257 ЦК України
тривалістю в три роки.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 267 ЦК
України, сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Як встановлено судом і таке не
заперечується сторонами по справі,
позивачі і відповідачі ОСОБА_7 під час
приватизації спірної квартири
проживали разом - однією сім'єю, вели
спільне господарство, всі були
прописані за цією адресою, відносини
між ними були добрими, майнових спорів
не виникало. За таких обставин у ОСОБА_8
- чоловіка позивачки та батька позивача
і відповідачів ОСОБА_8, а також у ОСОБА_3
не було підстав приховувати факт
приватизації квартири, тим більше, що
квартира приватизована на всіх членів
сім'ї. Крім того, позивачі ОСОБА_7 та
ОСОБА_2 не спростували доводів
відповідачки ОСОБА_4 про те, що вона -
ОСОБА_7 у 2005-2011 р.р. оформляла державну
субсидію на комунальні послуги,
подавала оригінали документів, в тому
числі і свідоцтво про право власності
на квартиру, а ОСОБА_2 у 2005 та 2012 роках
брав довідки у Ралівській сільраді про
прописку та склад сім'ї, оскільки в цих
роках у них з дружиною народились діти
і йому були необхідні такі довідки для
одержання державної допомоги, тому
вони добре знали про те що квартира
АДРЕСА_1 була приватизована, в тому
числі і ними.

На думку колегії, основною причиною
звернення позивачів з таким позовом
послужило розірвання шлюбу між ОСОБА_4
та ОСОБА_3, і його вимоги зводяться
виключно з метою позбавити
відповідачку ОСОБА_4 та її малолітнього
сина їх законної частки у спільному
майні.

Наведене переконує колегію суддів, що
позивачам було відомо про приватизацію
всіма ними у 2004 році спірної квартири
АДРЕСА_1, а тому суд першої інстанції
без належних на те підстав поновив
ОСОБА_7 та ОСОБА_2 строк звернення до
суду з даним позовом.

Колегія суддів, зважаючи на викладене
та те, що відповідачка ОСОБА_4 у суді
першої та апеляційної інстанцій
заявляла про застосування судом
наслідків спливу позовної давності,
вважає, що у позові ОСОБА_7 та ОСОБА_2
слід відмовити на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК
України - за спливом позовної давності.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції, як таке, що ухвалене при
неповному з'ясуванні обставин, що мають
значення для справи, з неправильним
застосуванням норм матеріального
права та порушенням норм
процесуального права, підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
- про відмову в позові.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 1 п. 2, 309
ч. 1 п.п. 1, 4, 313, 314 ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш
и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Самбірського міськрайонного
суду Львівської області від 08 травня 2013
року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким:

В позові ОСОБА_7, ОСОБА_2 до виконавчого
комітету Ралівської сільської ради
Самбірського району Львівської
області, ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_4 в інтересах неповнолітнього
ОСОБА_6, 3-я особа на стороні відповідача
без самостійних вимог щодо предмета
спору - орган опіки та піклування
Самбірської районної державної
адміністрації Львівської області, про
відміну рішення та скасування
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий:
Монастирецький Д.І.

Судді:
Мацей М.М.

Тропак О.В.