АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/3313/13Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : Кальчук А. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
Міщенко С. В. РІШЕННЯ
26 грудня 2013 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Міщенко С. В. суддів
Сіренко Ю. В. , Трюхан Г. М. при
секретарі Посипайко А.І.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського
районного суду м. Черкаси від 13
листопада 2013 року по цивільній справі
за позовом ОСОБА_6 до публічного
акціонерного товариства «Черкаське
визнання діянь протиправними та
відшкодування шкоди , -
в с т а н о в и л а :
У січні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом до ПАТ «Черкаське
визнання діянь протиправними та
відшкодування шкоди.
Свої вимоги обґрунтовував тим, що
позивач - майор міліції, який перебуває
на посаді заступника начальника
сектору ДІМ, 08 червня 2013 року,
виконуючи свої службові обов'язки, у
службових цілях скористався послугами
громадського транспорту міського
сполучення автобусом д.н. НОМЕР_1 , що
рухався за маршрутом № 4 , який
обслуговує відповідач ПАТ «Черкаське
Відповідно до п.25 ст. 11 Закону України
«Про міліцію» він має право на
безкоштовний проїзд. Тому на прохання
кондуктора вказаного маршруту
провести оплату за проїзд, ОСОБА_6 у
розгорнутому вигляді показав службове
посвідчення працівника міліції. Але
кондуктор не відреагувала на дане
посвідчення та продовжувала
некоректно звертатись до позивача,
вимагаючи або сплатити за проїзд , або
звільнити салон автобуса. ОСОБА_6 з
метою уникнення конфлікту вимушений
був сплатити кошти за квиток в розмірі
12 червня 2013 року позивач звернувся із
письмовою заявою про проведення
службової перевірки за фактом, що
стався 08 червня 2013 року на ім'я
директора ПАТ «Черкаське
отримав відмову у прийнятті заяви.
Після чого звернувся до суду з даним
позовом , яким просив :1) визнати
протиправними діяння відповідача ПАТ
«Черкаське автотранспортне
реалізації права на безоплатний проїзд
та відмові у наданні інформації , 2)
стягнути з відповідача на користь
ОСОБА_6 2 грн. 50 коп. у рахунок
відшкодування матеріальної шкоди,
стягнутої за проїзд 08.06.2013 р. у автобусі
місцевого сполученні №4, д.н. НОМЕР_1.
Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 13 листопада 2013 року у
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, ОСОБА_6 подав апеляційну
скаргу, обґрунтовуючи яку, зазначав, що
судом в не повній мірі з'ясовано
обставини, які мають значення для
справи. Зокрема апелянт вважає, що суд
необґрунтовано дійшов висновку, що
саме власник транспортного засобу має
приймати рішення про безоплатне
перевезення пасажирів, оскільки така
мотивація суперечить ст.68 Конституції
України, ст.11 Закону України «Про
міліцію» та ст.37 Закону України «Про
автомобільний транспорт».

Крім того, на думку апелянта, районний
суд при ухваленні рішення мав
керуватися виключно нормами чинного
законодавства України ,якими
передбачено право працівника міліції
на безоплатний проїзд в громадському
транспорті, а не посилатись на ту
обставину, що через не укладення
державними замовниками договорів
(контрактів) відповідач на власний
розсуд визначає категорію пільгових
перевезень.

Посилаючись на вказані порушення норм
матеріального та процесуального права,
ОСОБА_6 просив суд скасувати рішення
Соснівського районного суду м. Черкаси
від 13 листопада 2013 року та ухвалити
нове, яким задовольнити позовні вимоги
в повному обсязі.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог
заявлених в суді першої інстанції,
приходить до висновку , що апеляційна
скарга підлягає до часткового
задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Оскаржуване рішення зазначеним
вимогам повністю не відповідає.

З наданих сторонами доказів
вбачається, що позивач ОСОБА_6
перебуває на службі в міліції має
спеціальне звання майор міліції та
обіймає посаду заступника начальника
сектору дільничих інспекторів міліції
/а.с.3/ .

Відповідно до п.п.6.1. ,6.8.-6.9. «Положення
про службу дільничних інспекторів
міліції в системі Міністерства
внутрішніх справ України» ,
затвердженого Наказом МВС України від
11.11.2010 року N 550 начальники відділів
(секторів) дільничних інспекторів
міліції міськрайорганів внутрішніх
справ здійснюють керівництво
дільничними (старшими) інспекторами
міліції, їх помічниками, інспекторами
(старшими) по роботі з населенням та
громадськими формуваннями,
спрямовують і координують їх
діяльність щодо проведення
профілактичної роботи на
адміністративних дільницях. Щомісяця
перевіряють наявність та ведення
дільничними (старшими) інспекторами
міліції службової документації, яка
зберігається в їхньому службовому
приміщенні, дотримання ними
санітарного порядку й пожежної
безпеки на робочому місті з
відображенням результатів перевірки
в Паспорті дільниці . Надають
допомогу дільничним інспекторам
міліції з питань профілактичної
роботи, підбору громадських
помічників дільничних інспекторів
міліції, підготовки матеріалів для
проведення звітів перед населенням
адміністративної дільниці.

08 червня 2013 року позивач перебував на
добовому чергуванні /а.с.37-38/ , тобто був
при виконанні службових обов'язків. У
зв'язку з необхідністю виконання
покладених на нього обов'язків -
перевірки дільничого пункту міліції в
с.Червона Слобода, Черкаського району,
ОСОБА_6 , будучи в форменому одязі і з
табельною зброєю , скористався
послугами громадського транспорту -
маршрутним автобусом д.н.з. НОМЕР_1 , що
належить відповідачу ПАТ «Черкаське
автотранспортне підприємство 17127»,
який обслуговує маршрут №4 в режимі
регулярних пасажирських перевезень та
рухався в напрямку с.Червона Слобода.

Зайшовши в даний автобус , ОСОБА_6
пред'явив кондуктору службове
посвідчення з метою реалізації його
права на безоплатний проїзд в
громадському транспорті , яке
передбачене п.25, ч.1 ст.11 Закону України
«Про міліцію». Але отримав відмову в
реалізації даного права з боку
працівника ПАТ «Черкаське
автотранспортне підприємство 17127» -
кондуктора ОСОБА_7 та , оскільки мав
нагальну службову необхідність
дістатися по місцю призначення, і з
метою уникнення можливого загострення
ситуації ,- ОСОБА_6 сплатив 2грн. 50коп. за
квиток на проїзд в громадському
транспорті за вказаним маршрутом.

Встановивши ці обставини, суд першої
інстанції , відмовляючи в задоволенні
позову ОСОБА_6 в частині визнання
протиправними діянь відповідача
публічного акціонерного товариства
«Черкаське автотранспортне
підприємство 17127» у відмові в
реалізації права позивача на
безоплатний проїзд та в частині
відмови в стягненні 2грн. 50коп.,
сплачених за проїзд, - послався на норму
ч.4 ст.37 Закону України «Про
автомобільний транспорт», якою
передбачено , що види та обсяги
пільгових перевезень установлюються
замовленням, у якому визначається
порядок компенсації автомобільним
перевізникам, які здійснюють
перевезення пасажирів на маршрутах
загального користування, збитків від
цих перевезень. Та оскільки такого
державного замовлення відповідач не
отримував, за надання пільг по
перевезенню працівників міліції ПАТ
«Черкаське автотранспортне
підприємство 17127» відповідного
відшкодування не здійснювалося , суд
дійшов до висновку, що в цій частині
відповідач , відмовивши позивачу в
безоплатному проїзді в громадському
транспорті, прав позивача не
порушило.

Та такі висновки суду є помилковими,
оскільки суперечать нормам
спеціального закону України «Про
міліцію», що регулює дані
правовідносини. На який хоч і послався
суд першої інстанції, але не врахував ,
що згідно вимог п.25 ч.1 ст.11 Закону
України «Про міліцію» міліції для
виконання покладених на неї обов'язків
надається право, ( а не пільга),
користуватися безплатно всіма видами
громадського транспорту міського,
приміського і місцевого сполучення
(крім таксі), а також попутним
транспортом. І , що при цьому наявність
даного права Законом не ставиться в
залежність від укладення чи не
укладення відповідних договорів з
суб'єктами господарювання, що
здійснюють діяльність по наданню
послуг з перевезення пасажирів в
громадському транспорті , чи від
здійснення або не здійснення проплати
за такі перевезення.

Відповідно до п.1.2. «Правил поведінки
та професійної етики осіб рядового та
начальницького складу органів
внутрішніх справ України» ,
затвердженого наказом МВС України від
22.02.2012 № 155, Зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 25 квітня
2012 р. за № 628/20941 працівникові
необхідно: починати службове
спілкування з привітання (прикласти
руку до головного убору, перебуваючи у
форменому одязі), утримуючись від
рукостискання; представитися, назвати
посаду, спеціальне звання, прізвище,
коротко повідомити мету і причину
звернення, на прохання громадянина
пред'явити службове посвідчення.

Отже, враховуючи, що позивач ОСОБА_6 є
працівником міліції, 08 червня 2013 року
перебував на добовому чергуванні у
форменому одязі і з табельною зброєю ,
та з метою виконання покладених на
нього обов'язків скористався послугами
ПАТ «Черкаське автотранспортне
підприємство 17127» по перевезенню в
громадському транспорті на
автобусному маршруті №4 , який рухався
в попутному напрямку , представившись і
пред'явивши при цьому службове
посвідчення кондуктору даного
автобусного маршруту ,- він мав право
на здійснення безплатного проїзду
цим маршрутом під час виконання
службових обов'язків , а у працівників
ПАТ «Черкаське автотранспортне
підприємство 17127» не було підстав для
відмови в реалізації такого права .

У зв'язку з чим дії відповідача по
відмові в перевезенні майора міліції
ОСОБА_6 08 червня 2013 року зазначеним
маршрутом - є протиправними, оскільки
суперечать нормам п.25 ч.1 ст.11 Закону
України «Про міліцію». А заперечення
проти його вимог з посиланням на
відсутність фінансування з бюджету на
перевезення пасажирів, які мають
відповідні пільги та на ту обставину,
що позивач з метою можливості
реалізації його права на безоплатний
проїзд як працівника міліції , мав
доповісти водію автобуса про мету
поїздки та здійснити відповідний запис
в маршрутний лист про службову
необхідність скористатися цим правом,
але не зробив цього ( про що вказала
представник відповідача в судовому
засіданні) - є безпідставними та такими,
що не ґрунтуються на Законі.

Відповідно , оскільки позивач мав право
на безоплатний проїзд, але на вимогу
кондуктора ПАТ «Черкаське
автотранспортне підприємство 17127»
вимушений був оплатити вартість
проїзду в сумі 2грн. 50коп., то дані кошти
підлягають поверненню позивачу як
безпідставно стягнуті відповідачем.

Відповідно до ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: 1) неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; 2) недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими; 3)
невідповідність висновків суду
обставинам справи; 4) порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Тому у частині відмови в позові про
визнання протиправними діянь
відповідача публічного акціонерного
товариства «Черкаське автотранспортне
підприємство 17127» у відмові в
реалізації права позивача на
безоплатний проїзд 08 червня 2013 року та
в частині відмови в стягненні 2грн.
50коп., сплачених ним за проїзд , рішення
суду першої інстанції належить
скасувати , ухваливши в цій частині
нове рішення про задоволення даних
позовних вимог.

Ч.1 ст.60 ЦПК України передбачає, що кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Позивач не надав суду доказів на
підтвердження його вимоги про
допущення з боку відповідача порушення
його права на надання інформації ,
оскільки не підтвердив належними
доказами сам факт звернення з запитом
на надання інформації. У зв'язку з чим
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
відсутність підстав для задоволення
вимог позивача в цій частині. Тому в
решті рішення суду першої інстанції
належить залишити без змін.

Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено
рішення, звільнено від оплати судових
витрат, з другої сторони стягуються
судові витрати на користь осіб, що їх
понесли, пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимог. Якщо обидві
сторони звільнені від оплати судових
витрат, вони компенсуються за рахунок
держави у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.

Якщо позивача, на користь якого
ухвалено рішення, звільнено від сплати
судового збору, він стягується з
відповідача в дохід держави
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимог.

Тому, враховуючи , що позов ОСОБА_6 в
частині стягнення коштів з відповідача
підлягає до задоволення , то з ПАТ
«Черкаське автотранспортне
підприємство 17127» , відповідно до вимог
п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про
судовий збір» , належить стягнути на
користь держави 229грн. 40коп. судового
збору від сплати якого був звільнений
позивач судом першої інстанції, та на
користь ОСОБА_6 114грн. 70коп., сплаченого
ним судового збору при подачі
апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів , -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення
Соснівського районного суду м. Черкаси
від 13 листопада 2013 - задовольнити
частково .

Рішення Соснівського районного суду м.
Черкаси від 13 листопада 2013 року -
змінити.

У частині відмови в позові про визнання
протиправними діянь відповідача
публічного акціонерного товариства
«Черкаське автотранспортне
підприємство 17127» у відмові в
реалізації права позивача на
безоплатний проїзд та в частині
відмови в стягненні 2грн. 50коп.,
сплачених за проїзд - скасувати ,
ухвалити в цій частині нове рішення.

Визнати протиправною відмову
відповідача публічного акціонерного
товариства «Черкаське автотранспортне
підприємство 17127» в реалізації права
позивача ОСОБА_6 на безоплатний проїзд
08 червня 2013 року.

Стягнути з публічного акціонерного
товариства «Черкаське автотранспортне
підприємство 17127» на користь ОСОБА_6
2грн. 50коп.

Стягнути з відповідача публічного
акціонерного товариства «Черкаське
автотранспортне підприємство 17127» на
користь держави 229грн. 40коп. судового
збору від сплати якого був звільнений
позивач судом першої інстанції, та на
користь ОСОБА_6 114грн. 70коп., сплаченого
ним судового збору при подачі
апеляційної скарги.

У решті рішення Соснівського районного
суду м. Черкаси від 13 листопада 2013 року -
залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
однак може бути оскаржена в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :