Справа №333/9486/13ц
Провадження 2/333/3882/13
У Х В А Л А

Іменем України

09 грудня 2013 року
м.
Запоріжжя

Суддя Комунарського районного суду м.
Запоріжжя Дмитрієва М.М., розглянувши
заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті
особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Приватний
нотаріус Запорізького міського округу
ОСОБА_6, про визнання довіреності та
договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Комунарського районного
суду м. Запоріжжя знаходиться цивільна
справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
Приватний нотаріус Запорізького
міського округу ОСОБА_6, про визнання
довіреності та договору недійсним.

09.12.2013 року ухвалою суду провадження у
справі відкрито.

Разом з позовною заявою до
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя надійшла заява ОСОБА_1 про
забезпечення позову, шляхом накладення
арешту на квартиру АДРЕСА_1, яка
належить на праві приватної власності
ОСОБА_7, податковий номер № 8.

Суд розглядає заяву про забезпечення
позову за правилами ст. 153 ЦПК України
без повідомлення відповідача та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Суддя, розглянувши заяву про
забезпечення позову, дійшов наступного
висновку.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України,
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи після
відкриття провадження, якщо невжиття
заходів забезпечення може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду.

У заяві про забезпечення позову
повинно бути зазначено: причини, у
зв'язку з якими потрібно забезпечити
позов, вид забезпечення позову, який
належить застосувати, з обґрунтуванням
його необхідності, інші відомості,
потрібні для забезпечення позову.

Також вид забезпечення позову має бути
співмірним із заявленими позивачем
вимогами. Ці обставини є істотними і
необхідними для забезпечення позову,
але в заяві вони відсутні, як і будь-які
докази необхідності забезпечення
позову, що унеможливлює накладення
арешту на зазначене майно.

У змісті ч.1 ст. 152 ЦПК України
вбачається, що накладення арешту на
майно відповідача допускається лише
за умови, що майно належить
відповідачу, та є необхідність саме у
цьому виді забезпечення позову.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про
практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» зазначено, що
вирішуючи питання про забезпечення
позову, суд має брати до уваги інтереси
не тільки позивача, а й інших осіб,
права яких можуть бути порушені у
зв'язку із застосуванням відповідних
заходів.

Як вбачається із матеріалів справи, між
сторонами виник спір з приводу
визнання довіреності та договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1
недійсним.

Позивач не надав будь-яких відомостей
про майно, на яке він просить накласти
забезпечення позову.

Крім того, будь-яких позовних вимог
стосовно належної відповідачу
квартири АДРЕСА_1 позивач не заявляв.

Зважаючи, що предметом оскарження є
довіреність та договір купівлі
продажу, суд вважає за необхідне
відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1
про забезпечення позову, шляхом
накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1,
яка належить на праві приватної
власності ОСОБА_7, податковий номер №
8.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст.151-153, 208-210 ЦПК України,
суддя,

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви про забезпечення
позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Приватний
нотаріус Запорізького міського округу
ОСОБА_6, про визнання довіреності та
договору недійсним - відмовити.

Копію цієї ухвали направити заявнику.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п`яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя
М.М.
Дмитрієва