Справа №784/4719/13 11.12.2013 11.12.2013 11.12.2013
Провадження № 22ц/784/3718/13
Головуючий у першій інстанції Кокорєв
В.В. Категорія 27 Доповідач в
апеляційній інстанції Довжук Т.С.
РІШЕННЯ

Іменем України

11 грудня 2013 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого - Галущенка О.І.,

суддів: Коломієць В.В., Довжук Т.С.,

при секретарі судового засідання
Богатирьовій В.А.,

за участю представника позивачки
ОСОБА_3,

третьої особи
ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу представника ОСОБА_5
- ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 15 жовтня 2013 року по
справі за позовом

ОСОБА_5

до

публічного акціонерного товариства
«Укрсоцбанк»

(далі - ПАТ «Укрсоцбанк»),

третя особа, що не заявляє самостійних
вимог на предмет спору - ОСОБА_4

про визнання недійсним договору
іпотеки та припинення чинності
заборони,

ВСТАНОВИЛА:

16 липня 2013 року ОСОБА_5 звернулась до
суду з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» про
визнання недійсним договору іпотеки
нежитлового приміщення будинку
АДРЕСА_1 у м. Миколаєві, загальною
площею 44,6 кв.м. та припинення чинності
заборони відчуження предмету іпотеки.

Позивачка зазначала, що 08 лютого 2008
року між акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку «Укрсоцбанк»,
правонаступником якого є ПАТ
«Укрсоцбанк», та ОСОБА_4 було укладено
кредитний договір № 640/622-К62 про надання
останньому споживчого кредиту у
розмірі 56 800 доларів США із кінцевим
строком повернення до 07 лютого 2018 року.
В забезпечення виконання зобов'язань
по кредитному договору того ж числа,
між відповідачем та нею було укладено
договір іпотеки нежитлового
приміщення будинку АДРЕСА_1 у м.
Миколаєві, загальною площею 44,6 кв. м., що
належить останній на праві власності
згідно рішення Заводського районного
суду м. Миколаєва від 14 грудня 2007 року.

Ухвалою Заводського районного суду м.
Миколаєва від 07 травня 2008 року
вищезазначене рішення суду було
скасовано та остаточним рішенням
Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 11 січня 2010 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Миколаївської
області від 06 травня 2010 року, у
задоволенні її позову про визнання
права власності на самочинно збудоване
нерухомо майно (спірне нежитлове
приміщення) відмовлено.

Посилаючись на те, на момент укладання
іпотечного договору у неї не виникло
право власності на предмет іпотеки, а
існуючи на той час документи були
оформлені з порушенням закону, просила
позов задовольнити.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 15 жовтня 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_5 просить рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення про
задоволення позову в повному обсязі. На
думку апелянта, рішення суду є
незаконним, необґрунтованим та
ухваленим з порушенням норм
матеріального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника позивачки та третьої
особи, дослідивши надані докази та
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення місцевого
суду в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачкою не доведено обставин, які б
могли бути підставою для визнання
договору іпотеки недійсним.

Між тим, з таким висновком суду не можна
погодитись, оскільки вони не
відповідають дійсним обставинам
справи і вимогам матеріального права,
що відповідно до п. п. 3, 4 ст. 309 ЦПК
України є підставою для скасування
оспорюємого рішення і ухвалення нового
рішення.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» (далі - Закон)
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

За правилами ч. 1 ст. 5 Закону предметом
іпотеки можуть бути один або декілька
об'єктів нерухомого майна за умов, що це
майно належить іпотекодавцю на праві
власності або на праві господарського
відання, якщо іпотекодавцем є державне
або комунальне підприємство, установа
чи організація.

Статтею 583 ЦК України також
передбачено, що заставодавцем
(іпотекодавцем) можуть бути власник
речі або особа, якій належить майнове
право, а також особа, якій власник речі
або особа, якій належить майнове право,
передали річ або майнове право з правом
їх застави.

Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України право
власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не впливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Отже, зміст зазначених норм права
свідчить про те, що передати в іпотеку
нерухоме майно має право лише його
власник або особа, яка володіє майном
на законній правовій підставі, і за
цією умовою стягнення може бути
звернуто на іпотечне майно і у разі
переходу права власності до іншої
особи.

З матеріалів справи вбачається та
судом першої інстанції встановлено, що
08 лютого 2008 року між
акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку «Укрсоцбанк»,
правонаступником якого є ПАТ
«Укрсоцбанк», та ОСОБА_4 було укладено
кредитний договір № 640/622-К62 про надання
останньому споживчого кредиту у
розмірі 56 800 доларів США із кінцевим
строком повернення до 07 лютого 2018 року.

В забезпечення виконання зобов'язань
по кредитному договору того ж числа,
між відповідачем та позивачкою було
укладено договір іпотеки, за яким
ОСОБА_5 передала в іпотеку нежитлове
приміщення будинку АДРЕСА_1 у м.
Миколаєві, загальною площею 44,6 кв. м., що
належало останній на праві власності
згідно рішення Заводського районного
суду м. Миколаєва від 14 грудня 2007 року
(а.с. 7).

У зв'язку з посвідченням договору
іпотеки приватним нотаріусом
Миколаївського міського
нотаріального округу, було накладено
заборона відчуження вказаного
нежитлового приміщення та
зареєстровано в реєстрі за № 220/2.

Ухвалою Заводського районного суду м.
Миколаєва від 07 травня 2008 року
вищезазначене рішення цього суду від 14
грудня 2007 року за заявою ЖБК «Україна»
скасовано за нововиявленими
обставинами (а.с. 8), а 11 січня 2010 року
рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва в задоволенні позову ОСОБА_5
про визнання права власності на
самочинно збудоване нерухоме майно
відмовлено (а.с. 10). Вказане рішення суду
залишено без змін ухвалою апеляційного
суду Миколаївської області від 06
травня 2010 року (а.с. 13).

Отже, ОСОБА_5 на момент передачі
нежитлового приміщення будинку
АДРЕСА_1 у м. Миколаєві вважається
такою, що не була його власником.

Така правова позиція підтримана Вищим
спеціалізованим судом України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в ухвалі від 14 травня 2012 року
(справа № 6-29468).

Таким чином, зі скасуванням рішення
суду втрачаються ті правові наслідки,
які з нього випливають. Позивачкою було
передано в іпотеку майно, яке не
належало їй на праві власності, а тому
її позов є обґрунтованим та підлягає
задоволенню.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5
- ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 15 жовтня 2013 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_5 задовольнити.

Визнати недійсним договір іпотеки
нежитлового приміщення, загальною
площею 44,6 кв.м., розташованому в будинку
АДРЕСА_1 у місті Миколаєві, укладений 08
лютого 2008 року між
акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку «Укрсоцбанк»,
правонаступником якого є ПАТ
«Укрсоцбанк», та ОСОБА_5, посвідчений 08
лютого 2008 року приватним нотаріусом
Миколаївського міського нотаріального
округу ОСОБА_8 за № 219.

Зняти заборону відчуження нерухомого
майна предмету іпотеки,
зареєстрованого в нотаріальному
реєстрі за № 220/2 від 08 лютого 2008 року, з
Єдиного державного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржене до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді