АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2013 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Литвинюк І. М.

суддів: Владичана А.І., Міцнея В.Ф.

секретаря: Лисак О.А.

за участю: представника заявника -
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за скаргою
ОСОБА_2 про визнання дій державного
виконавця неправомірними та
скасування постанови старшого
державного виконавця Садгірського
відділу державної виконавчої служби
Чернівецького міського управління
юстиції Скальського А.І. від 14 серпня 2013
року про призначення експерта, за
апеляційною скаргою Садгірського
відділу державної виконавчої служби
Чернівецького міського управління
юстиції на ухвалу Садгірського
районного суду м. Чернівці від 09 жовтня
2013 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернулася до суду зі скаргою
про визнання дій державного виконавця
неправомірними та скасування
постанови старшого державного
виконавця Садгірського ВДВС
Скальського А.І. від 14 серпня 2013 року
про призначення експерта.

Вказувала на те, що при винесенні
постанови про призначення експерта
державним виконавцем не враховано те,
що в даному виконавчому провадженні
наявне звернення стягнення на предмет
іпотеки за відсутності відповідного
судового рішення, тому оскаржувана
постанова не ґрунтується на законі та
є неправомірною. Відповідно до ч. 8 ст. 54
Закону України «Про виконавче
провадження» примусове звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється державним виконавцем з
урахуванням положень Закону України
«Про іпотеку», що не було враховано
виконавцем при винесенні постанови від
14 серпня 2013 року про призначення
експерта.

Ухвалою Садгірського районного суду м.
Чернівці від 09 жовтня 2013

________________________________________________________________________
________________________________________________________

№22-1597/13 Головуючий у 1 інстанції:
Мілінчук С.В.

Категорія: 79
Доповідач: Литвинюк
І.М.

року скаргу задоволено частково.

Визнано неправомірними дії старшого
державного виконавця Садгірського
ВДВС Чернівецького МУЮ Скальського А.І.
щодо ухвалення постанови від 14 серпня
2013 року про призначення експерта для
визначення початкової вартості
арештованого майна.

Скасовано постанову ВП №36786382 від 14
серпня 2013 року старшого державного
виконавця Садгірського ВДВС
Чернівецького МУЮ Скальського А.І. про
призначення експерта.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

На ухвалу Садгірського районного суду
м. Чернівці від 08 жовтня 2013 року
Садгірський ВДВС Чернівецького
міського управління юстиції подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати ухвалу суду та постановити
нову ухвалу, якою в задоволенні скарги
відмовити.

Апелянт вважає, що зазначена ухвала є
необґрунтованою та такою, що підлягає
скасуванню у зв»язку з неправильним
застосуванням судом норм
матеріального та процесуального права.

Посилається на те, що іпотечне майно
було описане й арештоване в рамках
виконавчого провадження щодо
стягнення заборгованості на користь
ПАТ «Ерсте Банк», правонаступником
якого є ПАТ «Фідокомбанк», що виступає
іпотекодержателем, а закон допускає
звернення стягнення на іпотечне майно
за виконавчим документом для
задоволення вимог іпотекодержателя, а
тому дії державного виконавця при
винесенні постанови про призначення
експерта є законними.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді, пояснення представника
заявника, перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню, виходячи з
наступного.

Задовольняючи частково скаргу, суд
першої інстанції виходив з того, що
державним виконавцем при винесенні
постанови про призначення експерта не
враховано те, що в даному виконавчому
провадженні наявне звернення
стягнення на предмет іпотеки за
відсутності відповідного судового
рішення, тому його постанова на законі
не ґрунтується, та є неправомірною,
тому що стягнення не предмет іпотеки
здійснюється державним виконавцем з
урахуванням положень Закону України
«Про іпотеку».

З таким висновком суду першої
інстанції погоджується колегія суддів.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що між ВАТ «ЕРСТЕ Банк» та
ОСОБА_2 укладено іпотечний договір №
014/581/2/16278 від 28 травня 2008 року. Предметом
іпотеки є нерухоме майно, а саме
садовий будинок по АДРЕСА_1.

Постановою старшого державного
виконавця Садгірського ВДВС
Чернівецького МУЮ Скальського А.І. від
14 серпня 2013 року було призначено
експерта для участі у виконавчому
провадженні.

Відповідно до вимог ст. 54 Закону
України «Про виконавче провадження»
(далі - Закону) звернення стягнення на
заставлене майно в порядку примусового
виконання допускається за виконавчими
документами для задоволення вимог
стягувача-заставодержателя.
Реалізація заставленого майна
здійснюється в порядку, встановленому
цим Законом. Примусове звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється державним виконавцем з
урахуванням положень Закону України
"Про іпотеку".

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 33 Закону
України «Про іпотеку» у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 52 Закону звернення
стягнення на майно боржника полягає в
його арешті, вилученні та примусовій
реалізації. Стягнення за виконавчими
документами звертається в першу чергу
на кошти боржника у гривнях та
іноземній валюті, інші цінності.

Так, у рамках здійснення виконавчого
провадження державний виконавець
повинен направити відповідні запити,
за якими слід перевірити майновий стан
боржника з метою виявлення грошових
коштів та рухомого майна.

Частиною 5 ст. 52 Закону передбачено, що у
разі відсутності у боржника коштів та
інших цінностей, достатніх для
задоволення вимог стягувача, стягнення
звертається також на належне боржнику
інше майно, за винятком майна, на яке
згідно з Законом не може бути накладено
стягнення.

Відповідно до ст. 63 Закону звернення
стягнення на будинок, квартиру,
земельну ділянку, інше нерухоме майно
фізичної особи проводиться у разі
відсутності у боржника достатніх
коштів та рухомого майна.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку, що при винесенні
оскаржуваної постанови та зверненні
стягнення на предмет іпотеки державним
виконавцем не враховано положення ч. 8
ст. 54 Закону України «Про виконавче
провадження» та ст. 33 Закону України
«Про іпотеку», визнав дії державного
виконавця неправомірними та скасував
постанову від 14 серпня 2013 року про
призначення експерта.

Щодо стягнення судового збору за
подачу скарги на дії державного
виконавця, то відповідно до ст. 388 ЦПК
України судові витрати, пов»язані з
розглядом скарги, покладаються судом
на заявника, якщо було постановлено
рішення про відмову в задоволенні його
скарги, або на відділ державної
виконавчої служби, якщо було
постановлено ухвалу про задоволення
скарги заявника.

Згідно п. 14 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про судову практику оскарження
рішень, дій бездіяльності державних
виконавців, інших посадових осіб
державної виконавчої служби під час
виконання судових рішень у цивільних
справах» при вирішенні питання про
оплату судового збору при поданні
скарг зазначеної категорії суди
керуються роз'ясненнями, що містяться у
пунктах 3, 22 постанови пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду судами скарг на рішення, дії
або бездіяльність органів і посадових
осіб державної виконавчої служби та
звернень учасників виконавчого
провадження»: скарги мають відповідати
загальним вимогам щодо форми та змісту
позовної заяви, передбаченим
положенням ЦПК. У разі відсутності
спеціальної норми щодо вирішення
певних питань, які виникають при
розгляді скарг на рішення, дії або
бездіяльність посадових осіб
державної виконавчої служби до скарг
учасників виконавчого провадження,
застосовуються положення ЦПК, якими
врегульовані аналогічні питання.
Скарги на рішення, дії або
бездіяльність посадових осіб
державної виконавчої служби
оплачуються судовим збором відповідно
до Декрету Кабінету Міністрів України
від 21.01.1993 р. № 7-93 «Про державне мито».

Відповідно до підпункту «б» пункту 1
частини третьої Декрету Кабінету
Міністрів України «Про державне мито»
із скарг на неправомірні дії органів
державного управління і службових
осіб, що обмежують права громадян,
судовий збір оплачувався у розмірі 0,2
неоподаткованих мінімумів доходу
громадян.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
постановив ухвалу з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому відповідно
до правил п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України
апеляційну скаргу слід відхилити, а
ухвалу залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Садгірського
відділу державної виконавчої служби
Чернівецького міського управління
юстиції відхилити.

Ухвалу Садгірського районного суду м.
Чернівці від 09 жовтня 2013 року

залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте може
бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: