У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2013 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

Черненко В.А.,
Лесько А.О.,
Червинської М.Є.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, відділ
реєстрації актів цивільного стану
Жовтневого районного управління
юстиції у м. Харкові, про визнання шлюбу
недійсним за касаційною скаргою ОСОБА_4
на рішення апеляційного суду
Харківської області від 29 жовтня 2013
року, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 1997 року ОСОБА_7 звернулась до
суду з указаним позовом, в якому
просила визнати недійсним шлюб,
зареєстрований 14 квітня 1979 року, між
ОСОБА_8 та ОСОБА_9.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що
15 червня 1941 року вона зареєструвала
шлюб із ОСОБА_8, від якого є четверо
дітей: ОСОБА_10, який народився
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, який народився
ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_11, яка народилася
ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_12, яка народилася
ІНФОРМАЦІЯ_4. Оскільки документи, у тому
числі і свідоцтво про реєстрацію шлюбу,
були втрачені, рішенням народного суду
Нововодолазького району Харківської
області у 1974 році встановлено факт
реєстрації шлюбу. На підставі
вказаного рішення, 10 квітня 1974 року у
Нововодолазькому відділі РАЦС
Харківської області було отримане
поновлене свідоцтво про шлюб серії
НОМЕР_1, про що зроблено актовий запис №
14. ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року. У
січні 1997 року їй стало відомо, що ОСОБА_8
у 1979 році, не розриваючи шлюбу із нею,
уклав шлюб із ОСОБА_9

Рішенням Жовтневого районного суду
міста Харкова від 5 березня 1998 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 28 квітня 1998 року, позов ОСОБА_7
задоволено. Шлюб, укладений 14 квітня 1979
року між ОСОБА_8 та ОСОБА_9, визнано
недійсним.

ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року, а
ІНФОРМАЦІЯ_6 року померла ОСОБА_7

У лютому 2005 року ОСОБА_6 звернувся до
суду із заявою про перегляд рішення
суду за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.
Харкова від 14 квітня 2005 року
вказане рішення суду першої інстанції
скасовано у зв'язку з нововиявленими
обставинами.

Ухвалою цього ж суду від 21 серпня 2007
року до участі у справі притягнуто
ОСОБА_4, як правонаступника ОСОБА_7,
ухвалою від 14 вересня 2007 року - ОСОБА_5,
як правонаступника ОСОБА_9, а
ОСОБА_6 у якості третьої особи без
самостійних вимог.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Харкова від 14 вересня 2007 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 8 листопада 2007 року, позов ОСОБА_4
задоволено.

Визнано шлюб, зареєстрований 14 квітня
1979 року у відділі реєстрації актів
цивільного стану Жовтневого
управління юстиції у м. Харкові, між
ОСОБА_8 та ОСОБА_9, актовий запис № 192,
недійсним з часу його укладення

Ухвалою Верховного Суду України від 15
червня 2011 року рішення Жовтневого
районного суду м. Харкова від 14 вересня
2007 року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 8 листопада 2007
року скасовано, справу передано на
новий розгляд.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Харкова від 16 квітня 2013 року
позов ОСОБА_4 задоволено.

Шлюб, зареєстрований 14 квітня 1979 року у
відділі реєстрації актів цивільного
стану Жовтневого районного управління
юстиції в м. Харкові між ОСОБА_8 та
ОСОБА_9, актовий запис № 192, визнано
недійсним з часу його укладення.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 29 жовтня
2013 року рішення суду першої інстанції
скасовано, ухвалено нове рішення, яким
у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування апеляційним судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить рішення
апеляційного суду скасувати, рішення
суду першої інстанції залишити в силі.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, законність
та обґрунтованість рішення
апеляційного суду в межах касаційного
оскарження, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції та ухвалюючи
нове рішення про відмову у задоволенні
позову, правильно встановив характер
спірних правовідносин сторін у справі
та застосував норми матеріального
права, які регулюють ці правовідносини,
вирішив спір з урахуванням конкретних
обставин справи з дотриманням норм
процесуального права.

Доводи касаційної скарги та зміст
оскаржуваного рішення апеляційного
суду не дають підстав для висновку про
те, що судом при розгляді справи були
допущені порушення норм матеріального
чи процесуального права, які
відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є
підставами для скасування судового
рішення.

Ураховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає за необхідне касаційну
скаргу відхилити.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської
області від 29 жовтня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.А. Черненко

А.О. Лесько

М.Є. Червинська