Головуючий суду 1 інстанції - Васильєва
Доповідач - Стахова Н.В.
Справа № 435/2681/13-ц
Провадження № 22ц/782/4660/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2013 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області
у складі :

Головуючого: Стахової Н.В.

суддів: Кострицького В.В.,
Бережної С.В.

при секретарі : Щуровій О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську цивільну
справу за апеляційними скаргами
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та Луганського міського
управління ГУМВС України в Луганській
області,

на рішення Жовтневого районного суду
міста Луганська від 17 жовтня 2013 року

по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
Головного управління УМВС України в
Луганській області, Луганського
міського управління ГУМВС України в
Луганській області, Головного
управління Державної казначейської
служби України в Луганській області
про стягнення матеріальної та
моральної шкоди, спричиненої злочином,
третя особа ОСОБА_7,-

ВСТАНОВИЛА :

У березні 2013 року позивачі ОСОБА_3,
ОСОБА_4 звернулися до суду із
зазначеним позовом, який уточнили під
час судового розгляду та просили
стягнути у солідарному порядку з
відповідачів Головного Управління
ГУМВС України в Луганській області,
Луганського міського управління ГУМВС
України в Луганській області,
Головного управління Державної
Казначейської служби України в рахунок
відшкодування моральної шкоди 100000 грн.
та 50000 відповідно. Також позивач ОСОБА_3
просив стягнути з відповідачів в
рахунок відшкодування матеріальної
шкоди 13715 грн.06 коп., яких він зазнав у
зв'язку з тривалим лікуванням. Свої
вимоги обґрунтували тим, що вироком
Жовтневого районного суду міста
Луганська від 21 січня 2013 року ОСОБА_7
був визнаний винним в скоєнні злочину,
передбаченого ст. 128 КК України за
фактом спричинення тілесних ушкоджень
ОСОБА_3 Внаслідок протиправних дій
працівника міліції позивач ОСОБА_3
отримав третю групу інвалідності, а
також зазнав моральних та фізичних
страждань у зв'язку з ушкодженням
здоров»я. ОСОБА_4, в обґрунтування
позову посилалася на те, що у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо її
рідного сина, зазнала сильного стресу,
сталося погіршення стану її здоров»я,
порушилися її життєві зв'язку, бо вона
вимушена доглядати за своїм хворим
сином.

Рішенням Жовтневого районного суду
міста Луганська від 17 жовтня 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_3 було задоволено
частково. Стягнуто з Луганського
міського управління ГУМВС України в
Луганській області на користь ОСОБА_3
в рахунок відшкодування моральної
шкоди 5000 грн. В решті позовних вимог
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було відмовлено за
необґрунтованістю. Стягнуто з
Луганського міського управління
ГУМВС України в Луганській області на
користь держави судові витрати у
розмірі 114 грн.70 коп.

В апеляційній скарзі апелянти ОСОБА_3
та ОСОБА_4 в особі свого представника
ОСОБА_8, посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просять скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити по справі нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі.

Апелянт Луганське міське управління
ГУМВС України в Луганській області, не
погоджуючись із рішенням суду першої
інстанції, просить його скасувати та
ухвалити по справі нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову у
повному обсязі, посилаючись на
порушення судом норм матеріального
права.

Судова колегія, заслухавши суддю
- доповідача, пояснення осіб, що беруть
участь у справі, перевіривши матеріали
справи й обговоривши доводи
апеляційних скарг, вважає, що
апеляційна скарга ОСОБА_3, та ОСОБА_4
підлягає частковому задоволенню, а
апеляційна скарга Луганського
міського управління ГУМВС України в
Луганській області - відхиленню з
огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.. 11, 213 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Рішення суду повинно бути законним і
обгрунтованим, тобто суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
повинен вирішити справу згідно із
законом, ухваливши рішення на основі
повно і всеобічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_3 та ухвалюючи рішення про
відшкодування моральної шкоди
Луганським міським управлінням ГУМВС
України в Луганській області у розмірі
5000 грн. суд першої інстанції виходив з
того, що відповідальність за шкоду,
завдану фізичній чи юридичній особі
рішенням, діями або бездіяльністю
працівника під час виконання ним своїх
трудових (службових) обов'язків згідно
зі ст. 1172 ЦК України покладається на
юридичну особу, з якою цей працівник
перебуває у трудових відносинах.

Судом встановлено і це підтверджується
матеріалами справи, що вироком
Жовтневого районного суду міста
Луганська від 21.01.2013 року ОСОБА_7 був
визнаний винним у скоєнні злочину,
передбаченого ст. 128 КК України.
Вказаним вироком кваліфіковано дії
ОСОБА_7 як спричинення необережного
тяжкого тілесного ушкодження за
критерієм небезпеки для життя в
момент його спричинення потерпілому
ОСОБА_3

Так, вироком встановлено, що 03.03.2012 року
приблизно о 22.00 год. працівником
міліції, який працював на той час
водієм Жовтневого РВ ЛГУ УМВС України в
Луганської області, в обов'язки якого
входило управління службовим
автомобілем ВАЗ 2106 д/н НОМЕР_1, при
виїзді за викликом за адресою: АДРЕСА_1
з метою перевірки повідомлення про
скоєння злочину ОСОБА_3, у складі
оперативної групи слідчого Передерій
Ю.А., експерта НІЕКЦ Циганського А.В.,
оперуповноваженого Джафарова М.Д., не
маючи умислу на спричинення тяжких
тілесних ушкоджень, хоча міг та повинен
був їх передбачити, вважаючи, що
ОСОБА_3 має намір втекти від
оперативної групи, не прийняв
необхідних мір безпеки, а саме не
зачохлив пістолет, що знаходився у
його правій руці, утримуючи ОСОБА_3
лівою рукою за одяг, стоячи
нахилившись над ним, під слизнувся,
внаслідок чого стався вистріл зі
зброї у ліву частину шиї ОСОБА_3

За висновками проведеної в ході
розслідування кримінальної справи
судово -медичної експертизи № 1216 від
11.06.2012 року ОСОБА_3 спричинено тяжкі
тілесні ушкодження за ознаками
небезпеки для життя, та встановлений
діагноз: проникаюча вогнепальна рана
шиї та грудної клітки з пошкодженням
трахеї із забиттям глоткового -
стравохідного перехорду. Вогнепальний
осколковий перелом 6-го хребту.
Гематома середньостенія, підшкірна
емфізема.

Внаслідок отриманих тілесних
ушкоджень ОСОБА_3 знаходився на
стаціонарному лікуванні у
реанімаційному відділенні ЛМБЛ № 1 з
діагнозом проникаюче вогнепальне
поранення шиї з 03.03.2012 року по 06.03.2012
року, у відділенні реанімації ЛОКЛ з
06.03.2012 р., у відділенні торакальної
хірургії з 16.03.2012 р. по 26.03.2012р., у
нейрохірургічному відділенні ЛОКЛ з
06.03.2012 р. по 06.04.2012 р., на денному
стаціонарному лікуванні у
неврологічному відділенні ЛМБЛ № 5 з
діагнозом посттравматичний плечовий
тональний лівосторонній плексит з
19.04.2012 року по 04.05.2012 року.

Згідно довідки МСЕК серії 10ААБ № 106342
від 25.09.2012 року ОСОБА_3 встановлена ІІІ
група інвалідності на строк до 01.10.2013
року.

Факт вчинення злочину працівником
міліції під час виконання ним своїх
службових обов'язків встановлений
вироком Жовтневого районного суду
міста Луганська від 21 січня 2013 року,
який набрав законної сили, у зв'язку з
чим дана обставина не потребує
доказуванню відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК
України.

Згідно положень ст. 1174 ЦК України
шкода, завдана фізичній чи юридичній
особі незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю посадової або службової
особи органу державної влади, органу
влади Автономної Республіки Крим або
органу місцевого самоврядування при
здійсненні нею своїх повноважень,
відшкодовується державою, Автономною
Республікою Крим або органом
місцевого самоврядування незалежно
від вини цієї особи.

Частиною 6 статті 1176 ЦК України
визначено, що шкода, завдана фізичній
або юридичній особі внаслідок іншої,
ніж передбаченої в ч.ч.1-5 цієї норми,
незаконної дії або бездіяльності чи
незаконного рішення органу дізнання,
попереднього (досудового слідства),
прокуратури або суду відшкодовується
на загальних підставах.

Загальні підстави відповідальності
за завдану майнову та моральну шкоду
передбачені нормами ст.ст. 1166, 1167 ЦК
України відповідно до яких шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності вини.

Згідно зі ст. 1172 ЦК України
відповідальність за шкоду (у випадку її
наявності) завдану фізичній чи
юридичній особі рішеннями, дією чи
бездіяльністю працівника під час
виконання ним своїх трудових
обов'язків покладається на юридичну
особу, з якою цей працівник перебуває у
трудових відносинах.

Отже, доводи апелянта Луганського
міського управління ГУМВС України у
Луганській області про те, що шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю посадової або
службової особи органу державної
влади при здійсненні нею своїх
повноважень відшкодовується державою,
на увагу не заслуговують, оскільки
норми ст. 1174 ЦК України спірні
правовідносини не регулюють, оскільки
орган міліції не належить до суб'єктів
відповідальності за завдану шкоду,
зазначених у цій нормі
Відповідальність органів міліції у
цьому випадку регулюються ч.6 ст. 1176 ЦК
України.

Суд першої інстанції розглянувши
справу та встановивши, що моральна
шкода позивачеві ОСОБА_3 була завдана
протиправними діями працівника
міліції, правомірно стягнув вказану
компенсацію з Луганського міського
управління ГУМВС України у Луганській
області, працівником якого вона була
завдана.

Як роз'яснено в п.п.3,9 постанови Пленуму
Верховного суду України від 31 березня
1995 року № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди (зі змінами та
доповненнями) під моральною шкодою
слід розуміти втрати немайнового
характеру внаслідок моральних чи
фізичних страждань або інших
негативних явищ, заподіяних фізичній
чи юридичній особі незаконними діями
або бездіяльністю інших осіб

Виходячи з вимог ст. 23 ЦК України суд
дійшов правильного висновку, що через
фізичні та душевні страждання, які
позивач зазнав у зв'язку з
протиправними діями працівника
міліції, йому заподіяно моральну шкоду.

Разом з тим, ураховуючи характер та
обсяг моральних страждань, яких зазнав
позивач у зв'язку зі скоєним відносно
нього злочином, рівень порушення
душевного спокою позивача, який дістав
вияв у фізичному болю та стражданнях,
яких він зазнав через тілесні
ушкодження, тривалої істотності
вимушених змін у його життєвих
стосунках через знаходження на
стаціонарному лікуванні, проведенні
операцій, судова колегія вважає, що
розмір моральної шкоди слід збільшити
до 10000 грн.

За таких обставин ухвалено у
справі судове рішення в частині
визначення розміру відшкодування
моральної шкоди підлягає зміні, з
ухваленням в цій частині нового
рішення про стягнення з відповідача на
користь позивача ОСОБА_3 10000 грн.
компенсації моральної шкоди.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 23 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, що полягає у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім»ї чи близьких родичів.

Судова колегія вважає обґрунтованими
доводи апелянта ОСОБА_4 щодо заподіяння
їй моральної шкоди, оскільки сам факт
зазначених злочинних, неправомірних
дій працівника міліції вже спричинив
позивачці значну психологічну травму,
її син став інвалідом і зазначені
обставини призвели до втрати нею
нормальних життєвих зв'язків та
вимагають від неї додаткових зусиль
для організації свого життя.

При цьому апеляційний суд враховує
положення п.9 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди, ч.3 ст. 23 ЦК України
та виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості стягує
з відповідача Луганського міського
управління ГУМВС України у Луганській
області на користь позивачки ОСОБА_4 на
відшкодування моральної шкоди 5000 грн.

У зв'язку з чим рішення суду в цій
частині підлягає скасуванню, з
ухваленням нового рішення про
стягнення з Луганського міського
управління ГУМВС України у Луганській
області на користь позивачки ОСОБА_4 на
відшкодування моральної шкоди 5000 грн.

Судова колегія не приймає до уваги
доводи апеляційної скарги щодо
понесених позивачем ОСОБА_3 витрат
відповідно до фіскальних чеків,
оскільки останні не містять прізвища,
імені, та по батькові тієї особи, якій
вони видані, тому не підтверджують
витрат позивача. Посилання
представника позивачів на те, що ліки
купувалися матір»ю позивача, але за
його кошти, також до уваги не
приймаються, оскільки в підтвердження
зазначених обставин не надано належних
доказів.

Що стосується витрат позивача
відповідно до квитанцій ТОВ «Медіа»
та ПП «МЦ «Мати та дитина» (а.с.33), то
вказані витрати також стягненню не
підлягають, оскільки позивачем не
надано відповідного медичного
направлення на зазначені медичні
діагностування.

Погоджується судова колегія і з
висновком суду першої інстанції про
відсутність підстав для відшкодування
витрат на санаторне -курортне
лікування, оскільки позивачем не
надано доказів тому, чого саме позивач
проходив лікування у цьому санаторно -
лікувальному закладі та які ще заклади
йому були рекомендовані в рамках
програми реабілітації інваліда та за
якою вартістю. У зв'язку з цим не
підлягають стягненню і витрати на
квитки.

Разом з тим, судова колегія вважає, що з
відповідача Луганського міського
управління ГУМВС України в Луганській
області підлягає стягненню на користь
позивача ОСОБА_3, понесені ним
лікарські витрати у сумі 773 грн.40 коп.
відповідно до товарних чеків від 23.03.2012
року, від 22.03.2012 року (а.с.31-а) та
товарного чеку від 16.03.2012 року (а.с.32)
виданих на прізвище ОСОБА_3.

Відповідно до ч.5 ст. 88 ЦПК України якщо
суд апеляційної або касаційної
інстанції, не передаючи справи на
новий розгляд, змінює рішення або
ухвалює нове, суд відповідно змінює
розподіл судових витрат.

Судова колегія вважає, що при розгляді
вказаного позову допущено
невідповідність висновків суду
обставинам справи та мало місце
порушення судом норм матеріального
права, що є підставою для зміни рішення
суду першої інстанції.

На підставі наведеного, керуючись
ст. 303, п. 3,4 ч.1 ст. 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Луганського
міського управління ГУМВС України в
Луганській області відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного
суду міста Луганська від 17 жовтня 2013
року змінити, в частині стягнення з
Луганського міського управління ГУМВС
України в Луганській області на
користь ОСОБА_3 компенсації моральної
шкоди у сумі 5000 грн., збільшивши суму
стягнутої з Луганського міського
управління ГУМВС України в Луганській
області на користь ОСОБА_3 компенсації
моральної шкоди з 5000 грн. до 10000 грн.

Рішення Жовтневого районного
суду міста Луганська від 17 жовтня 2013
року в частині відмови у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_4 до Луганського
міського управління ГУМВС України в
Луганській області про стягнення
моральної шкоди скасувати.

Ухвалити в цій частині нове
рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 до
Луганського міського управління ГУМВС
України в Луганській області про
стягнення моральної шкоди
задовольнити частково.

Стягнути з Луганського міського
управління ГУМВС України в Луганській
області на користь ОСОБА_4 5000 грн.
компенсації моральної шкоди.

Рішення Жовтневого районного
суду міста Луганська від 17 жовтня 2013
року в частині відмови у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3 до Луганського
міського управління ГУМВС України в
Луганській області про стягнення
матеріальної шкоди скасувати.

Ухвалити в цій частині нове
рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 до
Луганського міського управління ГУМВС
України в Луганській області про
стягнення матеріальної шкоди
задовольнити частково.

Стягнути з Луганського міського
управління ГУМВС України в Луганській
області на користь ОСОБА_3 матеріальну
шкоду у розмірі 773 грн.40 коп.

Стягнути з Луганського міського
управління ГУМВС України в Луганській
області на користь держави 12 грн. 93
коп. судового збору.

В іншій частині рішення залишити
без змін.

Рішення апеляційного суду
набирає чинності негайно та може бути
оскаржено протягом двадцяти днів у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий :

Судді: