Справа № 466/4616/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20 грудня 2013 року Шевченківський
районний суд м. Львова в складі:

головуючої-судді Баєвої О.І.

при секретарі Галик М.З.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
повернення боргу,-

в с т а н
о в и в :

19.06.13 р. позивач звернулась до суду з
заявою, в якій просила суд ухвалити
рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на її
користь борг у сумі 4000 дол. США, 34529,76
грн. - відсотків, 95,94 грн. інфляційних
втрат, 748,93 - 3% річних, а також судові
витрати.

Заяву мотивує тим, що 18.08.2009 року вона
передала відповідачу - ОСОБА_3 кошти в
розмірі 4000 дол. США. Згідно даної
відповідачкою розписки, вона
зобов'язувалася повернути дані кошти
до 18.08.2012 року, а також сплачувати їй 3%
щомісячно за користування коштами.
Оскільки станом на день подачі позову
до суду, відповідачка кошти не
повернула, тому у відповідності до ст.
625, ст. 1050 ЦК України просить суд позов
задовольнити.

В судовому засіданні позивач та
представник позивача ОСОБА_4 уточнили
позовні вимоги та просили стягнути з
ОСОБА_3 в користь позивача борг у сумі
4000 дол. США, що еквівалентно 31972,00 грн.,
40820,65 грн. - відсотків за користування
коштами, 1242,99 грн. - 3% річних, 5000 грн. -
моральної шкоди, а також судові
витрати.

Відповідач та представник відповідача
- ОСОБА_5 в судовому засіданні позов
заперечили та пояснили, що відповідач
спірні кошти згідно розписки особисто
не отримувала, а передала їх в
користування ОСОБА_6, а тому вважають,
що заборгованість і слід стягувати
саме з останньої.

Заслухавши думку сторін та їх
представників, з'ясувавши дійсні
обставини справи, дослідивши зібрані
по справі докази, суд приходить до
висновку, що позов підлягає до
часткового задоволення з наступних
підстав.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що
за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості

У відповідності до ч. 2 ст. 1047 ЦК України
на підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що 18.08.2009 року ОСОБА_2
передала відповідачці - ОСОБА_3 - 4000,00
дол. США, які остання зобов'язувалася
повернути 18.08.2012 року, а також
сплачувати 3% місячних за користування
коштами. Даний факт стверджується
розпискою ОСОБА_3 від 18.08.2009р. /а.с. 30/,
поясненнями позивача та представника
позивача даними у судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

У порушення зазначених норм закону
відповідачка - ОСОБА_3 суму позики не
повернула.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України
передбачено, що позикодавець має право
на одержання від позичальника
процентів від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором. Якщо
договором не встановлений розмір
процентів, їх розмір визначається на
рівні облікової ставки Національного
банку України.

На думку суду, за своєю суттю розписка
про отримання в борг грошових коштів є
документом, який видається боржником
кредитору за договором позики,
підтверджуючи як його укладення, так і
умови договору, а також засвідчуючи
отримання боржником від кредитора
певної грошової суми або речей. Тому
суд не бере до уваги пояснення
відповідача та його представника про
те, що спірні кошти згідно розписки
ОСОБА_3 особисто не отримувала, а
передала їх в користування ОСОБА_6,
оскільки написання відповідачкою
власноручно розписки підтверджує той
факт, що остання отримала кошти від
позивача.

Враховуючи наведене суд приходить до
висновку, що позовна вимога, щодо
стягнення з ОСОБА_3 в користь позивача
боргу у сумі 4000 дол. США, що
еквівалентно 31972,00 грн., 40820,65 грн. -
відсотків за користування коштами
підлягає до задоволення.

Оскільки з відповідача стягується в
користь позивача 3% відсотки місячних
(36% річних) за користування коштами,
тому на думку суду не підлягає
задоволенню вимога про стягнення з
відповідача 3% річних, оскільки
частиною 2 статті 625 ЦК України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням трьох процентів річних
від простроченої суми, якщо інший
розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 23, 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності вини.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог.

Щодо стягнення з відповідача - ОСОБА_3
на користь ОСОБА_2 моральної шкоди в
сумі 5000 грн., суд вважає, що у даній
позовні вимозі слід відмовити за
безпідставністю, оскільки суду не
представлено жодних доказів на
підтвердження такої.

Враховуючи наведене, суд приходить до
висновку, що позов підлягає до
часткового задоволення.

Крім того, в силу дії ст. 88 ЦПК України з
відповідача слід стягнути в користь
позивача судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 33, 60, 209, 212, 214, 215 ЦПК
України, ст.ст. 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК
України, суд, -

вирішив:

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 борг
у сумі 4000 дол. США, що еквівалентно 31972,00
грн., 40820,65 грн. - відсотків за
користування коштами, а всього 72792
(сімдесят дві тисячі сімсот дев'яносто
дві) грн. 65 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 868,01
(вісімсот шістдесят вісім) грн. 01 коп.
судового збору сплаченого нею при
подачі позову до суду та 1000 (одну
тисячу) грн. сплачених за правову
допомогу.

У задоволені решти вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Шевченківський районний суд м. Львова
шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя: О. І. Баєва