РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2013 року

м.Добропілля

Добропільський міськрайонний суд
Донецької області у складі:

головуючого - судді
Здоровиці О.В.

при секретарі
Сисенко Ю.В.

за участю

позивача
ОСОБА_1

відповідача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.Добропілля
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_3 до Добропільської міської Ради,
ОСОБА_2 про визнання права власності на
спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з
вказаним позовом, обґрунтовуючи його
наступним. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є батьками
позивачів та відповідача ОСОБА_2.
ОСОБА_4, яка мешкала в АДРЕСА_1, померла
ІНФОРМАЦІЯ_9 року. Після смерті
останньої залишилося спадкове майно у
вигляді двохкімнатної квартири за
адресою АДРЕСА_2. Спадкоємцями після
смерті ОСОБА_4 є позивачі, відповідач
ОСОБА_2 та чоловік померлої ОСОБА_5, які
фактично прийняли спадщину, так як на
день смерті ОСОБА_4 мешкали усі разом.
ІНФОРМАЦІЯ_10 року помер ОСОБА_5 - батько
позивачів, після смерті якого
відкрилась спадщина у вигляді 14
двохкімнатної квартири за адресою
АДРЕСА_2, яку він фактично прийняв після
смерті своєї дружини ОСОБА_4, але
спадкових прав не оформив.
Спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 - є
позивачі по справі, діти останнього, як
такі, що постійно проживали разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини. Позивачі звернулися до
нотаріальної контори з заявами про
прийняття спадщини після смерті своїх
батьків, але отримати свідоцтво про
право на спадщину по закону не мають
можливості, так як нотаріус відмовив їм
у вчиненні вказаної нотаріальної дії у
зв»язку з тим, що правовстановлюючий
документ на спадкову квартиру - договір
дарування квартири за адресою АДРЕСА_2,
не містить відмітки про реєстрацію
даного договору в БТІ виконкому
місцевої Ради за місцем знаходження
квартири, що передбачено ч.2 ст.227, 244
Цивільного кодексу в редакції 1963 року.
На даний час зареєструвати право
власності на вказану квартиру за
ОСОБА_4 не можливо, так як реєстрація
речових прав на нерухоме майно
проводиться на підставі заяви власника
нерухомості. У зв»язку з цим позивачі
просять визнати:

за ОСОБА_1, в порядку спадкування,
після смерті, ІНФОРМАЦІЯ_9 року, матері
ОСОБА_4, та після смерті, ІНФОРМАЦІЯ_10
року, батька ОСОБА_5, право власності на
38 двохкімнатної квартири АДРЕСА_2;

за ОСОБА_2, в порядку спадкування,
після смерті, ІНФОРМАЦІЯ_9 року, матері
ОСОБА_4, та після смерті, ІНФОРМАЦІЯ_10
року, батька ОСОБА_5, право власності на
38 двохкімнатної квартири АДРЕСА_2.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в
повному обсязі і просив їх
задовольнити, з підстав викладених в
позовній заяві.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання
не з»явилась, надавши заяву в якій
просить розглянути справу без її
участі (а.с.52).

Відповідач ОСОБА_2 в судовому
засіданні не заперечував проти позову
і визнав його в повному обсязі.

Представник відповідача -
Добропільської міської ради в судове
засіданні не з»явився, надавши заяву, в
якій зазначив, що проти позову не
заперечує і просить справу розглянути
без його участі(а.с.126-127).

Заслухавши пояснення позивача,
відповідача, вивчивши матеріали
справи суд вважає позовні вимоги
позивачів обґрунтованим і такими, що
підлягають задоволенню виходячи з
наступного.

В судовому засіданні встановлено.

Згідно свідоцтва про укладення
шлюбу, яке видано 30.11.1985 року (а.с.12)
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2 є чоловіком та дружиною.

З свідоцтв про народження (а.с.68-69)
вбачається, що ОСОБА_5та ОСОБА_4 є
батьками ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4.

Копією особистого рахунку № НОМЕР_3 від
11.07.2012 року, який виданий КП
«Добропільська служба єдиного
замовника» (а.с.73), підтверджується, що
ОСОБА_4 мешкала і була зареєстрована, на
підставі ордера № 106 від 02.03.1979 року, за
адресою АДРЕСА_1. З вказаного рахунку
також вбачається, що даної адресою були
прописані члени сім»ї ОСОБА_4, а саме:

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 - чоловік - з 25.09.1992
року.

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 - син - з 17.11.1992 року
по 17.01.2003 року.

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 - донька - з 06.12.2005
року

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 - син - з 20.08.2004 року.

На підставі договору дарування від
11.08.1995 року (а.с.70) ОСОБА_4 належала на
праві власності двохкімнатна квартира
№ 24 житловою площею 27,1 кв.м., що
становить 111000 частин ідеальної долі
багатоквартирного житлового будинку
АДРЕСА_2

ІНФОРМАЦІЯ_9 року ОСОБА_4 померла, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
(а.с.65).

Відповідно до вимог ст.525 ЦК України (в
редакції 1963 року), часом відкриття
спадщини визнається день смерті
спадкодавця.

Спадкоємцями, відповідно до ст.527 ЦК
України (в редакції 1963 року), можуть
бути особи, що були живими на момент
смерті спадкодавця, а також діти
померлого, зачаті при його житті і
народженні після його смерті.

При спадкоємстві за законом
спадкоємцями першої черги є, в рівних
частках, діти (у тому числі усиновлені),
дружина і батьки (усиновителі)
померлого (ст.529 ЦК України (в редакції
1963 року)).

Для придбання спадщини необхідно, щоб
спадкоємець її прийняв. Не
допускається прийняття спадщини під
умовою або з застереженнями. Прийнята
спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини (ст.548 ЦК України (в редакції 1963
року)).

Відповідно до ст.549 ЦК (в редакції 1963
року) визнається, що спадкоємець
прийняв спадщину, якщо він фактично
вступив в управління або володіння
спадковим майном.

Позов про визнання права власності в
порядку спадкування задоволений бути
не може у разі неприйняття спадщини.

Як вбачається з свідоцтва про
народження позивачів, на час смерті
своєї матері- ОСОБА_4 їм було по 10 років,
тобто вони були малолітніми особами і
вважаються такими, що фактично
прийняли спадщину після смерті матері,
так як постійно проживали з матір'ю -
ОСОБА_4, яка була зареєстрована за
адресою АДРЕСА_1, про що свідчить копія
особистого рахунку КП «Добропільська
служба єдиного замовника» від 02.10.2013
року.

Згідно Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженої Наказом МЮУ № 185 від 18.06.1994
року (в редакції що діяла на момент
відкриття станом на 07.04.1998 року), п.113,
доказом вступу в управління чи
володіння спадковим майном можуть
бути: довідка
житлово-експлуатаційної організації,
правління житлово-будівельного
кооперативу, виконавчого комітету
місцевої Ради народних депутатів чи
відповідної місцевої державної
адміністрації про те, що спадкоємець
безпосередньо перед смертю
спадкодавця проживав разом з ним, або
про те, що спадкоємцем було взято майно
спадкодавця; довідка державної
податкової служби, страховика чи
іншого органу про те, що спадкоємцем
після відкриття спадщини сплачувались
податки або страхові платежі по
обов'язковому страхуванню, квитанція
про сплату податку, страхового
платежу; копія рішення суду, що, набрало
законної сили, про встановлення факту
своєчасного прийняття спадщини; запис
у паспорті спадкоємця або в будинковій
книзі, який свідчить про те, що
спадкоємець був постійно прописаний
в спадковому будинку (квартирі) в
період шести місяців після смерті
спадкодавця, та інші документи, що
підтверджують факт вступу
спадкоємця в управління чи володіння
спадковим майном.

Факт прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_4 її сином - ОСОБА_2 та чоловіком
ОСОБА_5 також підтверджується копією
особового рахунку на квартиру в
АДРЕСА_1, в якій ОСОБА_2 значився
прописаним з 17.11.1992 року по 17.01.2003 року, а
ОСОБА_5 - з 25.09.1992 року і по день своєї
смерті ІНФОРМАЦІЯ_10 року.

На підставі заяви ОСОБА_3, ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 від 10.07.2012 року в Добропільській
державній нотаріальній конторі
Донецької області була відкрита
спадкова справа № 53061986 після смерті
ОСОБА_4.

Таким чином вбачається, що
спадкоємцями ОСОБА_4 є її діти -
ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_1 та чоловік -
ОСОБА_5, які мають право на спадщину в
рівних частинах, тобто на 14 частину
квартири за адресою АДРЕСА_2 кожний, яка
на підставі договору дарування
належала ОСОБА_4.

19.08.2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулися
до нотаріуса з заявою про видачу
свідоцтв про право на спадщину на майно
померлої матері, яке складається з
двохкімнатної квартири АДРЕСА_2.

Постановами від 19.08.2013 року, державний
нотаріус Другої Добропільської
державної нотаріальної контору
Донецької області, відмовила ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 у видачі свідоцтв про право на
спадщину на майно померлої матері -
ОСОБА_4, посилаючись на те, що
правовстановлюючий документ на
спадкову квартиру - договір дарування
квартири за адресою АДРЕСА_2, не містить
відмітки про реєстрацію даного
договору в БТІ виконкому місцевої Ради
за місцем знаходження квартири.

Відповідно до ст..12 ЗУ «Про власність»
(в редакції станом на 11.08.1995 року) на
момент укладення договору дарування
квартири, громадянин набуває права
власності на майно, одержане внаслідок
успадкування або укладення інших угод,
не заборонених законом.

Відповідно до ст.45 ЦК України (в
редакції 1963 року станом на 11.08.1995 року),
недодержання форми угоди, якої вимагає
закон, тягне за собою недійсність
угоди лише в разі, якщо такий наслідок
прямо зазначено в законі.

Відповідно до ст.48 ЦК України (в
редакції 1963 року станом на 11.08.1995 року),
нотаріальне посвідчення угод
обов'язкове лише у випадках,
зазначених у законі. Недодержання в
цих випадках нотаріальної форми тягне
за собою недійсність угоди з
наслідками, передбаченими частиною
другою статті 48 цього Кодексу.

Відповідно до ст.128 ЦК України (в
редакції 1963 року станом на 11.08.1995 року),
право власності (право оперативного
управління) у набувача майна за
договором виникає з моменту передачі
речі, якщо інше не передбачено законом
або договором. Передачею визнається
вручення речей набувачеві, а так само
здача транспортній організації для
відправки набувачеві і здача на пошту
для пересилки набувачеві речей,
відчужених без зобов'язання доставки.
До передачі речей прирівнюється
передача коносаменту або іншого
розпорядчого документа на речі.

Відповідно до ст.224 ЦК України (в
редакції 1963 року станом на 11.08.1995 року),
договір дарування на суму понад 500
карбованців, а при даруванні валютних
цінностей - на суму понад 50
карбованців повинен бути нотаріально
посвідчений. До договорів дарування
нерухомого майна застосовуються
правила статті 227 і цього Кодексу. Зі
змісту ст..227 ЦК України (в редакції 1963
року станом на 11.08.1995 року) вбачається,
що договір купівлі-продажу жилого
будинку повинен бути нотаріально
посвідчений, якщо хоча б однією з
сторін є громадянин. Недодержання цієї
вимоги тягне недійсність договору
(стаття 47 цього Кодексу). Договір
купівлі-продажу жилого будинку
підлягає реєстрації у виконавчому
комітеті місцевої Ради народних
депутатів.

З вищевказаного вбачається, що
недійсність договору пов»язана з
недодержанням в момент укладення
договору письмової нотаріальної форми.

Як вбачається з матеріалів справи
договір дарування квартири ОСОБА_4 є
нотаріально засвідченим, тобто
укладеним у формі, яка була передбачена
законом і згідно вимог закону є
дійсним.

Будь-яких доказів того, що вказаний
договір є недійсним матеріали справи
не містять.

Що стосується державної реєстрації
такого договору, відповідно до ст..227, то
суд зазначає наступне.

Державна реєстрація права власності на
житлові будинки, споруди регулювалася
підзаконними нормативними актами,
зокрема, такими як Інструкція про
порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР,
затверджена заступником Міністра
комунального господарства Української
РСР 31 січня 1966 року і яка втратила
чинність на підставі наказу
Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995
року № 56,Тимчасове положення про
порядок реєстрації прав власності на
нерухоме майно, затверджене наказом
Міністерства юстиції України від 7
лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в
Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з
подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали
державну реєстрацію будівель, споруд,
державну реєстрацію права власності на
нерухоме майно, проте виникнення права
власності на будинки, споруди не
залежало від державної реєстрації до
часу набрання чинності ЦК України (в
редакції 2003 року) та Законом України
від 1 липня 2004 року "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень".

Отже, у разі відсутності державної
реєстрації права власності на нерухоме
майно, створене та оформлене в
передбаченому законом порядку до
набрання чинності Законом України від
1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень", спадкоємці, які прийняли
спадщину, мають право на оформлення
спадкових прав шляхом звернення до
нотаріальної контори за видачею
свідоцтва про право на спадщину.

Враховуючи те, що позивачі прийняли
спадщину, але нотаріусом їм було
відмовлено у видачі свідоцтв про право
на спадщину з підстав відсутності
реєстрації договору дарування в БТІ
виконкому місцевої Ради за місцем
знаходження квартири і вони звернулися
до суду з вказаним позовом, обравши
саме такий спосіб захисту своїх прав (а
не оскарження дій нотаріуса), суд
вважає, що позовні вимоги позивачів в
частині визнання за ними права
власності в порядку спадкування на 14
частину (на кожного) двохкімнатної
квартири АДРЕСА_2, після смерті їх
матері - ОСОБА_4, підлягають
задоволенню.

Що стосується вимог позивачів щодо
визнання за ними права власності в
порядку спадкування на 18 частину (на
кожного) двохкімнатної квартири
АДРЕСА_2, після смерті їх батька -
ОСОБА_5.

Між сторонами виникли правовідносини у
зв»язку зі смертю фізичної особи та
перехідом його прав та обов»язків
(спадщини) за законом до інших осіб в
порядку правопреємства, які
регулюються статтями 1216-1223, 1258-1280 ЦК
України.

В судовому засіданні достовірно
встановлено, що після смерті ОСОБА_4 її
спадкоємцями, які фактично прийняли
спадщину, у вигляді по 14 частині (на
кожного) двохкімнатної квартири
АДРЕСА_2 є її діти - ОСОБА_1, ОСОБА_3,
ОСОБА_2 та її чоловік - ОСОБА_5.

ІНФОРМАЦІЯ_10 року ОСОБА_5 помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
(а.с.66).

Після його смерті відкрилась спадщина
у вигляді 14 двохкімнатної квартири
АДРЕСА_2, яку він фактично прийняв в
порядку спадкування після смерті своєї
дружини з вищевикладених підстав, але
своїх спадкових прав, за життя, не
оформив.

Прийнята спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини (ст.548 ЦК України (в редакції 1963
року)).

Відповідно до ст. 1268 ЦК України
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її. Незалежно від часу
прийняття спадщини вона належить
спадкоємцеві з часу відкриття
спадщини. Спадкоємець, який постійно
проживав разом із спадкодавцем на час
відкриття спадщини, вважається таким,
що прийняв спадщину, якщо протягом
строку, встановленого статтею 1270
цього Кодексу, він не заявив про
відмову від неї.

Відповідно до вимог ст.1261 ЦК України у
першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Позивачі та відповідач є рідними
дітьми ОСОБА_5, що підтверджується
свідоцтвами про народження останніх.

Також в судовому засіданні
встановлено, що позивачі спадщину
після свого батька ОСОБА_5 прийняли, так
як постійно проживали разом з останнім
на час відкриття спадщини, про що
свідчить копія особистого рахунку
(а.с.119), а також відмітки про реєстрацію
місця мешкання позивачів, які свідчить
про те, що спадкоємці - ОСОБА_1 та ОСОБА_3
постійно проживали разом зі
спадкодавцем - ОСОБА_5 на час відкриття
спадщини.

Відповідач ОСОБА_2 спадщину після
батька не прийняв. Даний факт в
судовому засіданні останній не
оспорював і пояснив, що він не мав
наміру претендувати на спадщину, яка
залишилася після смерті батька.

З копії спадкової справи № 2912011 до
майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_10 року
ОСОБА_5.(а.с.96-124) вбачається, що
спадкоємцями, які прийняли спадщину
після смерті останнього є саме ОСОБА_1
та ОСОБА_3.

Крім того, з копії спадкової справи №
2912011 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_10
року ОСОБА_5.(а.с.98-99) вбачається, що
ОСОБА_1 10 листопада 2011 року, а ОСОБА_3
09.07.2012 року звернулися до нотаріуса з
заявою про видачу свідоцтв про право на
спадщину на майно померлого батька -
ОСОБА_5, яке складається з 14 частки
двохкімнатної квартири АДРЕСА_2, яке
він прийняв після смерті своєї дружини
ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_9 року,
але своїх спадкових справ не оформив.

Постановами від 04.09.2013 року, державний
нотаріус Другої Добропільської
державної нотаріальної контору
Донецької області, відмовила ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 у видачі свідоцтв про право на
спадщину на майно померлого батька -
ОСОБА_5, посилаючись на те, що
правовстановлюючий документ на
спадкову квартиру - договір дарування
квартири за адресою АДРЕСА_2, не містить
відмітки про реєстрацію даного
договору в БТІ виконкому місцевої Ради
за місцем знаходження квартири.

Враховуючи те, що позивачі прийняли
спадщину, але нотаріусом їм було
відмовлено у видачі свідоцтв про право
на спадщину з підстав відсутності
реєстрації договору дарування в БТІ
виконкому місцевої Ради за місцем
знаходження квартири і вони звернулися
до суду з вказаним позовом, обравши
саме такий спосіб захисту своїх прав (а
не оскарження дій нотаріуса), суд
вважає, що позовні вимоги позивачів в
частині визнання за ними права
власності в порядку спадкування на 18
частину (на кожного) двохкімнатної
квартири АДРЕСА_2, після смерті їх
батька - ОСОБА_5, підлягають
задоволенню.

Виходячи з наведеного позивачі мають
право власності в порядку спадкування
на 38 (14 + 18) долі (кожний) двухкімнатної
квартири АДРЕСА_2, після смерті їх
матері та батька.

Керуючись ст.ст 10, 11, 60, 212-216, 223 ЦПК
України суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_3 до Добропільської
міської Ради, ОСОБА_2 про визнання права
власності на спадкове майно -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7,
уродженця м.Горлівка Донецької
області, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1, право власності на майно в
порядку спадкування за законом, після
смерті його матері ОСОБА_4, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_9 року та смерті його батька
- ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_10, а саме
право власності на 38 частки
двохкімнатної квартири АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7,
уродженки м.Горлівка Донецької
області, ідентифікаційний номер
НОМЕР_2, право власності на майно в
порядку спадкування за законом, що
залишилось після смерті її матері
ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_9 року та
смерті її батька - ОСОБА_5, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_10, а саме право власності на
38 частки двохкімнатної квартири
АДРЕСА_2.

Рішення суду може бути оскаржено
до Апеляційного суду Донецької області
через Добропільський міськрайонний
суд Донецької області протягом 10 днів з
дня проголошення рішення.

Надруковано в нарадчій кімнаті у
одному примірнику.

Суддя
О.В.Здоровиця

13.12.2013