Головуючий суду 1 інстанції - Осіпенко
Доповідач - Околот Г.М.
Провадження № 22ц/782/4535/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2013 року
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Луганської області у складі:

головуючого судді - Околота
Г. М.,

суддів: Коротенка Є.В.,
Ступіної Я.Ю.,

при секретарі - Вербицькому
І.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Жовтневого районного суду м.
Луганська від 19 вересня 2013 року за
позовом Луганського міського
комунального підприємства
«Теплокомуненерго» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за наданні
послуги з теплопостачання та гарячого
водопостачання та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до Луганського міського
комунального підприємства
«Теплокомуненерго» про визнання
неправомірними та зобов'язання зняти з
обліку,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2012 року ЛМКП
«Теплокомуненерго» звернулося до суду
із вказаним позовом до відповідача
ОСОБА_2 , в якому просило стягнути з
відповідача на його користь
заборгованість за надані послуги
теплопостачання та гарячого
водопостачання за період з 01.08.2008 року
по 01.11.2010 року у сумі 5166,20 , а також
стягнути судові витрати. ( а.с. 3)

У грудні 2012 року , ОСОБА_2 звернувся до
суду з зустрічним позовом до ЛМКП
«Теплокомуненерго» , в якому просив
визнати незаконними дії ЛМКП
«Теплокомуненерго» з безпідставного
здійснення нарахувань за не існуючи
послуги централізованого опалення,
визнати за ним право на відмову від
отримання послуг централізованого
опалення, зобов'язати ЛМКП
«Теплокомуненерго» зняти його з
абонентського обліку споживачів
послуг централізованого опалення з
жовтня 2007 року, а також стягнути на його
користь судові витрати та витрати на
правову допомогу у розмірі 200 грн. ( а.с.
14-16)

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Луганська від 19 вересня 2013 року позові
вимоги Луганського міського
комунального підприємства
«Теплокомуненерго» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за наданні
послуги з теплопостачання та гарячого
водопостачання були задоволені
повністю. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ЛМКП «Теплокомуненерго»
заборгованість за надані послуги
теплопостачання та гарячого
водопостачання за період з 01.08.2008 року
по 01.11.2010 року у сумі 5166,20 грн. та судові
витрати по сплаті судового збору у
сумі 214,60 грн. У задоволенні зустрічних
позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено
за необґрунтованістю. ( а.с. 73-76)

Не погодившись з рішенням суду
відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на порушення
судом першої інстанції норм
процесуального та матеріального права,
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення , яким відмовити
ЛМКП «Теплокомуненерго» у задоволенні
позовних вимог про стягнення
заборгованості за надані послуги у
повному обсязі, а з його зустрічні
позовні вимоги задовольнити. В
обґрунтування доводів скарги
посилається на те, що суд дав
неправильну оцінку доказам наявним у
справі, не врахував ті обставини, що він
не отримує послуги з теплопостачання з
2007 року у зв'язку з порушенням
позивачем своїх зобов'язань , а також
вказує на те, що суд безпідставно не
прийняв до уваги надану ним заяву про
застосування строку позовної давності.

В судовому засіданні представник
апелянта ОСОБА_3 підтримала апеляційну
скаргу та просила її задовольнити.
Представник ЛМКП «Теплокомуненерго»
з апеляційною скаргою не згоден, просив
її відхилити, а рішення суду залишити
без змін.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення сторін,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду зміні, з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства й
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності та
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Проте зазначеним вимогам рішення суду
першої інстанції у повні мірі не
відповідає.

Задовольняючи вимоги ЛМКП
«Теплокомуненерго» і стягуючи на
користь позивача з відповідача ОСОБА_2
заборгованість з оплати послуги
теплопостачання та гарячого
водопостачання, суд керувався нормами
Закону України «Про житлово-комунальні
послуги», Правилами надання послуг з
централізованого опалення, постачання
гарячої води і водовідведення і
виходив з того, що відповідач ОСОБА_2
своєчасно та в повному обсязі не вносив
плату за надані послуги з
централізованого опалення за вказаний
у позові період , прострочив виконання
грошового зобов'язання, у зв'язку з чим
виник бор , який необхідно стягнути на
користь позивача.

Відмовляючи у задоволені зустрічних
позовних вимог ОСОБА_2 суд виходив з тих
обставин, що відповідачем ОСОБА_2 не
дотриманий передбачений законом
порядок відключення квартири від мереж
центрального опалення, а тому відсутні
підстави припинення нарахування
оплати за послуги теплопостачання та
зняття з абонентського обліку.

Однак з таким висновком суду колегія
суддів повністю погодитись не може,
виходячи з наступного.

Пленум Верховного Суду України у п.11
постанови «Про судове рішення у
цивільній справі» від 18 грудня 2009 року
№11 роз'яснив, що у мотивувальній
частині рішення слід наводити дані про
встановлені судом обставини, що мають
значення для справи, їх юридичну оцінку
та визначені відповідно до них
правовідносини, а також оцінку всіх
доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог
закону не дотримався і ухвалив судове
рішення, яке не в повній мірі
відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
відповідач ОСОБА_2 є власником
квартири АДРЕСА_1, де він
зареєстрований та постійно проживає. (
а.с.17)

Проживаючи у зазначеній квартирі,
відповідач споживає послуги з
теплопостачання, які надає позивач , в
зв'язку з чим між сторонами склалися
договірні відносини і виникли взаємні
права та обов'язки.

Згідно із наявними у справі доказами,
надання послуг з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій,
розташованих на території Жовтневого
району м. Луганська, було покладено на
ПП «Луганськбудсервіс» (а.с. 44-48).

Відповідно до укладеного між ЛМКП
«Теплокомуненерго» та ПП
«Луганськбудсервіс» Договору про
умови надання послуг по опаленню і
централізованому постачанню гарячої
води (а.с.36-38) , ЛМКП «Теплокомуненерго»
як виробник взяло на себе обов'язок по
постачанню теплової енергії і
виробництву послуг по опаленню і
централізованому постачанню гарячої
води споживачам, а ПП
«Луганськбудсервіс» як виконавець
зобов'язалося утримувати в належному
технічному стані внутрішньодомові
мережі опалення і гарячого
водопостачання.

Послуги теплопостачання до будинку, де
розташована квартира відповідачів, у
спірний період ЛМКП
«Теплокомуненерго» виконувало, що
підтверджується нарядами про
підключення і відключення будинкової
системи опалення, наявними в
матеріалах справи. ( а.с. 40-46)

Доводи апелянта щодо відключення від
мережі опалення не може бути взято до
уваги.

У відповідності до ст.162 Житлового
Кодексу України плата за користування
жилим приміщенням в будинку (квартирі),
що належить громадянинові на праві
приватної власності, встановлюється
угодою сторін. Плата за комунальні
послуги береться крім квартирної плати
за затвердженими в установленому
порядку тарифами. Строки внесення
квартирної плати і плати за комунальні
послуги визначаються угодою сторін.
Наймач зобов'язаний своєчасно вносити
квартирну плату і плату за комунальні
послуги.

Статтями 20, 21 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" визначені
обов'язки споживача та виконавця
житлово-комунальних послуг. Зокрема,
обов'язком споживача є укладення
договору на надання
житлово-комунальних послуг,
підготовленого виконавцем на основі
типового договору, а також оплата
житлово-комунальних послуг у строки,
встановлені договором або законом, а
обов'язком виконавця - надання послуг
вчасно та відповідної якості згідно із
законодавством та умовами договору, а
також підготовка та укладення зі
споживачем договору про надання
житлово-комунальних послуг з
визначенням відповідальності за
дотримання умов його виконання. Таким
чином, необхідність укладення договору
на надання житлово-комунальних послуг
передбачена законом і його укладення
визначено, як обов'язок, а не право
сторін.

Згідно ст. 32 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» плата за
житлово-комунальні послуги
нараховується щомісячно відповідно до
умов договору, розмір плати за
комунальні послуги розраховується
виходячи з розміру затверджених
цін/тарифів та показань засобів обліку
або нормами, затвердженими в
установлено порядку.

Відповідно до ст..ст. 19, 24 Закону України
«Про теплопостачання», споживач
повинен щомісячно здійснювати оплату
теплопостачальній організації за
фактично отриману теплову енергію.

Нарахування оплати за послуги
теплопостачання проводилось позивачем
виходячи із діючих тарифів по оплаті за
послуги з теплопостачання.

Згідно Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила),
споживачі можуть відмовитися від
отримання послуг з централізованого
опалення та постачання гарячої води. З
метою захисту прав усіх мешканців
багатоквартирних будинків передбачено
відключення від мереж
централізованого, опалення та
постачання гарячої води не окремих
квартир багатоквартирного будинку з
ініціативи їх власників, наймачів, а
відключення цілих багатоквартирних
будинків з ініціативи споживачів.

Відповідно до п. 26 Правил, відключення
споживачів від мережі
централізованого опалення та
постачання гарячої води здійснюється у
разі, коли технічна можливість такого
відключення передбачена затвердженою
органом місцевого самоврядування
відповідно до Закону України "Про
теплопостачання" схемою
теплопостачання за умови забезпечення
безперебійної роботи інженерного
обладнання будинку та вжиття заходів
щодо дотримання в суміжних приміщеннях
вимог будівельних норм і правил з
питань проектування житлових будинків,
опалення, вентиляції, кондиціонування,
будівельної теплотехніки; державних
будівельних норм з питань складу,
порядку розроблення, погодження та
затвердження проектної документації
для будівництва, а також норм
проектування реконструкції та
капітального ремонту в частині
опалення.

Пунктом 25 Правил передбачено, що
відключення споживачів від мереж
централізованого опалення та
постачання гарячої води здійснюється у
порядку, що затверджується центральним
органом виконавчої влади з питань
житлово-комунального господарства.

Порядок відключення окремих житлових
будинків від мереж централізованого
опалення та постачання гарячої води
при відмові споживачів від
централізованого теплопостачання
затверджено наказом Міністерства
будівництва, архітектури та
житлово-комунального господарства
України від 22 листопада 2005 року № 4
(далі Порядок). Порядком установлено, що
для вирішення питання відключення
споживача від мережі централізованого
опалення він повинен звернутися до
міжвідомчої комісії для розгляду
питань щодо відключення споживачів від
мережі з відповідною письмовою заявою.
Комісія після вивчення наданих
власником документів приймає
відповідне рішення, яке оформляється
протоколом. При позитивному рішенні
заявнику надається перелік
організацій, до яких слід звернутися
для отримання технічних умов для
розробки проекту індивідуального
(автономного) теплопостачання і
відокремлення від мережі
централізованого опалення. Проект
індивідуального (автономного)
теплопостачання і відокремлення від
мережі централізованого опалення
виконує проектна або проектно-монтажна
організація на підставі договору із
заявником. Проект узгоджується з усіма
організаціями, які видали технічні
умови на підключення будинку до
зовнішніх мереж. Відключення приміщень
від внутрішньобудинкової мережі
централізованого опалення виконується
монтажною організацією, яка реалізує
проект. По закінченні робіт
складається акт про відключення від
мережі централізованого опалення і
подається заявником до Комісії на
затвердження. Після затвердження акта
на черговому засіданні Комісії сторони
переглядають умови договору про
надання послуг з централізованого
теплопостачання.

Отже самовільне відключення від мереж
централізованого опалення та
постачання гарячої води забороняється.

Саме до цього зводяться правові
висновки, що висловлені Верховним
Судом України в постанові від 16 травня
2011 року у справі №6-9 цс11, яка згідно зі
ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для
судів, що зобов'язані привести свою
судову практику у відповідність із
рішенням Верховного Суду України.

Оскільки в період з жовтня 2007 року по 01
листопада 2010 року квартира
відповідача ОСОБА_2 відповідно до
затвердженого Порядку не була
відключена від ЦО та ГВП, докази того,
що зазначені послуги позивачем не
надавалися або надавалися неналежної
якості, відсутні, то відповідач
зобов'язаний оплачувати надані
послуги.

Як встановлено судом першої інстанції
оплату за надані позивачем послуги ,
відповідач належним чином не вносив,
внаслідок чого утворилася
заборгованість за період часу з 01.03.1999
року по 01.11.2010 року в загальній сумі
5166,20 грн. ( а.с. 7,6 )

У зв'язку з тим, що відключення
відповідачем від мереж
централізованого опалення і
постачання гарячої води було проведене
без дотримання встановленого для цього
порядку, а отже відсутні підстави для
звільнення його від оплати за фактично
надані, але не використані послуги,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про необхідність задоволення
заявлених ЛМКП «Теплокомуненерго»
позовних вимог щодо стягнення
заборгованості , при цьому вірно
керувався положеннями ст.. 20 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги», ст. 526 ЦК України.

Факт самовільного відключення від
мереж централізованого опалення не є
підставою для звільнення від оплати
вказаних послуг.

За таких обставин, коли єдиною
підставою для припинення відповідних
нарахувань є акт про відключення,
затверджений відповідною комісією, а
проведене позивачем відключення від
системи централізованого опалення без
дотримання відповідної процедури є
самовільним, то зустрічні позовні
вимоги про визнання дій неправомірними
та зобов'язання зняти з абонентського
обліку споживачів послуг
централізованого опалення є
безпідставними., а тому колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що самовільне
відключення позивачем не може бути
підставою для зобов'язання відповідача
припинити нарахування коштів за
послуги централізованого
теплопостачання, щодо зазначеної
квартири та зобов'язання відповідача
зняти позивача з абонентського обліку ,
тому обґрунтовано відмовив у
задоволенні зустрічного позову.

Колегія суддів не приймає до уваги
посилання апелянта на те, що між ними та
позивачем, не укладений договір про
надання послуг з теплопостачання, з
наступних підстав.

Той факт, що між сторонами виникли
правовідносини з надання послуг з
теплопостачання, підтверджується тим,
що позивач надає послуги з
теплопостачання будинку, в якому
знаходиться квартира відповідача , а
відповідач приймає та використовують
надані позивачем послуги, а також
частково сплачує грошові кошти за
надані послуги( у листопаді 2009 року у
сумі 1893,08 грн.), що не заперечується
представником апелянта у судовому
засіданні. ( а.с. 40-46, 7)

Доказів на підтвердження того, що
будинок, у якому проживає відповідач
не обслуговується централізованим
теплопостачанням , а також те, що оплата
заборгованості у сумі 1893,08 грн.
проходила за інші надані послуги , суду
не надано.

Відсутність договірних відносин з
позивачем не спростовує правильності
висновків суду першої інстанції,
оскільки відсутність укладеного
договору не звільняє споживача від
оплати фактично отриманих послуг з
теплопостачання.

Разом з тим, колегія суддів вважає
такими, що заслуговують на увагу,
доводи відповідача щодо пропуску
позивачем строку позовної давності, на
що не звернув уваги суд першої
інстанції та не дав цій обставині
належної оцінки.

За загальним правилом позовна давність
встановлюється у три роки (ст. 257
Цивільного кодексу України).

Наслідки спливу позовної давності
визначені статтею 267 ЦК України,
відповідно до ч. 3 якої позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги
у цій частині , колегією суддів
встановлено, що до звернення позивача з
даним позовом у грудні 2012 року, ЛМКП
«Теплокомуненерго» подавало у серпні
2011 року до суду заяву про видачу
судового наказу з тотожними вимогами і
22.08.2011 року Жовтневим районним судом м.
Луганська був виданий судовий наказ.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.
Луганська від 03 жовтня 2011 року судовий
наказ про стягнення з відповідача на
користь позивача заборгованості за
послуги з теплопостачання було
скасовано (а.с.6).

З такими ж вимогами ЛМКП
«Теплокомуненерго» звернулось до суду
після скасування судового наказу в
порядку позовного провадження у грудні
2012 року.

Таким чином, відповідно до вимог ч.2, 3
ст. 264 ЦК України , з часу пред'явлення
позивачем вимоги у суд про видачу
судового наказу , строк позовної
давності з вимогою про стягненням
заборгованості за період з 01.08.2008 року
по 01.11.2010 року перервався і перебіг
строку позовної давності почався
заново.

Тому доводи апеляційної скарги про
незастосування судом строку позовної
давності до заявлених вимог за період з
01.08.2008 року по 01.11.2010 року не ґрунтуються
на законі, оскільки перебіг позовної
давності переривався судовим наказом
про стягнення заборгованості, виданим
22.08.2011 року і скасованим за заявою
боржника 03 жовтня 2011 року.

Разом з тим, задовольняючи позовні
вимоги ЛМКП « Теплокомуненерго» у
повному обсязі , суд виходив з того, що
відповідач, як споживач послуг з
теплопостачання, які надаються йому
позивачем, повинен сплатити на його
користь заборгованість по оплаті за ці
послуги в розмірі, що визначений
станом на 01.11.2010 року за період з 01.08.2008
року по 01 11.2010 року у сумі 5166, 20 грн. При
цьому виходив з того, що відповідач у
листопаді 2009 року сплатив
заборгованість у сумі 1893,08 грн.

Однак, із розрахунку заборгованості
наданого позивачем вбачається, що борг
по оплаті за послуги теплопостачання
та гарячого водопостачання у
відповідача утворився, починаючи з
березня 1999 року і на серпень 2008 року
складав 2992,13 грн. ( а.с. 7)

За період з 01.08.2008 року по 01.11.2010 року
позивачем було нарахована до сплати
заборгованість за надані послуги з
теплопостачання та гарячого
водопостачання у розмірі 4067,15 грн.

Відповідачем у листопаді 2009 року була
сплачено 1893,08 грн. заборгованості з
наданих послуг.

Ці обставини представником ЛМКП «
Теплокомуненерго» у засіданні суду
апеляційної інстанції не
заперечуються.

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Як вбачається із справи, відповідачем
заявлено про застосування позовної
давності до винесення судом першої
інстанції рішення . ( а.с. 55)

Не звернувши уваги на заяву
відповідача , суд в порушення вимог ч.3
ст. 267 ЦК України не застосував у даній
справі позовну давність, в той час, як
згідно ч.4 цієї норми закону сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною в спорі, є
підставою для відмови у позові.

Таким чином, стягуючи суму
заборгованості за надані послуги,
колегія суддів виходить з наданого
позивачем розрахунку за період з 01
березня 1999 року по 01.11.2010 року у сумі
7059,28 грн.

Заборгованість за період поза межами
строку позовної давності з 01 березня 1999
року по 01 серпня 2008 року складає 2992,13
грн. ( а.с.7) .

З огляду на це, судова колегія вважає за
необхідне стягнути з відповідача на
користь позивача суму заборгованості в
межах строку позовної давності та
заявлених у суді першої інстанції
вимог за період з 01 серпня 2008 року по 01
листопада 2010 року у сумі 2174,07 грн ( 7059,28
грн.- 1893,08 грн. - 2992,13 грн. )

Виходячи із встановлених обставин,
наданих сторонами доказів і вимог
закону, колегія суддів приходить до
висновку про те, що рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
наведених вище підстав із ухваленням
по справі нового рішення про стягнення
з відповідача ОСОБА_2 на користь
позивача заборгованості за
теплопостачання та гаряче
водопостачання в межах строку
позовної давності.

В решті частині рішення суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права і підстав для
його скасування колегія суддів не
вбачає.

Приведені в апеляційній скарзі інші
доводи не можуть бути прийняті до
уваги, оскільки вони зводяться до
переоцінки доказів і незгоди з
висновками суду по їх оцінці та
особистого тлумачення апелянтами норм
права.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319, 325 ЦПК
України, колегія суддів ,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Жотвневого районного суду м.
Луганська від 19 вересня 2013 року-
змінити.

Скасувати рішення суду в частині
задоволення позовних вимог
Луганського міського комунального
підприємства «Теплокомуненерго» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
наданні послуги з теплопостачання та
гарячого водопостачання та ухвалити в
цій частині нове рішення, яким ці
позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Луганського міського комунального
підприємства «Теплокомуненерго»
заборгованість за послуги
теплопостачання та гарячого
водопостачання за період з 01 серпня 2008
року по 01 листопада 2010 року в сумі 2174
грн. 07 коп..,

У задоволенні решти позовних вимог
про стягнення заборгованості -
відмовити за пропуском строку
звернення до суду.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
рішенням законної сили безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді