Провадження по справі № 2/260/1240/2013
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2013 року Ленінський
районний суд м. Донецька у складі:

головуючий суддя
Пронін С.Г.

при секретарі
Коваленко А.Ю.,

за участю представників сторін
Попова Р.В., ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовами:

Публічного акціонерного товариства
«Укрсоцбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором;

ОСОБА_4 до Публічного акціонерного
товариства «Укрсоцбанк» про визнання
кредитного договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до
суду із позовною заявою, в якій вказує,
що відповідно до кредитного договору №
165/04-Ф03.14/579 від 21.09.2005 року банк надав
відповідачу ОСОБА_4 кредит в сумі 65200
доларів США зі сплатою 12,50% річних, з
кінцевим терміном повернення 11.09.2012
року. Відповідач ОСОБА_4 свої
зобов'язання за кредитним договором не
виконує, у зв'язку з чим утворилась
заборгованість за кредитом. Станом
15.05.2013 року заборгованість складає -
60969,32 доларів США, з яких:

- заборгованості за кредитом - 37263,74
доларів США.;

- заборгованості за відсотками за
користування кредитом - 22932,26 доларів
США.;

- пеня за несвоєчасність повернення
кредиту - 374,42 доларів США;

- пеня за несвоєчасність повернення
відсотків - 398,91 доларів США.

Просив суд стягнути з відповідача
ОСОБА_4 заборгованість за кредитним
договором в сумі 60969,32 доларів США, а
також судові витрати які сплачені
позивачем за звернення до суду.

Під час розгляду справи позивач
збільшив позовні вимоги та остаточно
просив стягнути з відповідача ОСОБА_4
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 63289,37 доларів США, з яких:

- заборгованості за кредитом - 37263,74
доларів США.;

- заборгованості за відсотками за
користування кредитом - 25252,31 доларів
США.;

- пеня за несвоєчасність повернення
кредиту - 374,42 доларів США;

- пеня за несвоєчасність повернення
відсотків - 398,91 доларів США.

В свою чергу відповідач ОСОБА_4
звернулась до суду із зустрічним
позовом до ПАТ «Укрсоцбанк», про
визнання кредитного договору №
165/04-Ф03.14/579 від 21.09.2005 року недійсним з
тих підстав, що банк при укладанні
договору порушив законодавство
України, оскільки не уклав з ОСОБА_4
договору про відкриття поточного
рахунку, не перерахував на цей рахунок
кредитні кошти в іноземній валюті. Крім
того, вважає, що банк на порушення ч. 2
ст. 11 Закону України «Про захист прав
споживачів» не надав позивачу
інформації в письмовій формі про умови,
порядок кредитування та інших
відомостей, передбачених цим Законом.
Просила визнати вказаний кредитний
договір недійсним.

В судовому засіданні представник
позивача за довіреністю Попов Р.В.
первісний позов підтримав з підстав,
викладених у позові, а зустрічний позов
не визнав зазначивши, що кредитний
договір укладався з відповідачем
ОСОБА_4 на підставі та в межах діючого
на момент укладення договору
законодавства України. Свої
зобов'язання за вказаним кредитним
договором банк виконав в повному
обсязі, надавши ОСОБА_4 згідно її зави
суму кредитних коштів. Але ОСОБА_4 свої
зобов'язання за кредитним договором не
виконувала, у зв'язку із чим у неї
виникла заборгованість за кредитним
договором. Просив первісний позов
задовольнити, а у задоволені
зустрічного позову відмовити.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_4
у судове засідання не з'явилась, надала
заяву про розгляд справи за її
відсутності.

Представник відповідача за первісним
позовом ОСОБА_4 - за довіреністю ОСОБА_2
в судовому засіданні первісний позов
не визнала, а зустрічний позов
підтримала в повному обсязі та надала
суду пояснення аналогічні викладеним у
зустрічному позові. Крім того, суду
пояснила, що дійсно між ПАТ
«Укрсоцбанк» та відповідачем ОСОБА_4
був укладений кредитний договір, але
кредитних коштів за вказаним договором
ОСОБА_4 не отримала. Вважає, що банк
видав вказаний кредит в іноземній
валюті без наявності відповідної
ліцензії на здійснення вказаної
операції та без додержання вимог
діючого законодавства України. Вважає,
що банк не мав права надати ОСОБА_4
кредитні кошти без відкриття їй
поточного рахунку та перерахування
кредитних коштів на цей рахунок. Крім
того, вважає, що позивач пропустив
строк звернення до суду із позовом,
оскільки останній платіж за кредитом
ОСОБА_4 здійснила 07.11.2008 року, а позивач
звернувся до суду лише у 2013 році.
Просила застосувати строк позовної
давності та у задоволені первісного
позову відмовити, а зустрічний позов
задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання
не з'явилась, надала заяву про розгляд
справи за її відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_5 за
договором - адвокат ОСОБА_3 зустрічний
позов підримала, суду пояснила, що ПАТ
«Укрсоцбанк» при укладанні кредитного
договору з ОСОБА_4 порушив
законодавство України, оскільки не
уклав з останньою договору про
відкриття поточного рахунку, не
перерахував на цей рахунок кредитні
кошти в іноземній валюті та взагалі
надав кредит в іноземній валюті без
наявності у нього на це спеціального
дозволу.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, приходить до
висновку, що первісний позов підлягає
задоволенню, а у задоволені
зустрічного позову необхідно
відмовити з наступних підстав.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що
зобов'язання повинне виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору і вимог ЦК України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у
зобов`язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (
термін).

Згідно із ст.536 ЦК України за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти. Розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа зобов'язується надати грошові
кошти позичальнику в розмірі і на
умовах, передбачених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит і сплатити відсотки.

Так, у судовому засіданні встановлено,
що Публічне акціонерне товариство
«Укрсоцбанк» є правонаступником
Акціонерно-комерційного банку
соціального розвитку «Укрсоцбанк» з
усіма його правами та обов'язками.

21.09.2005 року між позивачем та
відповідачем ОСОБА_4 був укладений
кредитний договір № 165/04-Ф03.14/579, згідно
умов якого банк надав ОСОБА_4 кредит в
сумі 65200 доларів США зі сплатою 12,50%
річних, з кінцевим терміном повернення
11.09.2012 року.

Відповідач ОСОБА_4 свої зобов'язання за
кредитним договором не виконує,
внаслідок чого утворилась
заборгованість. Станом 04.11.2013 року
заборгованість складає - 63289,37 доларів
США, з яких:

- заборгованості за кредитом - 37263,74
доларів США.;

- заборгованості за відсотками за
користування кредитом - 25252,31 доларів
США.;

- пеня за несвоєчасність повернення
кредиту - 374,42 доларів США;

- пеня за несвоєчасність повернення
відсотків - 398,91 доларів США.

Сторона відповідача ОСОБА_4 просить суд
визнати вказаний кредитний договір
недійсним посилаючись на те, що банк
порушив законодавство Україні, ч. 2 ст. 11
Закону України «Про захист прав
споживачів», не роз'яснивши йому
кредитні умови та не уклав з нею
договору про відкриття поточного
рахунку, не перерахував на цей рахунок
кредитні кошти, що на думку позивача є
підставою для визнання кредитного
договору недійсним.

Втім, відповідно до ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Відповідно до ст.203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним. Правочин, що
вчиняється батьками (усиновлювачами),
не може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом достовірно встановлено, що між
сторонами був укладений кредитний
договір, згідно умов якого відповідач
ОСОБА_4 отримала кредит на споживчі
цілі. Зобов'язання за вказаним
договором певний час відповідачем
ОСОБА_4 виконувались, тобто фактично
грошові кошти за кредитом вона
повертала позивачу та сплачувала
відсотки по ньому. Також ОСОБА_4 значний
період часу не вважала укладений
спірний договір недійсним та не
зверталась до суду з позовом про
визнання вказаного договору недійсним.

Посилання відповідача ОСОБА_4 на те, що
позивачем було порушено вимоги ч. 2 ст. 11
Закону України «Про захист прав
споживачів», є на думку суду
необґрунтованими, оскільки на момент
укладення договору положення Закону
України «Про захист прав споживачів» в
редакції від 05.12.2003 року вказаних вимог
не містили. При підписанні кредитного
договору, ОСОБА_4, будучи дієздатною
особою, погодилась на усі умови
договору, які чітко визначені у ньому і
своїм підписом посвідчила свою згоду
на їх виконання.

Крім того, погодження умов договору
відповідають положенням ч.1 ст. 628 ЦК
України, зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства. Отже, при
укладенні кредитного договору, всі
передбачені чинним законодавством
вимоги для укладення договору були
дотримані, договір містить всі
передбачені чинним законодавством
відомості, дотримано всіх вимог щодо
змісту та форми його укладення.

У ст. 627 ЦК України закріплено принцип
свободи договору, у відповідності до
якого сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Крім того, відповідач звернулась до
суду з вимогою про визнання недійсними
кредитного договору лише через сім
років після його укладення і лише після
того, як позивач звернувся до суду із
позовом про стягнення з неї
заборгованості за вказаним кредитним
договором.

Щодо позиції сторони відповідача
ОСОБА_4 відносно неправомірного
надання позивачем кредиту в іноземній
валюті, суд вважає зазначити наступне.

Відповідно до ст.192 ч.2 іноземна валюта
може використовуватися в Україні у
випадках і в порядку, встановлених
законом.

Відповідно до ст.533 ч.3 ЦК України,
використання іноземної валюти, а також
платіжних документів в іноземній
валюті при здійсненні розрахунків на
території України за зобов'язаннями
допускається у випадках, порядку та на
умовах, встановлених законом.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про
банки і банківську діяльність»,
банківський кредит - це будь-яке
зобов'язання банку надати певну суму
грошей, будь-яка гарантія, будь-яке
зобов'язання придбати право вимоги
боргу, будь-яке продовження строку
погашення боргу, яке надано в обмін на
зобов'язання боржника щодо повернення
заборгованої суми, а також на
зобов'язання на сплату процентів та
інших зборів з такої суми.

Стаття 49 Закону України «Про банки і
банківську діяльність» передбачає, що
кредитними операціями є операції,
серед іншого, зазначені в ст.47 ч.1 п.3
Закону України «Про банки і банківську
діяльність».

Відповідно до ст.47 ч.1 п.3 Закону України
«Про банки і банківську діяльність», на
підставі банківської ліцензії банки
мають право здійснювати такі операції,
як розміщення залучених коштів від
свого імені, на власних умовах та на
власний ризик.

Під «коштами» в Законі України «Про
банки і банківську діяльність» (ст. 2)
розуміється: гроші у національній або
іноземній валюті чи їх еквівалент.

При цьому, відповідно до ст.47 ч.2 п.1
Закону України «Про банки і банківську
діяльність», банк, крім перелічених у
частині першій цієї статті операцій,
має право здійснювати операції з
валютними цінностями.

Відповідно до Декрету КМУ «Про систему
валютного регулювання і валютного
контролю», валютними цінностями є
валюта України, платіжні документи та
інші цінні папери, виражені в валюті
України, іноземна валюта, платіжні
документи та інші цінні папери,
виражені в іноземній валюті,
банківські метали.

Валютними операціями, серед іншого, є
операції, пов'язані з переходом права
власності на валютні цінності, за
винятком операцій, що здійснюються між
резидентами у валюті України.

Відповідно до п.2.1. Положення «Про
порядок видачі банкам банківських
ліцензій, письмових дозволів та
ліцензій на виконання окремих
операцій», затвердженого Постановою
НБУ №275 від 17.07.2001 року, на підставі
банківської ліцензії банки мають право
здійснювати такі банківські операції,
зокрема, як розміщення залучених
коштів від свого імені, на власних
умовах та на власний ризик. Пунктом 2.3.
Постанови №275 передбачено, що за
наявності банківської ліцензії та за
умови отримання письмового дозволу НБУ
банки, серед іншого, мають право
здійснювати операції з валютними
цінностями. Відповідно до п.5.3.
Постанови №275, письмовий дозвіл на
здійснення операцій з валютними
цінностями є генеральною ліцензією на
здійснення валютних операцій згідно з
Декретом Кабінету Міністрів України
«Про систему валютного регулювання і
валютного контролю».

29.12.2001 року АКБСР «Укрсоцбанк» отримав
Банківську ліцензію №5 на здійснення
операцій, визначених частиною 1 та
пунктами 5-11 частини 2 ст. 47 Закону
України «Про банки і банківську
діяльність».29.07.2003року АКБСР
«Укрсоцбанк» отримав Дозвіл НБУ № 5-2 на
право здійснювати операцій, визначених
пунктами 1-4 частини 2 та частиною 4 ст. 47
Закону України «Про банки і банківську
діяльність».

Таким чином, враховуючи вище наведені
обставини суд вважає, що відповідач має
право на здійснення кредитних операцій
в іноземній валюті та з валютними
цінностями, посилання позивача на
незаконність кредитів в іноземній
валюті є необґрунтованими та
безпідставними.

Суд також вважає безпідставними вимоги
сторони відповідача ОСОБА_4 про
застосування строку позовної давності
до спірних правовідносин, оскільки як
вбачається із спірного кредитного
договору кінцевим терміном погашення
заборгованості за кредитом є 11.09.2012
року, а позивач звернувся до суду 27.05.2013
року, тобто в межах строку позовної
давності, передбаченого ст. 257 ЦК
України. При цьому дострокове
витребування кредиту є правом а не
обов'язком позивача у відповідності до
вимог кредитного договору.

На підставі вищевикладеного, оцінюючи
докази у їх сукупності, враховуючи те,
що обставини стосовно того, що при
укладенні кредитного договору позивач
порушив вимоги чинного законодавства
України, на які посилаються відповідач
ОСОБА_4 як на підставу для задоволення
зустрічних позовних вимог, не знайшли
свого підтвердження в судовому
засіданні, а вимоги щодо визнання
кредитного договору недійсним не
ґрунтуються на жодній з підстав
недійсності правочину, передбачених ЦК
України, суд прийшов до висновку, що у
задоволенні зустрічного позову
необхідно відмовити.

При таких обставинах суд вважає за
необхідне задовольнити первісний
позов в повному обсязі та стягнути з
відповідача ОСОБА_4 на користь позивача
заборгованість за кредитним договором
в сумі 63289,37 доларів США.

На підставі ст. 88 ЦПК України, суд
вважає необхідним також стягнути з
відповідача ОСОБА_4 на користь позивача
суму сплаченого останнім судового
збору у розмірі 3441 грн.

На підставі ст.ст. 192, 203, 215, 257, 526, 530, 533, 536,
627, 628, 1054 ЦК України; керуючись ст.ст.10, 60,
88, 208, 209, 212-215 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного
товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за
кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Укрсоцбанк» заборгованість за
кредитним договором в сумі 63289
(шістдесят три тисячі двісті
вісімдесят дев'ять) доларів США, 37 центи
США, а також судовий збір, який сплатив
позивач за звернення до суду в сумі 3441
(три тисячі чотириста сорок одну)
гривню.

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_4
до Публічного акціонерного товариства
«Укрсоцбанк», про визнання кредитного
договору недійсним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до Ленінського районного
суду м. Донецька протягом 10 днів з дня
його проголошення.

Суддя :