АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/3188/13Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 51 Морозов В.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
Охріменко Н. І. УХВАЛА
11 грудня 2013 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Охріменко Н. І. суддів
Скіць М. І. , Пономаренко В. В. при
секретаріКотолуп А.В. розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті
Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на
рішення Черкаського районного суду
Черкаської області від 01 листопада 2013
року по справі за позовом ОСОБА_6 до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробниче
об"єднання "Зубр", третя особа -
територіальна державна інспекція
праці у Черкаській області про зміну
підстави звільнення, відшкодування
середнього заробітку за затримку
розрахунку при звільненні, стягнення
заробітної плати, індексації,
компенсації втрати частини грошових
доходів в зв'язку з порушенням термінів
їх виплат, виплату грошової
компенсації за всі невикористані дні
щорічних відпусток, виплату моральної
шкоди.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
сторони, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

29 липня 2013 року ОСОБА_6
звернулася до суду з позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробниче
об"єднання "Зубр", третя особа -
територіальна державна інспекція
праці у Черкаській області в якому
просить змінити в її трудовій книжці
формулювання запису про її звільнення
з ТОВ «НВО «Зубр» з п. 4 ст. 40 на п. 1 ст. 36
КЗпП України, зобов'язати відповідача
видати їй належним чином оформлену
трудову книжку, стягнути з відповідача
на її користь в якості компенсації за
невикористані дні щорічних відпусток
кошти у сумі 9614,41 грн., кошти не
донарахованої заробітної плати за весь
період її роботи генеральним
директором у сумі 4571,25 грн., грошові
кошти в якості оплати за затримку
проведення розрахунку при звільненні у
сумі 318305,55 грн. та моральну шкоду в
розмірі 5000 грн.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
позивачка вказувала на те, що згідно
протоколу установчих зборів учасників
ТОВ «НВО «Зубр» № 1 від 25 квітня 2001 року
та наказу товариства № 1 від 25 квітня 2001
року, її було обрано та призначено на
посаду директора ТОВ «НВО «Зубр».
Наказом засновника товариства ОСОБА_7
від 04.02.2007 року №13 її було відсторонено
від виконання обов'язків генерального
директора товариства та призначено
виконуючим обов'язки генерального
директора товариства Безпалого В. М.
Оскільки до приміщення товариства її
неодноразово не допускали про своє
звільнення дізналася з листа
територіальної державної інспекції
праці у Черкаській області 04 серпня 2007
року, який містив копію наказу від 23
лютого 2007 року № 27/1 - к про її
звільнення з посади генерального
директора товариства за систематичні
прогули. Своє звільнення з
вищевказаної підстави позивач вважає
незаконним оскільки відповідачем в
порушення вимог ст. 149 КЗпП України не
відібрано у неї письмові пояснення з
метою з'ясувати причини її відсутності,
в порушення вимог ст. 47 КЗпП України не
видано копію наказу про звільнення у
день фактичного звільнення, а також не
видано трудову книжку та не здійснено
остаточного розрахунку.

Крім того, позивачкою подано до суду
клопотання про поновлення строків
позовної давності, в якому вона вказує,
що зверталася до суду з позовною заявою
до ТОВ «НВО «Зубр» з аналогічними
позовними вимогами ще 03.09.2007 року, однак
адвокат який представляв її інтереси в
суді не повідомив її про залишення
вищевказаної позовної заяви без
розгляду, а про існування такого
рішення вона дізналася лише 12.08.2013 року
в підготовчому судовому засіданні
даної справи, йому з посиланням на ст. 234
КЗпП України та ч. 2 ст. 207 ЦПК України
просить поновити їй пропущений строк
звернення до суду.

Рішенням Черкаського районного суду
Черкаської області від 01 листопада 2013
року в задоволенні позову ОСОБА_6
відмовлено повністю.

Не погоджуючись з даним рішенням суду
ОСОБА_6 оскаржила його в апеляційному
порядку та просила рішенням
Черкаського районного суду Черкаської
області від 01 листопада 2013 року
скасувати як незаконне та
необґрунтоване, ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, ухвалити нове рішення по суті
позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, що з'явились, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга підлягає до
відхилення з слідуючих підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи позивачці ОСОБА_6 в позові
щодо зміни формулювання причин
звільнення та зобов'язання видати
трудову книжку, суд першої інстанції
посилався на відсутність
обґрунтування позовних вимог та на
пропуск позивачкою встановленого
законом строку на звернення до суду
відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України, а в
частині позовних вимог щодо стягнення
з відповідача компенсацій за
невикористані дні щорічних відпусток,
коштів недорахованої заробітної плати
за весь період роботи генеральним
директором товариства, індексації за
весь період роботи, компенсації втрати
частини доходів в зв'язку з порушенням
термінів їх виплати за період роботи
генеральним директором, грошових
коштів за затримку проведення
розрахунку при звільненні - на
передчасність їх заявлення та відхилив
докази, якими обґрунтовувалися вимоги
позивачки.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що районний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішень
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено і
підтверджено матеріалами справи, що
позивачка ОСОБА_6 згідно протоколу
установчих зборів учасників ТОВ «НВО
«Зубр» №1 від 25 квітня 2001 року та
наказу товариства №1 від 25 квітня 2001
року була обрана та призначена на
посаду директора ТОВ «НВО «Зубр».

Протоколом зборів учасників ТОВ «НВО
«Зубр» з 25 квітня 2005 року ОСОБА_6
обрана генеральним директором
товариства.

Наказом засновника товариства ОСОБА_7
від 04 лютого 2007 року №13 позивачка
відсторонена від виконання обов'язків
генерального директора товариства за
зловживання службовим становищем,
фінансові махінації, нанесення
матеріальних збитків підприємству та
визначеного виконуючим обов'язки
генерального директора товариства
Безпалого В.М.

Наказом № 27 1-к від 23 лютого 2007 року
ОСОБА_6 звільнена з посади
генерального директора - звільнена з
посади генерального директора з 24
лютого 2007 року за систематичні прогули
(акти про відсутність працівника на
робочому місці більше 3-х годин від 05
лютого 2007 року,від 07 лютого 2007 року, від
23 лютого 2007 року).

Вважаючи свої права порушеними,
позивачка 30 серпня 2007 року звернулась
до Черкаського районного суду з
аналогічним позовом, а 03 вересня 2007
року подала до суду заяву про його
повернення (а.с.35).

Ухвалою Черкаського районного суду
від 15 травня 2008 року заява ОСОБА_6 в
зв'язку з повторною неявкою позивачки
без поважних причин ( неявки позивачки
-16.10.2007р, 07.11.2007 р., 27.11.2007р., 2012.2007 р., 31.01.2008
р., 20.02.2008р.,12.03.2007р., 03.04.2008р., 05.05.2008 р.) -
залишена без розгляду.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду щодо необґрунтованості
позовних вимог в частині зміни
формулювання причин звільнення з п.4
ст.40 КЗпП України на п.1 ст.36 КЗпП
України, оскільки розірвання
трудового договору на підставі п.1 ст.36
КЗпП України передбачає ініціативу
працівника перед роботодавцем та
досягнення угоди про припинення
трудового договору як з боку
працівника так і власника.

Відповідно до ч.1 ст.36 КЗпП України якщо
пропозиція про припинення трудового
договору надходить від працівника, то
він подає письмову заяву, в якій
викладає своє прохання про звільнення
його з роботи.

Позивачка ОСОБА_6 з такою заявою до
відповідача не зверталась. Таким
чином, оскільки ініціатива про
розірвання трудового договору з
підстав передбачених п.1 ст.36 КЗпП
України від позивачки не надходила, то
суд першої інстанції правильно
встановив відсутність будь-яких
підстав для зміни формулювання причин
звільнення з п.4 ст.40 на п.1 смт.36 КЗпП
України.

В зв'язку з вищенаведеним, позивачка,
виходячи з позовних вимог (в частині
зміни формулювання причин звільнення з
п.4 ст.40 на п.1 ст.36 КЗпП України) ( а.с.13),
вважається такою, що звільнена 23
лютого 2007 року з посади генерального
директора товариства з ініціативи
власника відповідно до п.4 ст.40 КЗпП
України.

Судом першої інстанції також
встановлено і підтверджено
матеріалами справи, що позивачка
ОСОБА_6 в день звільнення не перебувала
на робочому місці, а тому: з наказом про
звільнення в день звільнення не
ознайомлена ( копію наказу про
звільнення отримала 04 серпня 2007 року),
розрахунок виплат всіх сум,що
належали до виплати, в день звільнення
відповідач не провів, трудову книжку в
день звільнення відповідач не видав.
Тому позивачці, відповідно до вимог ч.1
ст..116 КЗпП України, відповідачем
направлено офіційне повідомлення про
необхідність отримання у відділі
кадрів товариства нараховані виплати
та трудову книжку ( а.с.50).

Протягом п'яти років позивачка не
перебувала в Україні, тому суд першої
інстанції правильно прийшов до
висновку і з цим погоджується колегія
суддів, що відповідач діяв відповідно
до вимог ч.1 ст.116 КЗпП України і
відповідальності за затримку
розрахунку при звільненні відповідно
до вимог ст.117 КЗпП України нести не
повинен, так як відсутня його вина.
Виходячи з наведеного, позовні вимоги
ОСОБА_6 про стягнення середнього
заробітку за затримку розрахунку при
звільненні, задоволенню не підлягають.
Про відсутність підстав для
нарахування середнього заробітку за
час затримки розрахунку при звільненні
в зв'язку з відсутністю вини власника,
зазначено також і в довідці по
результатах перевірки, проведеної
Державною інспекцією з питань праці
від 04 вересня 2013 року (а.с.97-99).

Колегія суддів також відмічає, що
судом першої інстанції правомірно
відмовлено в позові ОСОБА_6 в частині
інших позовних вимог, посилаючись на
те, що первинні документи
бухгалтерської звітності (табелі
обліку робочого часу,штатний розпис,
тощо), на підставі яких можливо було б
встановити суму коштів недорахованої
заробітної плати та встановити
правомірність нарахування сум,
вказаних позивачкою в позовній заяві,
не були надані суду, в зв'язку з їх
відсутністю ( акт про виділення для
знищення а.с.152). Ці обставини також
підтверджені довідкою Державної
інспекції з питань праці від 04 вересня
2013 року (а.с.97-99).

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Так як порушень законних прав ОСОБА_6
при її звільненні із займаної посади
відповідачем допущено не було, тому
відсутні і підстави для покладення на
ТОВ «НВО «Зубр» обов'язку щодо
відшкодування на користь позивачки
моральної шкоди.

Враховуючи те, що посилання апелянта в
апеляційній скарзі на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права не знайшли свого
підтвердження при розгляді даної
заяви, а судом повно та всебічно
перевірені надані сторонами докази,
дана їм належна оцінка у рішення, які
належним чином мотивовані і за своїм
змістом та формою відповідають вимогам
закону, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення
Черкаського районного суду Черкаської
області від 01 листопада 2013 року -
відхилити.

Рішення Черкаського районного суду
Черкаської області від 01 листопада 2013
року по справі за позовом ОСОБА_6 до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробниче
об"єднання "Зубр", третя особа -
територіальна державна інспекція
праці у Черкаській області про зміну
підстави звільнення, відшкодування
середнього заробітку за затримку
розрахунку при звільненні, стягнення
заробітної плати, індексації,
компенсації втрати частини грошових
доходів в зв'язку з порушенням термінів
їх виплат, виплату грошової
компенсації за всі невикористані дні
щорічних відпусток, виплату моральної
шкоди - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з моменту проголошення.

Головуючий :

Судді :