Справа № 2704/8147/12
Категорія № 26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.12.2013 р. Нахімовський районний суд м.
Севастополя в складі :

головуючого судді - Єзерського П.О.

при секретарі - Мінаковій Т.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Севастополі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 до Публічного акціонерного
товариства Банк "Морський",
Товариства з обмеженою
відповідальністю "АВ Авто" про
визнання іпотечного договору
недійсним та зустрічному позову ПАТ
Банк "Морський" до ОСОБА_2, ТОВ "АВ
Авто" про звернення стягнення на
предмет іпотеки у рахунок
заборгованості за кредитним
договором,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1, в інтересах ОСОБА_2,
звернулась до суду з позовом до ПАТ
Банк "Морський" ( далі Банк ), ТОВ "АВ
Авто" ( далі товариство ), який в
подальшому уточнила та просила
визнати іпотечний договір недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
21.12.2011 р. між ПАТ Банк «Морський» та
ТОВ «АВ Авто» укладений кредитний
договір, відповідно до умов якого,
товариству був наданий кредит на
суму 740 000 євро.

В цей же день, в забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором, між Банком, ОСОБА_2 ( як
майновий поручитель товариства ) та
ТОВ «АВ Авто» був укладений іпотечний
договір, предметом якого є будинок,
розташований в АДРЕСА_1, загальною
площею 744,2 кв.м., та належав
іпотекодателю на праві власності. На
момент укладення договору в будинку,
що є предметом іпотеки, проживав
неповнолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Посилаючись на те, що укладеним
договором іпотеки порушені майнові
та житлові права неповнолітньої
дитини, мати якого не вправі була
без дозволу органу опіки та
піклування укладати вказаний договір
іпотеки, відмовившись він належних
дитині майнових прав на користування
житловим будинком, представник
позивача просила визнати іпотечний
договір від 21.12.2011 р. недійсним, з
підстав, передбачених ст. 203, 215 ЦК
України.

ПАТ Банк "Морський" звернувся до суду
із зустрічним позовом до ОСОБА_2, ТОВ
"АВ Авто" про стягнення
заборгованості та звернення
стягнення на предмет іпотеки у
рахунок заборгованості за кредитним
договором. Вимоги мотивовані тим, що
відповідачі, в супереч умовам
договору, починаючи з березня 2012 року,
від своєчасного виконання зобов'язання
ухиляються, кредит і проценти
погашають нерегулярно, у зв'язку з
чим за ними утворилася загальна
заборгованість по кредиту станом на
13.11.2012 р. в сумі 7871372 гривні 28 копійок.

В ході судового розгляду ПАТ Банк
"Морський" просив залишити позовні
вимоги до ТОВ "АВ Авто" без розгляду (
а.с. 124 ), оскільки вже є рішення суду
про стягнення з цього відповідача, а
також ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь
банку заборгованості за кредитним
договором у розмірі 8616062 гривень 64
копійок.

В подальшому банк знову збільшив
зустрічні позовні вимоги та просив у
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором у розмірі 8616062
гривні 64 копійки звернути стягнення
на предмет іпотеки.

На підставі заяви представника
позивача, ухвалою суду від 14.08.2013 р.
залучено до участі по справі на
стороні позивачки, як третю особу,
орган опіки та піклування
виконавчого комітету Ялтинської
міської ради.

В судовому засіданні представник
позивачки підтримала позов, в
задоволенні зустрічного просила
відмовити.

Представник ПАТ Банк "Морський"
просив зустрічний позов
задовольнити. В задоволенні
основного позову просив відмовити,
оскільки вважає його
необґрунтованим.

2

Відповідач ТОВ «АВ Авто» повідомлено
належним чином, його представник в
судове засідання не з'явився, своїх
заперечень на позов не надало.

3-я особа орган опіки та піклування
виконавчого комітету Ялтинської
міської ради повідомлена належним
чином, надіслала заяву про розгляд
справи у відсутність її представника.

Матеріалами справи підтверджено, що
правовідносини сторін регулюються
нормами глави 48, 49, 51, 71 ЦК України,
Законом України «Про іпотеку».

Судом встановлено, що 21.12.2011 р. між
ПАТ Банк «Морський» та ТОВ «АВ Авто»
був укладений кредитний договір №
1911211-КЮ, за яким товариство отримало
кредит в сумі 740000 євро під 10% річних,
строком на 12 місяців, до 20.12.2012 р.

В цей же день, в забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором, між банком та ОСОБА_2, як
майновим поручителем ТОВ «АВ Авто»
та цим товариством був укладений
договір іпотеки, про передачу банку
в іпотеку належного ОСОБА_2 на праві
власності будинку загальною площею
744,2 кв.м., який розташований в АДРЕСА_1.
Вказаний будинок належить ОСОБА_2 на
підставі договору купівлі-продажу
від 04.06.2004 року.

Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України,
правочином є дія особи, спрямована
на набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Стаття 204 ЦК України передбачає, що
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний
судом недійсним.

Відповідно ч. 6 ст. 203 ЦК України,
правочин, що вчиняється батьками (
усиновлювачами ), не може суперечити
правам та інтересам їх малолітніх,
неповнолітніх та непрацездатних
дітей.

Згідно статті 177 СК України, статті 17
Закону України «Про охорону
дитинства» батьки не мають права без
дозволу органу опіки і піклування
укладати договір, який підлягає
нотаріальному посвідченню або
спеціальній реєстрації, відмовлятися
від належних дитині майнових прав,
здійснювати розподіл, обмін,
відчуження житла, зобов'язуватися від
імені дитини порукою, видавати
письмові зобов'язання.

Частина 1 ст. 317 ЦК України
передбачає, що власникові належать
права володіння, користування та
розпорядження своїм майном.

Як встановлено судом, єдиним
власником будинку по АДРЕСА_1 є
ОСОБА_2 Майнові права ОСОБА_4, 1994 року
народження, на спірний житловий
будинок відсутні.

Згідно довідки виконавчого комітету
Сімеїзської селищної ради від 16.12.2011
р. №02-08/572 у будинку, що передавався в
іпотеку, не було зареєстровано інших
осіб, у тому числі малолітні та
неповнолітні діти (а.с.114).

Легітимність цієї довідки позивачем
ОСОБА_2 не спростована й будь-яких
доказів щодо її фіктивності останнім
до суду не представлено.

Крім того, згідно п. 1.8. Іпотечного
договору від 21.12.2011 р. іпотекодавцем
засвідчено, що предмет іпотеки не
переданий у користування, про що
свідчить підпис ОСОБА_2 на договорі.

ОСОБА_2 є громадянкою Російської
Федерації (а.с. 63-65).

У ході судового розгляду сторонами,
у тому числі представником позивача
визнавався та не запручувався тої
факт, що і син позивачки - ОСОБА_4, 1994
року народження є також громадянином
Російської Федерації та в'їжджав на
Україну по безвізовому порядку, у
зв'язку з чим вказані обставини,
відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України,
не підлягають доказуванню.

У якості доказів постійного
проживання ОСОБА_4, 1994 року народження
у будинку, що переданий в іпотеку
позивачем надані довідки (а.с. 109-111,
166, 167).

Вказані довідки суд не приймає до
уваги, оскільки вони не є
допустимими доказами постійного
проживання ОСОБА_4, 1994 року народження,
так як відповідно до Закону України
«Про правовий статус іноземців та
осіб без громадянства» доказом
постійного проживання іноземця є
відповідна посвідка на постійне
проживання.

Проте, будь-яких належних та
допустимих, в розумінні ст. 58, 59 ГПК
України, доказів на підтвердження
того, що він, дійсно весь цей час, в
тому числі й на момент укладення
його матір'ю спірного Договору
іпотеки постійно проживав в
зазначеному будинку

3

(довідки про реєстрацію місця
проживання, яка видається органом
реєстрації, тощо), а також доказів на
отримання відповідної посвідки на
постійне проживання іноземця,
позивачем до суду не представлено.

Крім того, суд зазначає, що ст. 29 ЦК
України встановлено, що місцем
проживання фізичної особи є житловий
будинок, квартира, інше приміщення,
придатне для проживання в ньому
(гуртожиток, готель тощо), у
відповідному населеному пункті, в
якому фізична особа проживає
постійно, переважно або тимчасово.
Фізична особа, яка досягла
чотирнадцяти років, вільно обирає
собі місце проживання, за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

Син позивачки 19 грудня 2008 року досяг
14 років, а договір іпотеки між
сторонами був укладений 21 грудня 2011
року.

Відповідно до Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні»
громадянин України, а також
іноземець чи особа без громадянства,
які перебувають в Україні на
законних підставах, зобов'язані
протягом десяти днів після прибуття
до нового місця проживання
зареєструвати місце проживання.

Цим же Законом визначено, що місце
проживання - це
адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком понад шість місяців
на рік.

Відповідно до п. 19 Правил в'їзду
іноземців та осіб без громадянства в
Україну, їх виїзду з України і
транзитного проїзду через її
територію, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 29.12.1995
р. №1074 іноземці та особи без
громадянства, які прибули в Україну
на законній підставі, можуть
тимчасово перебувати на території
країни за паспортним документом,
зареєстрованим у порядку,
встановленому цими Правилами.
Паспортний документ подається
іноземцем та особою без громадянства
для реєстрації у пункті пропуску
через державний кордон посадовій
особі Державної прикордонної служби.
Реєстрація проводиться на період
короткотермінового перебування - для
іноземців та осіб без громадянства з
держав з візовим порядком в'їзду на
період дії візи, але не більш як 90
днів протягом 180 днів з дати першого
в'їзду, якщо інший термін не
визначено міжнародними угодами; для
іноземців та осіб без громадянства з
держав з безвізовим порядком в'їзду
- на термін не більш як 90 днів
протягом 180 днів з дати першого
в'їзду, якщо інший термін не
визначено міжнародними угодами.

Таким чином, ОСОБА_4, як іноземець,
без оформлення відповідної посвідки
на постійне місце проживання, мав
право знаходиться на території
України лише 90 днів протягом 180 днів
(шість місяців) з дати першого в'їзду,
у зв'язку з чим не мав відповідного
місця проживання в розуміння Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні».

Враховує суд і ту обставину, що
згідно повідомлення органу опіки та
піклування виконавчого комітету
Ялтинської міської ради, ОСОБА_2 в
орган опіки не зверталася, і він
згоди на укладання іпотечного
договору не давав.

При таких обставинах, суд відмовляє
у задоволенні заявлених ОСОБА_2 вимог
за їх недоведеністю, поза будь-яких
об'єктивних доказів на підтвердження
наявності у її сина ОСОБА_4, 1994 року
народження права користування
спірним будинком на час укладення
договору іпотеки та необхідності
надання органом опіки та піклування
відповідного дозволу на укладення
цього договору.

Оскільки в задоволенні позову
відмовлено, судові витрати не
відшкодовуються.

Що стосується зустрічних вимог ПАТ
Банк "Морський" до ОСОБА_2 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки у рахунок заборгованості за
кредитним договором, то вони
підлягають задоволенню.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння
відмова від виконання зобов'язання
не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання повинне виконуватись
належним чином згідно умов договору,
вимог даного Кодексу та інших актів
цивільного законодавства.

Частина 2 ст. 1050 ЦК України передбачає,
що якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням ), то
в разі прострочення повернення
чергової частини позикодавець має
право вимагати дострокового
повернення частини позики, що
залишилася, та сплати процентів,
належних йому відповідно до ст. 1048
цього Кодексу.

4

Відповідно ч. 1 ст. 7 Закону України
"Про іпотеку", за рахунок предмета
іпотеки, іпотекодержатель має право
задовольнити свою вимогу за основним
забезпеченням у повному обсязі або
в частині, встановленій іпотечним
договором, що визначена на час
виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо
передбачене умовами договору, що
обумовлює основне зобов'язання.

Як встановив суд, після отримання
кредиту, ТОВ «АВ Авто», як
позичальник, а ОСОБА_2, як майновий
поручитель, в супереч вимогам ст. 526
ЦК України і умовам договору,
починаючи з березня 2012 р. належним
чином зобов'язання не виконують,
кредит і проценти не погашають, чим
порушують умови кредитного договору.

У зв'язку із порушенням взятих
зобов'язань за кредитним договором, в
жовтні місяці 2012 року банком було
письмового повідомлено позичальника
та іпотекодавця про існуючу
заборгованість та намір Банку у
випадку непогашення заборгованості
та протязі 30 днів розпочати
процедуру звернення стягнення на
закладене майно.

Протягом встановленого строку вимога
іпотекодержателя була залишена без
задоволення.

Таким чином, зобов'язання,
передбачені іпотечним договором,
незважаючи на вимогу банку про
дострокове повернення кредиту та
процентів, комісії та пені,
порушуються зі сторони відповідачки.

За відповідачами, станом на 05.04.2013 р.
утворилася заборгованість по кредиту
на загальну суму 8616062 гривні 64
копійки, в тому числі заборгованість
за кредитом на суму 740000 євро, що
еквівалентно 7587530 гривням 80 копійкам,
заборгованість по процентам за
користування кредитом на суму 61514,32
євро, що еквівалентно 630732 гривням 16
копійкам, та пені в сумі 38796,78 євро,
що еквівалентно 397799 гривням 68
копійкам. ОСОБА_2 вказану
заборгованість не погасила. Ніяких
дій направлених на виконання
зобов'язань про повернення кредиту
та процентів, не робила.

Незважаючи на рішення суду від 17.06.2013
р. (а.с. 125, 126), ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ТОВ
«АВ Авто» на час розгляду справи
також не погасили заборгованість на
загальну суму 8615503 гривень 50 копійок.

Розрахунок по заборгованості по
кредиту, процентам та пені складений
вірно.

Курс Національного банку України по
валюті долар США до гривні, станом
на 05.04.2013 р. складає 10,253 гривен за 1
євро.

Викладене підтверджується копіями
іпотечного та кредитного договору
від 21.12.2011 р., розрахунком
заборгованості за станом на 05.04.2013 р.,
довідкою банка про курс гривні до
євро, розрахунком заборгованості,
рішення Нахімовського райсуду м.
Севастополя від 17.06.2013 р.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України
"Про іпотеку", у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Частини 3 цієї статті передбачає
звернення стягнення на предмет
іпотеки здійснюється на підставі
рішення суду, виконавчого напису
нотаріуса або згідно з договором про
задоволення вимог іпотекодержателя.

Стаття 39 Закону України "Про іпотеку"
передбачає, що у разі задоволення
судом позову про звернення стягнення
на предмет іпотеки у рішенні суду
зазначається загальний розмір вимог
та всі його складові, що підлягають
сплаті іпотекодержателю з вартості
предмета іпотеки та початкова ціна
предмету іпотеки для його подальшої
реалізації.

Суд вважає, що позивач обґрунтовано
заявив вимоги про звернення
стягнення на предмет іпотеки -
будинку, що належить на праві
власності ОСОБА_2 і ці вимоги
підлягають задоволенню, як просив
Банк, шляхом продажу вказаного
предмету іпотеки ПАТ Банк "Морський"
з укладанням договорів купівлі -
продажу будь - яким способом з іншою
особою - покупцем, з отриманням
витягів з Державного реєстру прав
власності на нерухоме майно, витягів
із Поземельної книги, витягів з
Державного земельного кадастру про
земельну ділянку, інших документів,
необхідних для продажу та оформленню
об'єктів нерухомості, також наданням
ПАТ Банк «Морський» усіх повноважень,
необхідних для здійснення продажу
нерухомого майна, по ціні, яка
встановлюється за згодою між
Іпотекодателем та Іпотекодержателем а
у випадку недосягнення такої згоди -
на підставі незалежної оцінки майна,
проведеною суб'єктом оціночної
діяльності, на рівні, не нижче
звичайних цін на ці види майна.

Доводи представника позивача ОСОБА_2
про те, що наявність судового
рішення, яке набрало законної сили
робить неможливим звернення
стягнення основної заборгованості на
предмет іпотеки, оскільки на її
думку це є подвійне стягнення
заборгованості, не може бути
прийнято судом до уваги. Наявність
судового рішення про стягнення із
позичальника на користь Банку
заборгованості за кредитним
договором не звільняє боржника від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не
позбавляє кредитора права на
отримання сум шляхом звернення
стягнення на передане в іпотеку
нерухоме майно.

Оскільки позов ПАТ Банк «Морський»
задоволено, то судовий збір в сумі
3219 гривень, підлягає стягненню з
відповідача на користь банку.

На підставі ст. 526, 536, 575, 611, 615 ч. 1, 629,
1046-1050, 1054 ЦК України, ст.33, 35, 38-40 Закону
України "Про іпотеку", керуючись ст.
10, 11, 60, ч. 1 ст. 88, 209, 212-215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 в
інтересах ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства Банк
"Морський", Товариства з обмеженою
відповідальністю «АВ Авто» про
визнання іпотечного договору
недійсним, відмовити.

Позов Публічного акціонерного
товариства Банк "Морський" до ОСОБА_2,
про стягнення заборгованості та
звернення стягнення на предмет
іпотеки у рахунок заборгованості за
кредитним договором задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості
за іпотечним кредитним договором №
1911211-КЮ від 21.12.2011 р., укладеним між ПАТ
Банк "Морський" і ОСОБА_2, у розмірі
8616062 гривні 64 копійки, що складається
із заборгованості по кредиту на
суму 740000 євро, що еквівалентно 7587530
гривням 64 копійкам, заборгованості
по процентам за користування
кредитом на суму 61514,32 євро, що
еквівалентно 630732 гривням 16 копійкам,
та пені в сумі 38796,78 євро, що
еквівалентно 397799 гривням 68 копійкам,
звернути стягнення на предмет
іпотеки - будинок АДРЕСА_1, що
належить ОСОБА_2 на праві особистої
приватної власності на підставі
договору купівлі-продажу,
посвідченого 04.06.2004 р. приватним
нотаріусом Ялтинського міського
нотаріального округу АР Крим ОСОБА_7
за номером у реєстрі 3929 та
зареєстрованого Комунальним
підприємством Ялтинське бюро
технічної інвентаризації у
реєстровій книзі З-Д стор. 95, номер
запису 242, 04.06.2004 року, реєстровий
номер 1432716, шляхом продажу вказаного
предмету іпотеки ПАТ Банк "Морський"
з укладанням від імені ОСОБА_2
договорів купівлі - продажу будь - яким
способом з іншою особою - покупцем, з
отриманням витягів з Державного
реєстру прав власності на нерухоме
майно, витягів із Поземельної книги,
витягів з Державного земельного
кадастру про земельну ділянку, інших
документів, необхідних для продажу
та оформленню об'єктів нерухомості,
також наданням ПАТ Банк «Морський»
усіх повноважень, необхідних для
здійснення продажу нерухомого майна,
по ціні, яка встановлюється за
згодою між Іпотекодателем та
Іпотекодержателем, а у випадку
недосягнення такої згоди - на
підставі незалежної оцінки майна,
проведеною суб'єктом оціночної
діяльності, на рівні, не нижче
звичайних цін на ці види майна.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
Банк "Морський" судові витрати у
розмірі 3219 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня його
проголошення до Апеляційного суду м.
Севастополя, через Нахімовський
райсуд м. Севастополя. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя Нахімовського районного

суду міста Севастополя
Єзерський
П.О.