Категорія 20 Головуючий в 1 інстанції
Доповідач Будулуца М.С.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2013 року м. Донецьк

Апеляційний суд Донецької області в
складі:

Головуючого-судді: Курило В.П.

суддів: Будулуци М.С., Азевича В.Б.,

при секретарі Саєнко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору
купівлі-продажу частини жилого будинку
недійсним, визнання права спільної
часткової власності на будівлю та
земельну ділянку в рівних частках,
припинення права спільної часткової
власності на будівлю шляхом поділу,
вселення в житловий будинок, за
зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про демонтаж
самочинної прибудови над гаражем, за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6 про визнання
договору купівлі-продажу частини
домоволодіння та земельної ділянки,
укладеного з дотриманням вимог дійсної
угоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Київського районного суду м.
Донецька від 19 липня 2013 року, -

В С Т А Н О В И В:

21 квітня 2006 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 звернулись з позовом до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та ОСОБА_7 (яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року та її
правонаступником є дочка ОСОБА_6.) про
визнання договору купівлі-продажу
частини жилого будинку недійсним,
визнання права спільної часткової
власності на будівлю та земельну
ділянку в рівних частках, припинення
права спільної часткової власності на
будівлю шляхом поділу, вселення в
житловий будинок, збільшивши розмір
позовних вимог при розгляді справи.

Позовні вимоги мотивували тим, що у 1999
році ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
які на той час були членами однієї
сім'ї, вирішили купити будинок із
земельною ділянкою, маючи на меті
замість старого будинку побудувати
новий будинок для спільного проживання
і користування. 29 грудня 1999 року,
виконуючи спільну домовленість, за
спільні кошти вони купили у ОСОБА_7( 51/100
частину житлового будинку з надвірними
побудовами, розташованими по АДРЕСА_4
на приватизованій земельній ділянці,
площею 0,0471 га. Покупцем у договорі був
визначений ОСОБА_4, який в той час не
працював, мав вільний час та при собі
паспорт для оформлення угоди, а тому,
вважають договір удаваним в частині
визначення ОСОБА_4 покупцем частки
житлового будинку.

З 2000 по 2003 роки вони за цією адресою
побудували новий житловий будинок,
головним чином за кошти ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 Між ними існувала домовленість
про те, що після введення будинку в
експлуатацію, ОСОБА_4 оформить право
власності на домоволодіння на усіх
учасників договору. В будинку
збудували три окремих входи в квартири.
Однак, всупереч домовленості, ОСОБА_4
відмовився оформити на позивачів таке
право власності, а тому вони звернулися
з зазначеним позовом до суду, який
уточнили та остаточно просили: визнати
договір купівлі - продажу 51/100 частини
будинку з жилою прибудовою та
надвірними побудовами АДРЕСА_4 на
приватизованій земельній ділянці
площею 0,0471 га від 29 грудня 1999 року
недійсним в частині визначення покупця
ОСОБА_4, визнати покупцями 51/100 частини
будинку з жилою прибудовою та
надвірними побудовами АДРЕСА_4 на
приватизованій земельній ділянці
площею 0,0471 га - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4; визнати, що земельна ділянка
площею 0,071 га за вказаною адресою
належить на праві спільної часткової
власності в рівних долях по 1/4 частині
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4;
визнати, що домоволодіння, яке
складається з побудов (житлового
будинку літ. Р-2 з цокольним поверхом,
першого поверху, другого поверху,
сараю, вбиральні літ. Т, гаражу літ. У,
огорожі № 1-3, водогону, замощення I - II)
належить на праві спільної часткової
власності в рівних долях ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4; припинити
право спільної часткової власності на
домоволодіння АДРЕСА_4, шляхом поділу,
виділивши в натурі у власність ОСОБА_5
житловий будинок літ. А, житлову
прибудову літ. А-2, нежитлові прибудови
літ. а, літ. а-4, тамбур літ.а-5, крильце
літ. а, підвал, гараж літ. Б, сарай літ. З,
убиральню літ. М, зливну яму літ. О,
теплицю, літню кухню літ. Д, сарай літ. В,
душ літ. И; виділивши в натурі у спільну
сумісну власність ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 побудови - частину житлового
будинку літ. Р-2 (приміщення першого
поверху та другого поверху) та
цокольний поверх літ. цок, сарай літ. П.,
вбиральню літ. Т; виділивши в натурі у
власність ОСОБА_4 частину житлового
будинку літ. Р-2 (перший поверх), гараж
літ. У; виділивши в натурі у спільну
сумісну власність ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, огородження № 4-6,
замощення II; зобов'язати ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 здійснити відповідні
переобладнання, стягнути з ОСОБА_4 на їх
користь ? частину вартості робіт по
переобладнанню домоволодіння та
виконанню робіт по відособленню
системи опалення, водопостачання,
електропостачання, газопостачання,
каналізації; встановити порядок
користування земельною ділянкою
згідно з висновком додаткової
будівельно - технічної експертизи №
5599/23, 1408/23 від 23 березня 2012 року, питання
6, додаток 4 (схема): у користування
ОСОБА_4 надати земельну ділянку площею
97,5 кв. м, а саме, - частину земельної
ділянки, зайняту під гаражем літ. У,
частину земельної ділянки, не зайняту
спорудами з боку домоволодіння
АДРЕСА_5; у користування ОСОБА_1, ОСОБА_2
та ОСОБА_3 надати земельну ділянку
площею 292,4 кв. м, а саме, - частину
земельної ділянки, зайнятої під
житловим будинком літ. Р-2; частину
земельної ділянки, зайнятої під
спорудами (сарай літ. П, вбиральня літ.
Т), частину земельної ділянки, не
зайнятої спорудами з боку АДРЕСА_7,
АДРЕСА_6, зобов'язати ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 встановити кордон (огородження)
між співвласниками згідно із висновком
експертизи (додаток № 4 до експертизи
від 23 березня 2012року): від крапки А (яка
розташована на перехресті огородження
домоволодіння № 31 та № 33 ) впродовж
АДРЕСА_5 на відстані 11,04 м до крапки Б.
Далі крапку Б з'єднати з крапкою В
(лінія є продовженням від внутрішньої
несучої стіни будинку). Далі з'єднати
крапки В, Г, Д (розташовані на фасаді
житлового будинку літ.Р-2) з крапками Е,
Ж (крапка Ж розташована на перехресті
огородження домоволодіння № 33 та № 31)
та вселити ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 в
житловий будинок.

Про порушено право вони узнали в грудні
2005 року, коли ОСОБА_4 порушив їх права та
став діяти всупереч домовленості, а
тому ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просили
поновити їм строк позовної давності
для звернення до суду. 17 жовтня 2006 року
ОСОБА_5 звернувся з зустрічним позовом
до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про
демонтаж самочинної прибудови над
гаражем літ. У в домоволодінні АДРЕСА_5,
який уточнив і мотивував тим, що
відповідачі його побудували без
дозвільних документів, з порушенням
відповідних будівельних норм і правил,
що затіняє світло, перешкоджає
прибирати сніг та створює інші
незручності в користуванні та
обслуговуванні належними йому
будівлями.

ОСОБА_4 завернувся до суду з позовом до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, та
ОСОБА_7 (правонаступником якої є
ОСОБА_6.) про визнання договору
купівлі-продажу 51/100 частини
домоволодіння та земельної ділянки,
укладеного з дотриманням вимог дійсної
угоди, та визначення ідеальних часток в
домоволодінні.

Ухвалою Київського районного суду м.
Донецька від 22 листопада 2012 року
позовна заява ОСОБА_4 в частині вимог
про визначення ідеальних часток в
домоволодінні за заявою позивача
залишено без розгляду, а ухвалою цього
ж суду від 18 липня 2013 року залишено без
розгляду і позовну заяву ОСОБА_5 щодо
визначення ідеальних часток в
домоволодінні за заявою останнього (т.6
а.с.77-78; т.6 а.с.203-204).

Рішенням Київського районного суду м.
Донецька від 19 липня 2013 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_6,
про визнання договору купівлі продажу
земельної ділянки площею 0.0471 гектару
розташованої за адресою: АДРЕСА_4 і
укладений 29 грудня 1999 року такою, що
відповідає вимогам дійсної угоди,
відмовлено.

Позов ОСОБА_5 в частині зобов`язання
співвласників домоволодіння АДРЕСА_4 в
частині демонтування самочинно
збудованої прибудови над гаражем
домоволодіння АДРЕСА_5, задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2,
ОСОБА_4, усунути перешкоди в його
користуванні своїм домоволодінням
АДРЕСА_6, зобов`язавши ОСОБА_1, ОСОБА_3,
ОСОБА_2, ОСОБА_4 знести самочинно
добудову до гаража літ. У в
домоволодінні АДРЕСА_5.

Позовні вимоги позивачів ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано поважними причини пропуску
строку позовної давності ОСОБА_1,
ОСОБА_3 та ОСОБА_2, та поновлено їм строк
позовної давності відносно заявлених
позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2.

Визнано договір купівлі - продажу 51/100
частин житлового будинку з жилою
прибудовою та з надвірними побудовами
АДРЕСА_4 на приватизованій земельній
ділянці площею 0,0471 гектара від 29 грудня
1999 року недійсним у частині вказання
покупця ОСОБА_4.

Визнано покупцями 51/100 частини будинку
з жилою прибудовою та з надвірними
побудовами АДРЕСА_4 на приватизованій
земельній ділянці площею 0,0471 гектара у
договорі, який укладено з продавцем
ОСОБА_7 29 грудня 1999 року, - ОСОБА_1,
ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4.

Визнано, що земельна ділянка площею 0,0471
гектара за адресою: АДРЕСА_4 належить на
праві спільної часткової власності в
рівних частках по 1 / 4 частині - ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4.

Визнано, що домоволодіння, яке
складається з побудов, житловий
будинок літера Р-2, який складається з
цокольного поверху: коридор 0,70 кв.м.,
сходи 8,60 кв.м., душової 3,30 кв.м.,
котельної 5,10 кв.м., сауни 3,90 кв.м., хол 21,10
кв.м., гладильної 16,30 кв.м., - всього 59,00
кв. м.; першого поверху: сходи 9,20 кв.м.,
гараж 35,40 кв.м., санвузлу 3,20 кв.м., туалет
1,70 кв.м, ванна 3,10 кв.м., кухня 10,40 кв.м.,
коридор 10,50 кв.м., кімната 13,20 кв.м.,
кімната 9,20 кв.м., всього 95,90 кв.м.,
другого поверху: сходи 9,80 кв.м., кімната
19,80 кв.м., кімната 7,30 кв.м., комора 2,70
кв.м., туалет 1,70 кв.м., ванна 2,70 кв.м.,
кухня 11,60 кв.м., коридор 1, 40 кв.м., кімната
13,00 кв.м., кімната 8,90 кв.м., всього 88,90
кв.м., сарай літ П - 15,0 кв.м., вбиральня
літ Т - 1,0 кв.м., гараж літ У - 34,80 кв.м.,
огорожа № 3-6- 158,20 кв.м., водогін - 20,0 кв.м.,
замощення - І- II- 136,0 кв.м., належить на
праві спільної часткової власності в
рівних долях ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4.

Припинено право спільної часткової
власності на домоволодіння АДРЕСА_4,
шляхом поділу в натурі. Виділено в
натурі у власність ОСОБА_5 побудови:

Житловий будинок літ А -1, який
складається з: тамбуру 6,30 кв.м.,
коридору 7,40 кв.м., санвузлу 2,30 кв.м.,
кухні 7,20 кв.м., кімнати 19,80 кв.м., кімнати
8,70 кв.м., кімнати 11,20 кв.м., всього по літ.
А -1 літ. А№ -1 літ. АІ -1- всього 62,90, (в тому
числі житлова площа житловий будинок
літ А. -1- 8,70 кв.м., житлова прибудова літ.
А№ -1-11,20 кв.м.), житлова прибудова літ.
АІ-1 43,00 кв.м., нежитлова прибудова літ. а
- 10,0 кв.м., нежитлова прибудова літ. а-4
-13,30 кв.м., тамбур літ. а-5- 7,10 кв.м.,
крильце літ а-6 - 0,80 кв.м., підвал 4,80 кв.м.,
гараж літ Б - 23,90 кв.м., сарай літ. 3 - 6,10
кв.м., убиральня літ М -1,0 кв.м., зливальна
яма літ. О - 4,0 кв.м., теплиця, літня кухня
літ. Д - 9,40 кв.м., сарай літ. В - 13,0 кв.м.,
душ літ. И - 1,90 кв.м.

Виділено в натурі у спільну сумісну
власність ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2
наступні побудови: частину житлового
будинку літ. Р-2: Перший поверх:
приміщення 1-1: сходи площею 9,20 кв. м,
приміщення 1-2 гараж площею 35,40 кв. м,
приміщення 1-3 санвузол площею 3,20 кв. м.
Разом 47,8 кв. м; Другий поверх:
приміщення 1-1 сходи площею 9,80 кв. м,
приміщення 1-2, кімната площею 19,80 кв. м,
приміщення 1-3, кімната площею 7,30 кв.м,
приміщення 1-4 санвузол площею 2,70 кв.м,
приміщення 1-5 туалет площею1,70 кв.м,
приміщення 1-6 ванна площею 2,70 кв.м,
приміщення 1-7 кухня площею11,60 кв.м,
приміщення 1-8 коридор площею 11,40 кв.м,
приміщення 1-9 кімната площею 13,00 кв.м,
приміщення 1-10 ., кімната площею 8,90 кв.м.
Разом 88,90 кв.м. Крім того: цокольний
поверх літ. цок., сарай літ. П , вбиральня
літ. Т.

Виділено в натурі у власність ОСОБА_4
частину житлового будинку літ. Р-2:
Перший поверх: приміщення 1-4 туалет
площею 1,70 кв.м, приміщення 1-5 ванна
площею З,10 кв.м, приміщення 1-6 кухня
площею 10,40 кв.м, приміщення 1-7 коридор
площею10,50 кв.м, приміщення 1-8 кімната
площею13,20 кв.м приміщення 1-9 кімната
площею 9,20 кв.м. Разом 48,1 кв.м, гараж літ.
У.

Виділено у спільну сумісну власність
ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4
огородження № 4-6, замощення II.

Зобов'язано ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2
здійснити переобладнання: виконати
устрій дверного отвору з дверним
блоком в приміщенні 1-7 коридор першого
поверху з боку гаража літ. У, закласти
дверний отвір між приміщенням 1-1 сходи
і приміщенням 1-7 коридор (перший
поверх), виконати роботи по
відособленню системи опалювання,
водопостачання, електропостачання,
газопостачання, каналізації.

Встановлено наступний порядок
користування земельною ділянкою, що
вказаний у висновках експерта від 23
березня 2012 року (питання № 6 Додаток №4
(схема):

У користування ОСОБА_4 надано земельну
ділянку площею 97,5 кв.м., а саме: частину
земельної ділянки, зайнятої під
гаражем літ. У, частину земельної
ділянки, не зайнятої спорудами, з боку
домоволодіння АДРЕСА_5.

У користування ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2
надано земельну ділянку площею 292,4
кв.м., а саме: частину земельної ділянки,
зайнятої під житловим будинком літ. Р-2;
частину земельної ділянки, зайнятої
під спорудами (сарай літ. П, вбиральня
літ. Т, частину земельної ділянки, не
зайнятої спорудами, з боку АДРЕСА_5

Зобов'язано ОСОБА_1, ОСОБА_3 ОСОБА_2
встановити кордон (огородження) між
співвласниками наступним чином згідно
із висновком експертизи (додаток № 4 до
експертизи від 23 березня 2012року): від
крапки А (яка розташована на перехресті
огородження домоволодіння № 31 та № 33 )
впродовж АДРЕСА_5 на відстані 11,04 м до
крапки Б. Далі крапку Б з'єднати з
крапкою В (лінія є продовженням від
внутрішньої несучої стіни будинку).
Далі з'єднати крапки В, Г, Д (розташовані
на фасаді житлового будинку літ.Р-2) з
крапками Е, Ж (крапка Ж розташована на
перехресті огородження домоволодіння
№ 33 та № 31).

Вселено ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 в
домоволодіння АДРЕСА_4.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1,
ОСОБА_3, ОСОБА_2 (в частині їх позовних
вимог в частині стягнення зі ОСОБА_4 на
їх корить 1/4 частини вартості робіт по
переобладнанню домоволодіння та по
виконанню відповідних робіт по
відособленню систем опалювання,
водопостачання, електропостачання,
газопостачання, каналізації)
відмовлено.

20 серпня 2013 року Київським районним
судом м. Донецька ухвалено додаткове
рішення щодо розподілу судових витрат.

З рішенням Київського районного суду м.
Донецька суду від 19 липня 2013 року не
погодився ОСОБА_4 та подав апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
необ'єктивний і неупереджений розгляд
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального і процесуального права,
просив рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити його позовні вимог і
відмовити в задоволенні позовних
вимог, заявлених до нього.

В обґрунтування доводів скарги апелянт
зазначив, що 51/100 частина житлового
будинку з надвірними побудовами,
розташованого за адресою: АДРЕСА_4 на
приватизованій земельній ділянці
площею 0,0471 га, придбана ним у ОСОБА_7 на
власні грошові кошти, які були отримані
від продажу 04 грудня 1999 року належної
йому на праві власності квартири, що
була розташована за адресою: АДРЕСА_1.
Продавши вказану квартиру за 4 000
доларів США у місті Ужгород, відповідач
переїхав у місто Донецьк, де придбав за
2 700 доларів США частину старого
домоволодіння, розташованого за
адресою: АДРЕСА_4. Договір
купівлі-продажу 51/100 частини
домоволодіння із земельною ділянкою
площею 0,0471 га по АДРЕСА_4 29 грудня 1999
року він здійснив у відповідності до
норм чинного законодавства, угода була
посвідчена в нотаріальному порядку та
жодним чином не порушує прав ОСОБА_3,
ОСОБА_1 і ОСОБА_2

З метою поліпшення житлових умов у
період часу з 2000 року по 2002 рік він за
допомогою найманих працівників
здійснив реконструкцію належної йому
на праві власності частини
домоволодіння. Для реконструкції
домоволодіння він використав
відповідні типи житлових будинків, які
існують у Західній частині України, де
він проживав тривалий час. Будинок ввів
в експлуатацію через три роки після
проведення в ньому
ремонтно-будівельних робіт.

Суд дійшов помилкового висновку про те,
що він (ОСОБА_4.) проживав однією сім'єю з
ОСОБА_3, ОСОБА_1 і ОСОБА_2, мав з ними
спільний бюджет та уклав з ними угоду
про створення спільної власності -
будинку. Він є одноособовим
забудовником житлового будинку, який
прийнятий в експлуатацію 13 квітня 2005
року, та є його власником.

Договори про проведення
будівельно-монтажних робіт, які
укладені між ОСОБА_3 та ОСОБА_11 в 2000 - 2001
роках, є фіктивними та з'явились після
спільної діяльності ОСОБА_11 і ОСОБА_1 в
Донецькому відкритому університеті, де
ОСОБА_1 почав працювати з березня 2002
року.

Рішенням суду безпідставно виділено
для проживання його сім'ї кімнату
площею 13,2 кв. м, а в іншій кімнаті - 9 кв. м
зобов'язано ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та ОСОБА_3
здійснити окремий вхід, позбавивши
його (ОСОБА_4.) можливості доступу до
комунікацій, які повинні знаходитись у
спільному користуванні.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_4 та
його представник - адвокат ОСОБА_12
доводи апеляційної скарги підтримали
та просили скаргу задовольнити.

ОСОБА_3, ОСОБА_1 і ОСОБА_2, адвокат
ОСОБА_13, яка представляє інтереси двох
останніх, та ОСОБА_6 заперечували проти
доводів апеляційної скарги ОСОБА_4 та
просили скаргу відхилити, а рішення
суду - залишити без змін.

ОСОБА_5 доводи апеляційної скарги
ОСОБА_4 просив розглянути на розсуд
суду та демонтувати самочинні
прибудови, що розташовані над гаражем
відповідачів.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення сторін та їх представників,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга ОСОБА_4 підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду -
скасуванню з ухваленням нового
рішення, яким в задоволенні позову
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору
купівлі-продажу частини жилого будинку
недійсним, визнання права спільної
часткової власності на будівлю та
земельну ділянку в рівних частках,
припинення права спільної часткової
власності на будівлю шляхом поділу,
вселення в житловий будинок та в
задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6 про
визнання договору купівлі-продажу
частини домоволодіння та земельної
ділянки, укладеного з дотриманням
вимог дійсної угоди, слід відмовити, а
позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про демонтаж самочинної
прибудови над гаражем задовольнити
частково, виходячи з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч.1 ст.303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до п.3 та п.4 ч.1ст.309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення першої інстанції або зміни
рішення є невідповідність висновків
суду обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Частиною 2 ст.309 ЦПК передбачено, що
норми матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

Як зазначено в ч.3 ст.309 ЦПК, порушення
норм процесуального права можуть бути
підставою для скасування або зміни
рішення, якщо це порушення призвело до
неправильного вирішення справи.

Статтею 11 ЦПК України передбачено, що
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що відповідно до
договору купівлі-продажу квартири від
04 грудня 1999 року, посвідченому в
нотаріальному порядку, ОСОБА_4 продав, а
ОСОБА_14 купила квартиру, що знаходиться
в АДРЕСА_1, вартість якої складала 6 381
грн. (т. 2 а.с. 179; т.3 а.с. 13, 129, 141).

Як вбачається з договору
купівлі-продажу від 29 грудня 1999 року,
посвідченому в нотаріальному порядку,
ОСОБА_7 продала, а ОСОБА_4 купив 51/100
частину жилого будинку з надвірними
побудовами АДРЕСА_4 на приватизованій
земельній ділянці, площею 0,0471 га, за 9 241
грн.58 коп. (т.1 а.с.7-8, т.2 а.с.42).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 про визнання договору
купівлі-продажу частини жилого будинку
недійсним в частині покупця, суд дійшов
висновку, що позивачі надали докази на
підтвердження того, що будинок з
земельною ділянкою придбано за спільні
кошти членів сім'ї на виконання угоди
про спільне придбання та подальшу
побудову домоволодіння, а тому,
відповідно до положень ст.58 ЦК України,
цей договір стосовно покупця визнано
удаваною угодою, а дійсними покупцями
визнано позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_4

В обґрунтування висновків суд послався
на те, що при укладенні договору
купівлі-продажу ОСОБА_3 особисто
займалась пошуком продавця та сплатила
продавцю ОСОБА_7 9 241 грн.58 коп., що
складало вартість будинку та земельної
ділянка за вказаним договором.

Частково задовольняючи позовні вимоги
про визнання права спільної часткової
власності на будівлю та земельну
ділянку в рівних частках за вказаними
позивачами та відповідачем ОСОБА_4,
припинення права спільної часткової
власності на будівлю шляхом поділу,
вселення в житловий будинок позивачів,
суд дійшов висновку про доведеність і
обґрунтованість заявлених ними
позовних вимог і в цій частині.

Суд зазначив, що для будівництва
домоволодіння ОСОБА_3 уклала з
приватним підприємцем ОСОБА_11 п'ять
договорів, 17 серпня 2001 року ОСОБА_1
уклав з ОСОБА_15 договір підряду на
виконання оздоблюваних робіт, а ОСОБА_2
виконував усі транспортні послуги,
здійснював перевозку дрібних
матеріалів, поїздки до установ та
організацій. Спірне домоволодіння було
збудовано у 2003 році, державна технічна
комісія, яка призначена виконкомом
Київської районної в м. Донецьку ради
на підставі від 14 квітня 2004 року № 236/5,
прийняла двоповерховий будинок в
експлуатацію, про що був складений акт,
який 13 квітня 2005 року затверджено
рішенням виконавчого комітету
Київської районної в м. Донецьку ради
(т.1 а.с. 5-6; т.4 а.с. 8-9, 10-11).

Згідно з технічним паспортом на спірне
домоволодіння та висновком будівельно
- технічної експертизи від 25 лютого 2011
року № 5401/23 , його вартість складає 77 419
грн.

Суд дійшов висновку, що з 2000 року по 2003
рік ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4
мешкали однією сім'єю, мали єдиний
бюджет та на виконання угоди про
будування домоволодіння для спільного
мешкання своїми зусиллями та з
допомогою найманих працівників знесли
куплений старий будинок, а на його
місці за проектом, який підготував
ОСОБА_1, побудували домоволодіння
спільними діями та головним чином за
кошти ОСОБА_1 та ОСОБА_3

При цьому суд посилався на висновки
будівельно - технічної експертизи від 25
лютого 2011 року № 5401/23 про те, що
житловий будинок літ.Р-2 є завершений
будівництвом об'єкт (т.4 а.с.243-253, 254-260) та
додаткової будівельно - технічної
експертизи від 23 березня 2012 року №
5599/23,1408/23, відповідно до якої можливо
припустити, що будинок будувався на три
квартири та можливий поділ
домоволодіння з виділом двох
відокремлених квартир (т.5 а.с. 131-148,
149-152).

Також суд дійшов висновку про те, що
підлягає задоволенню і зустрічний
позов ОСОБА_5 щодо зобов`язання
співвласників домоволодіння АДРЕСА_4
демонтувати самочинно збудованої
прибудови над гаражем домоволодіння
АДРЕСА_5, оскільки вказаний позов
обґрунтований та його визнали
відповідачі - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4

Що ж стосується позову ОСОБА_4,
заявленого до ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_6 про визнання договору
купівлі-продажу частини домоволодіння
та земельної ділянки, укладеного з
дотриманням вимог дійсної угоди, то суд
відмовив в його задоволенні, оскільки
дійшов висновку про задоволення позову
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, заявленого до
першого.

Однак, погодитись з рішенням суду не
можливо, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення не
відповідає вказаним вимогам ЦПК
України.

Так, відповідно до вимог ст. 48 ЦК УРСР
(1963 року), недійсною є та угода, що не
відповідає вимогам закону, а як вказано
в ст. 58 ч.2 цього ж Цивільного кодексу,
якщо угода укладена з метою приховати
іншу угоду (удавана угода), то
застосовуються правила, що регулюють
ту угоду, яку сторони дійсно мали на
увазі.

Відповідно до ст. 60 ЦК УРСР (1963 року)
недійсні частини угоди не тягнуть за
собою недійсності інших її частин,
оскільки можна припустити, що угода
була б укладена і без включення
недійсної її частини.

Приймаючи рішення про визнання угоди
купівлі-продажу 51/100 частина житлового
будинку з надвірними побудовами,
розташованого в АДРЕСА_4 на
приватизованій земельній ділянці
площею 0,0471 га, недійсною стосовно
покупця, суд дійшов висновку, що
покупцями є ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4

Однак, відповідачка ОСОБА_7, яка продала
29 грудня 1999 року вказане нерухоме
майно, в письмових поясненнях
стверджувала, що покупцем за цим
договором виступав ОСОБА_4, на якого і
оформили нерухомість, а після побудови
нового будинку мав намір оформити його
на брата та батьків в рівних частках.
(т.1 а.с.55, 210, 211). ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7
померла (т.2 а.с.274), а її дочка - ОСОБА_6
при укладенні угоди офіційно не була
присутня та договір купівлі-продажу не
підписувала.

Окрім цього, в позовній заяві ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зазначили, що покупцем
у договорі купівлі-продажу,
зареєстрованого 29 грудня 1999 року, за
спільною домовленістю був визначений
ОСОБА_4, який на той час не працював та
мав вільний час ( т.1 а.с.136 -142).

Як вбачається з оспорюваного договору,
29 грудня 1999 року ОСОБА_7 продала, а
ОСОБА_4 купив 51/100 частину жилого
будинку з жилою прибудовою та з
надвірними побудовами АДРЕСА_4 на
приватизованій земельній ділянці
площею 0,0471 га, за 9 241 грн.58 коп. Договір
підписано сторонами, їм роз'яснено
зміст ст. 118 Цивільного кодексу УРСР,
ст.ст. 22, 28-30, 114 Земельного кодексу
України. Окрім цього, договір
посвідчено державним нотаріусом
Шостої донецької державної
нотаріальної контори та 13 січня 2000
року, а житловий будинок з прибудовою
зареєстровано в БТІ м. Донецька на
ОСОБА_4

Як випливає з матеріалів справи,
будь-яких перешкод в укладенні
договору купівлі-продажу 51/100 частини
жилого будинку з жилою прибудовою та з
надвірними побудовами АДРЕСА_4 на
приватизованій земельній ділянці
площею 0,0471 га, ОСОБА_4 нікому не чинив.

Вказаний договір укладено сторонами
свідомо, за вільним волевиявленням,
його посвідчено в нотаріальному
порядку і цей договір ніхто не
оспорював тривалий час.

Твердження позивачів про те, що маючи
намір укласти договір купівлі-продажу
на всіх осіб, у тому числі на ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, не змогли його
здійснити через збіг обставин, -
відсутність паспортів при укладенні
угоди, апеляційний суд відхиляє,
оскільки самі позивачі зазначали в
позові про те, що покупцем у договорі за
спільною домовленістю було визначено
ОСОБА_4, який і уклав договір
купівлі-продажу в нотаріальному
порядку. Відповідач ОСОБА_4
стверджував, що напередодні він продав
свою квартиру в м. Ужгороді, звідки
виїхав та мав намір купити інше житло
для власних потреб, маючи для цього
кошти. Ці заперечення ОСОБА_4 не
спростовані та навпаки
підтверджуються договором
купівлі-продажу квартири в м. Ужгороді,
паспортом про зняття його з реєстрації
у м. Ужгороді та реєстрацію в м.
Донецьку, де він вдруге одружився та
від цього шлюбу у нього народилась
дитина (т.3 а.с. 129, 130, 131- 132, 133, 141, 142, 143, 144,
145, 222- 223).

Враховуючи викладене, апеляційний суд
вважає, що в даному випадку відсутні
правові підстави для визнання договору
купівлі-продажу недійсним в частині
покупця, а тому рішення суду першої
інстанції в цій частині не може
залишатися без змін і в задоволенні
позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про
визнання угоди недійсною слід
відмовити, оскільки ці вимоги не
ґрунтуються на законі.

Також апеляційний суд вважає, що не
може залишатися без змін і рішення суду
в іншій частині.

Як роз'яснено в п.4 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства, що
регулює право приватної власності
громадян на жилий будинок» від 04 жовтня
1991 року № 7 (із наступними змінами і
доповненнями), відповідно до ст.12
Закону України «Про власність» у
приватній власності громадян можуть
знаходитись жилі будинки, збудовані на
відведеній у встановленому порядку
земельній ділянці або придбані на
законних підставах, наприклад, за
договором купівлі-продажу, міни,
дарування, за правом спадщини.

Оскільки згідно зі ст.17 ЗК і ст. 14 Закону
України «Про власність» земельна
ділянка для будівництва жилого будинку
і господарських будівель надається
громадянину у приватну власність,
участь інших осіб у будівництві не
створює для них права власності на
жилий будинок, крім випадків, коли це
передбачено законом.

Згідно зі статтями 16 і 17 Закону України
«Про власність» (що діяли на час
спірних взаємовідносин), таке право,
зокрема, виникає, коли будівництво
велось подружжям в період шлюбу - жилий
будинок у зв'язку з цим є їх спільною
сумісною власністю, або велось за
рахунок спільної праці членів сім'ї -
жилий будинок стає їх спільною
сумісною власністю, якщо інше не було
встановлено письмовою угодою між ними.

Інші особи, які приймали участь у
будівництві жилого будинку (його
купівлі) не на підставі угоди про
створення спільної власності, яка
відповідає законодавству, вправі
вимагати не визнання права власності
на будинок, а відшкодування своїх
затрат на будівництво (купівлю
будинку), якщо допомогу забудовнику
(покупцю) вони надавали не безоплатно.

Таке ж право за цих умов належить
членам сім'ї власника жилого будинку,
якщо вони приймали участь лише у
будівництві підсобних будівель
(літньої кухні, сараю, тощо) і підсобних
приміщень або коли їх затрати на ремонт
жилого будинку перевищували
покладений на них ст.156 ЖК обов'язок.

Як вбачається з матеріалів справи, на
час придбання 51/100 частини жилого
будинку з жилою прибудовою та з
надвірними побудовами в АДРЕСА_4, на
приватизованій земельній ділянці
площею 0,0471 га, ОСОБА_4 був одноособовим
власником нерухомості (т.1 а.с. 7, 8,44; т.3
а.с.12, 127-128, 139 - 140).

Після побудови нового будинку,
рішенням виконавчого комітету
Київської районної в місті Донецьку
ради за № 103/9 від 13 квітня 2005 року
затверджено акт державної технічної
комісії про прийняття закінчених
будівництвом об'єктів індивідуальної
забудови до експлуатації, а саме:
житловий будинок літер Р-2 з цокольним
поверхом (2002 року побудови) загальною
площею 243, 8 кв. м, жилою площею 71,4 кв.м,
гараж літер У (2002 року побудови), сарай
літер П (2002 року побудови) по АДРЕСА_4, та
вирішено оформити право власності на
закінчені будівництвом об'єкти
індивідуальної забудови за гр. ОСОБА_4
(т.1 а.с. 5-6; т.4 а.с. 8-9, 10-1).

Згідно з Державним актом на право
власності на земельну ділянку серія ЯБ
№ 477377, виданого гр. ОСОБА_4 31 серпня 2006
року та зареєстрованого в Книзі
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 79, він
є одноособовим власником земельною
ділянки площею 0,0471 га у межах згідно з
планом по АДРЕСА_4, з цільовим
призначенням земельної ділянки для
обслуговування жилого будинку і
господарських будівель (т.5 а. с.217).

Цей акт є чинним і його не скасовано, а
тому власником земельної ділянки є
лише ОСОБА_4

Відповідно до ст.14 Конституції України,
право власності на землю гарантується.
Це право набувається і реалізується
громадянами, юридичними особами та
державою виключно відповідно до
закону.

Зазначена земельна ділянка не належить
ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3, а тому суд не
мав правових підстав визнавати за ними
право власності на землю по 1/4 частині
та позбавляти ОСОБА_4 права власності
на земельну ділянку площею 0,0471 га у
межах згідно з планом, що розташована
по АДРЕСА_4.

Апеляційний суд вважає, що факт
укладення письмової угоди між
позивачами ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
відповідачем ОСОБА_4 про створення
спільної власності під час будівництва
спірного жилого будинку не був
підтверджений в судовому засіданні, а
тому суд першої інстанції не мав
правових підстав для визнання права
спільної часткової власності на
будівлю, земельну ділянку в рівних
частках, припинення права спільної
часткової власності на будівлю шляхом
поділу, та вселення в житловий будинок.

Участь в будівництві спірного жилого
будинку позивачів в такому випадку не
створює у них право власності на
будинок, а з вимогами про відшкодування
витрат на будівництво вони не
звертались.

Хибним є висновок суду і про те, що
відповідач ОСОБА_4 у спірний період був
членом сім'ї позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 і
ОСОБА_3, оскільки цей факт відповідач
ОСОБА_4 не визнав, а згідно з
ксерокопією паспорту та витягу з
домової книги, з 28 січня 2000 року він був
зареєстрований в АДРЕСА_5 (т.3 а.с. 132, 144,
223), в той час коли ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були
зареєстровані за іншою адресою:
АДРЕСА_3 та ці ж адреси зазначені і в
позовах сторін.

Виходячи з цього, апеляційний суд
вважає, що рішення суду в цій частині
слід скасувати та ухвалити нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3
до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про
визнання права спільної часткової
власності на будівлю та земельну
ділянку в рівних частках, припинення
права спільної часткової власності на
будівлю шляхом поділу та відмовити у
вселенні позивачів в житловий будинок,
з зазначених вище підстав.

Також, не може бути залишено в силі
рішення суду стосовно зобов'язання
ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
демонтаж самочинної прибудови над
гаражем, оскільки такий обов'язок може
бути покладено на власника будинку -
відповідача ОСОБА_4, який визнав позов і
не заперечував демонтувати самочинні
прибудови.

Що ж стосується заявлених позовних
вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_6 про визнання договору
купівлі-продажу частини домоволодіння
та земельної ділянки, укладеного з
дотриманням вимог дійсної угоди, то
вони є зайвими і такий спосіб захисту
не передбачений ст.16 ЦК України, а тому
ці вимоги задоволенню не підлягають.

Таким чином, оскільки при ухваленні
рішення, суд першої інстанції допустив
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушив норми
матеріального і процесуального права,
то відповідно до вимог ст. 309 ч.1 п.3 і п.4
ЦПК України, рішення суду слід
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким: в задоволенні позову ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
про визнання договору купівлі-продажу
частини жилого будинку недійсним,
визнання права спільної часткової
власності на будівлю та земельну
ділянку в рівних частках, припинення
права спільної часткової власності на
будівлю шляхом поділу, вселення в
житловий будинок слід відмовити; позов
ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
про демонтаж самочинної прибудови над
гаражем - задовольнити частково та
зобов'язати ОСОБА_4 провести демонтаж
самочинної прибудови над гаражем літ.
У, в домоволодінні АДРЕСА_5. В іншій
частині позовних вимог ОСОБА_5 слід
відмовити, з зазначених вище підстав. В
задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6 про
визнання договору купівлі-продажу
частини домоволодіння та земельної
ділянки, укладеного з дотриманням
вимог дійсної угоди, слід відмовити.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_4
підлягає частковому задоволенню.

У зв'язку з скасуванням рішення у
справі, відповідно до вимог абзацу 6 п. 20
постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судове рішення у
цивільній справі» від 18 грудня 2009 року
№ 14, ухвалене додаткове рішення суду
від 20 серпня 2013 року втрачає силу.

Одночасно, на підставі ч.1 ст.88 ЦПК
України, апеляційний суд вважає
необхідним стягнути з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_5, понесені останнім
судові витрати: судовий збір в розмірі
17 грн. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи - 7 грн.50 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316 ЦПК України,
апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Київського районного суду м.
Донецька суду від 19 липня 2013 року
скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
визнання договору купівлі-продажу
частини жилого будинку недійсним,
визнання права спільної часткової
власності на будівлю та земельну
ділянку в рівних частках, припинення
права спільної часткової власності на
будівлю шляхом поділу, вселення в
житловий будинок відмовити.

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про демонтаж самочинної
прибудови над гаражем задовольнити
частково.

Зобов'язати ОСОБА_4 провести демонтаж
самочинної прибудови над гаражем літ.
У, в домоволодінні АДРЕСА_5. В іншій
частині позовних вимог ОСОБА_5
відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6 про
визнання договору купівлі-продажу
частини домоволодіння та земельної
ділянки, укладеного з дотриманням
вимог дійсної угоди, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5
судовий збір в розмірі 17 грн. та витрати
на інформаційно - технічне
забезпечення розгляду справи в сумі 7
грн. 50 коп.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Судді: