Головуючий суду 1 інстанції - Зайцев
Доповідач - Малієнко Н.В.
Справа № 2/431/475/2013
Провадження № 22ц/782/5275/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2013 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області в
складі:

головуючого: Малієнко Н.В.,

суддів: Єрмакова Ю.В., Матвєйшиної О.Б.

при секретарі: Борзило О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Луганської області

апеляційну скаргу Управління охорони,
використання і відтворення водних
біоресурсів та регулювання рибальства
в Луганській області

на рішення Старобільського районного
суду Луганської області

від 14 травня 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до
Управління охорони, використання і
відтворення водних біоресурсів та
регулювання рибальства в Луганській
області про зміну формулювання причин
звільнення, стягнення суми заробітку
за час вимушеного прогулу, вихідної
допомоги та відшкодування моральної
шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач 03.04.2013р.звернувся до суду з
вказаним позовом, в обґрунтування
якого зазначив, що 23.11.2010р. він був
прийнятий на посаду державного
інспектора рибоохорони. 10.01.2013р.
позивача, як і інших співробітників,
було письмово попереджено про
звільнення через два місяці у зв'язку
із скороченням штату працівників
відповідно до ч.1 ст.49-2 КЗпП України.
Після письмового попередження про
звільнення у зв'язку із скороченням
штату працівників на нараді 28.02.2013р. в
присутності інших співробітників
позивачу було оголошено догану за те,
що він не вів службовий робочий
щоденник належним чином та не надавав
його на перевірку керівництву, не
проводив роз'яснювальну роботу та не
поширював в засобах масової інформації
необхідну інформацію з питань охорони
водних живих ресурсів. Позивач вважає,
що вказане дисциплінарне стягнення
було застосовано незаконно, оскільки
до застосування дисциплінарного
стягнення від нього не вимагали
пояснень з приводу виконання або
невиконання ним своїх службових
обов'язків і одразу оголосили догану.
11.03.2013р. позивача було звільнено на
підставі п.3 ст.40 КЗпП України за
систематичне невиконання працівником
без поважних причин обов'язків,
покладених на нього трудовим договором
або правилами внутрішнього трудового
розпорядку, якщо до працівника раніше
застосовувалися заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення. Позивач вважає вказаний
наказ незаконним, оскільки відповідач
в наказі обмежився тільки загальним
посиланням на систематичне
невиконання без поважних причин
посадових обов'язків позивачем і
тільки правомірно накладені стягнення
можуть ураховуватись і бути підставою
для звільнення за п.3 ст.40 КЗпП України.
Незаконні дії відповідача по
звільненню позивача перешкоджають
подальшому працевлаштуванню і вказана
у трудовій книжці позивача причина
звільнення позбавляє його права стати
на облік до центру зайнятості
населення, чим позивачу завдано
моральну шкоду. Посилаючись на вказані
обставини, позивач просив: 1) скасувати
наказ від 28.02.2013р. №26 про накладення на
нього дисциплінарного стягнення; 2)
визнати формулювання причини
звільнення 11.03.2013р. з посади державного
інспектора Управління охорони,
використання і відтворення водних
біоресурсів та регулювання рибальства
в Луганській області по п.3 ст.40 КЗпП
України незаконним; 3) змінити
формулювання причини звільнення
11.03.2013р. на п.1 ст.40 КЗпП України у
зв'язку із скороченням штатів; 4)
стягнути з відповідача середній
заробіток за час вимушеного прогулу; 5)
зобов'язати відповідача виплатити
вихідну допомогу; 6) стягнути з
відповідача моральну шкоду в розмірі 10
000 грн.

Оскаржуваним рішенням суд позов ОСОБА_2
задовольнив частково.

Визнав формулювання причин звільнення
ОСОБА_2 з посади державного інспектора
Управління охорони, використання і
відтворення біоресурсів та
регулювання рибальства в Луганській
області за п.3 ст.40 КЗпП України за
наказом №56-к від 11.03.2013р. незаконним.

Змінив формулювання причин
звільнення ОСОБА_2 з посади державного
інспектора Управління охорони,
використання і відтворення
біоресурсів та регулювання рибальства
в Луганській області з.п.3 ст.40 КЗпП
України на п.1 ст.40 КЗпП України (у
зв'язку із скороченням штатів).

Зобов'язав Управління охорони,
використання і відтворення
біоресурсів та регулювання рибальства
в Луганській області нарахувати та
виплатити ОСОБА_2 вихідну допомогу.

Стягнув з Управління охорони,
використання і відтворення
біоресурсів та регулювання рибальства
в Луганській області на користь ОСОБА_2
моральну шкоду в розмірі 2 000 гривень.

В іншій частині в задоволенні позову
ОСОБА_2 відмовив.

Вирішив питання про судові витрати -
стягнув з Управління охорони,
використання і відтворення
біоресурсів та регулювання рибальства
в Луганській області на користь
держави судовий збір в розмірі 229
гривень 40 копійок.

З вказаним рішенням не погодився
відповідач. В апеляційній скарзі
просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову в повному обсязі. В
обґрунтування доводів апеляційної
скарги апелянт посилається на
порушення судом норм процесуального та
матеріального права.

Заслухавши доповідача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суду першої інстанції. Апеляційний
суд не обмежений доводами апеляційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде встановлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обовязковою підставою для
скасування рішення.

Стаття 213 ЦПК України наголошує, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, повинен
вирішити справу згідно із законом,
ухваливши рішення на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в
задоволені позові відмовити; 6) як
розподілити між сторонами судові
витрати; 7) чи є підстави допустити
негайне виконання судового рішення; 8)
чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції у повному обсязі вказані
вимоги закону не дотримано.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України
трудовий договір може бути розірваний
власником або уповноваженим ним
органом у випадку систематичного
невиконання працівником без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо раніше до працівника
застосовувались заходи
дисциплінарного або громадського
стягнення.

При вирішенні спорів осіб,
звільнених згідно з п. 3 ст. 40 КЗпП
України за систематичне невиконання
працівником без поважних причин
обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
виходячи зі змісту цієї норми
необхідно враховувати, що роботодавець
вправі розірвати трудовий договір з
цієї підстави лише за умови, що до
працівника раніше застосовувалось
дисциплінарне стягнення і на момент
повторного невиконання ним без
поважних причин трудових обов'язків
воно не знято і не погашено.

При цьому під час розгляду справи
роботодавець зобов'язаний довести
правильність застосування ним всіх
попередніх дисциплінарних стягнень та
факт вчинення працівником нового
порушення трудових обов'язків, якими
він обґрунтовував наказ про
звільнення.

Суд під час оцінки законності
застосування дисциплінарних стягнень,
які стали підставою для звільнення за
систематичне невиконання працівником
без поважних причин обов'язків,
покладених на нього трудовим договором
або правилами внутрішнього трудового
розпорядку, повинен врахувати
положення ст. ст. 147-149 КЗпП України,
відповідно до яких роботодавець має
право застосувати до працівника
дисциплінарне стягнення лише за винне
невиконання або неналежне виконання
працівником покладених на нього
трудових обов'язків.

За кожне порушення трудової дисципліни
може бути застосовано лише одне
дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або
уповноважений ним орган повинен
враховувати ступінь тяжкості
вчиненого проступку і заподіяну ним
шкоду, обставини, за яких вчинено
проступок, і попередню роботу
працівника.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України на
роботодавцеві лежить обов'язок надати
докази фактів винного вчинення
працівником дисциплінарних
проступків.

Судом встановлено, і це
підтверджується матеріалами справи,
що позивач працював в Управлінні
охорони, використання і відтворення
водних біоресурсів та регулювання
рибальства в Луганській області на
посаді державного інспектора.

Відповідно до Посадової інструкції
державного інспектора на позивача
покладаються обов'язки проводити
роз'яснювальну роботу і поширювати в
засобах масової інформації необхідну
інформацію з питань охорони водних
живих ресурсів, здійснювати на
підконтрольних водоймах охорону
рибних запасів, регулювання
рибальства, проводити рейди (перевірки)
по боротьбі з незаконною торгівлею
рибними ресурсами і забороненими
знаряддями лову в рамках своїх
повноважень і компетенції ,
здійснювати контроль за станом
рибогосподарських водойм і
проведенням необхідних заходів щодо
попередження і ліквідації забруднення,
вести облік джерел забруднення, робити
обстеження для встановлення характеру
і ступеня впливу забруднень на стан
рибних запасів і умов їхнього
відтворення.

28.02.2013р. наказом №26 на позивача було
накладено дисциплінарне стягнення у
вигляді догани. Як вказано в наказі,
останнє накладено за те, що позивач
склав протокол про адміністративне
правопорушення щодо громадянки ОСОБА_3
за ч.1 ст.88-1 КУпАП, але адміністративна
справа постановою судді
Старобільського районного суду
Луганської області була закрита,
оскільки позивач неналежним чином
встановив особу правопорушника.
Вказаний наказ було видано на підставі
подання заступника прокурора
Луганської області. Постановою судді
Старобільського районного суду
Луганської області від 24.09.2012р.
адміністративна справа щодо ОСОБА_3 за
ч.1 ст.88-1 КУпАП була закрита за
відсутності у її діях події
адміністративного правопорушення.

Наказом №2 від 04.01.2013р. позивач був
попереджений про майбутнє звільнення
за п.1 ст.40 КЗпП України із скороченням
штату.

З 01.03.2013 року по 07.03.2013р. позивач
знаходився на лікарняному.

З 08.03.2013р. до 10.03.2013р. включно були
вихідні.

11.03.2013р. наказом №56-к позивач був
звільнений з роботи за систематичне
невиконання ним без поважних причин
обов'язків, покладених на нього
правилами внутрішнього трудового
розпорядку на підставі п.3 ст.40 КЗпП
України.

З наказу про звільнення вбачається, що
підставою для розірвання трудового
договору стало невиконання позивачем
своїх посадових обов'язків, порушення
правил внутрішнього трудового
розпорядку, що мало системний характер
та зазначено про попереднє
дисциплінарне стягнення від 28.02.2013р. у
вигляді догани, яке на момент вирішення
питання про звільнення позивача зняте
не було.

У вищезазначеному наказі вказано на
наступні порушення позивачем
обов'язків, покладених на нього
трудовим договором.

Позивачем не виконувався п.2.19
Посадової інструкції, відповідно до
якого на державного інспектора
покладений обов'язок ведення
службового робочого щоденника та
надання його керівництву для
перевірки. Крім того, позивачем були
отримані на виробничих нарадах
протокольні доручення, які він
належним чином не виконував.

Відмовляючи в задоволенні позову про
скасування наказу №26 від 28.02.2013р. про
оголошення догани, суд першої
інстанції виходив з того, що для цього
відсутні передбачені законом підстави.

В зазначеній частині рішення суду не
оскаржується, у зв'язку з чим колегія
суддів не надає правової оцінки щодо
його законності та обґрунтованості.

Задовольняючи позов про визнання
формулювання причин звільнення ОСОБА_2
з посади державного інспектора
Управління охорони, використання і
відтворення біоресурсів та
регулювання рибальства в Луганській
області за п.3 ст.40 КЗпП України за
наказом №56-к від 11.03.2013р. незаконним;
зміни формулювання причин звільнення
з.3 ст.40 КЗпП України на п.1 ст.40 КЗпП
України (у зв'язку із скороченням
штатів); зобов'язання Управління
охорони, використання і відтворення
біоресурсів та регулювання рибальства
в Луганській області нарахувати та
виплатити ОСОБА_2 вихідну допомогу, суд
першої інстанції виходив з того, що
після накладення на позивача
дисциплінарного стягнення у вигляді
догани він не вчиняв ніяких проступків,
за які він підлягав би дисциплінарному
стягненню у вигляді звільнення з
роботи.

Проте, з таким висновком повністю
погодитись не можна, оскільки він не
відповідає нормам матеріального права
та процесуального права щодо способів
захисту трудових прав працівника.

Відповідно до ст.1 ЦПК України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законами України.

Ст. 232 КЗпП України передбачено, що
безпосередньо в районних, районних у
місті, міських чи міськрайонних судах
розглядаються трудові спори за
заявами:

1) працівників підприємств, установ,
організацій, де комісії по трудових
спорах не обираються;

2) працівників про поновлення на роботі
незалежно від підстав припинення
трудового договору, зміну дати і
формулювання причини звільнення,
оплату за час вимушеного прогулу або
виконання нижчеоплачуваної роботи, за
винятком спорів працівників, вказаних
у частині третій статті 221 і статті 222
цього Кодексу;

3) керівника підприємства, установи,
організації (філіалу, представництва,
відділення та іншого відокремленого
підрозділу), його заступників,
головного бухгалтера підприємства,
установи, організації, його
заступників, а також службових осіб,
митних органів, державних податкових
інспекцій, яким присвоєно персональні
звання, і службових осіб державної
контрольно-ревізійної служби та
органів державного контролю за цінами;
керівних працівників, які обираються,
затверджуються або призначаються на
посади державними органами, органами
місцевого та регіонального
самоврядування, а також громадськими
організаціями та іншими об'єднаннями
громадян, з питань звільнення, зміни
дати і формулювання причини
звільнення, переведення на іншу роботу,
оплати за час вимушеного прогулу і
накладання дисциплінарних стягнень, за
винятком спорів працівників, вказаних
у частині третій статті 221 і статті 222
цього Кодексу;

4) власника або уповноваженого ним
органу про відшкодування працівниками
матеріальної шкоди, заподіяної
підприємству, установі, організації;

5) працівників у питанні застосування
законодавства про працю, яке
відповідно до чинного законодавства
попередньо було вирішено власником або
уповноваженим ним органом і виборним
органом первинної профспілкової
організації (профспілковим
представником) підприємства, установи,
організації (підрозділу) в межах
наданих їм прав.

Безпосередньо в районних, районних у
місті, міських чи міськрайонних судах
розглядаються також спори про відмову
у прийнятті на роботу.

Звернення позивача з позовом про
визнання незаконним та зміну підстави
його звільнення не відповідає
передбаченим законодавством про працю
України способам захисту трудових
прав, виходячи з наступного.

За змістом ст.235 КЗпП України рішення
про зміну формулювання звільнення суд
приймає в тому випадку , якщо
формулювання причин звільнення є
неправильним (тобто таким, що не
відповідає фактичним обставинам), або
таким, що не відповідає чинному
законодавству при відсутності підстав
для поновлення працівника на роботі.

Позивачем вимога про визнання
звільнення незаконним та/або
поновлення на роботі не заявлялась,
наказ про звільнення ним не
оскаржувався, у зв'язку з чим суд першої
інстанції не вправі був робити
висновки щодо наявності або
відсутності підстав для застосування
до позивача дисциплінарного стягнення
у вигляді звільнення та про наявність
підстав для зміни формулювання причин
звільнення .

Таким чином, оскільки в даному випадку
має місце з боку позивача
невідповідність обраного позивачем
способу захисту трудового права
способам, визначеним законодавством,
то ця обставина є самостійною
підставою для прийняття судового
рішення про відмову в позові.

У зв'язку з чим, колегія суддів
приходить до висновку про
невідповідність обраного позивачем
способу захисту трудового права
способам, визначеним трудовим
законодавством, у зв'язку з чим рішення
суду першої інстанції в зазначеній
частині підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позову.

Відмовляючи в задоволенні позову про
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
не надано доказів того, що зазначення в
трудовій книжці про причини
звільнення перешкоджало йому
працевлаштуватися.

В зазначеній частині рішення суду не
оскаржується, у зв'язку з чим колегія
суддів не надає правової оцінки щодо
його законності та обґрунтованості.

Задовольняючи частково позов про
стягнення моральної шкоди у зв'язку з
порушенням його трудових прав, суд
першої інстанції виходив з того, що
трудові права позивача були порушені,
але розмір заявленої ним моральної
шкоди не відповідає принципам
розумності та справедливості.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів не
погоджується, з огляду на наступне.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено,
що у випадку порушення трудових прав
працівника йому відшкодовується
моральна шкода, якщо допущені до нього
порушення призвели до необхідності
прикладати додаткових зусиль для
організації свого життя та спричинили
інші негативні для працівника
наслідки.

Позивач обґрунтував завдання йому
моральної шкоди як фактом незаконного
притягнення до дисциплінарної
відповідальності у вигляді догани, так
і фактом незаконності звільнення з
роботи.

Враховуючи, що позов в частині
скасування наказу від 28.02.2013р. №26 був
визнаний необґрунтованим, правових
підстав для стягнення моральної шкоди
у зв'язку з оголошенням позивачу догани
не вбачається.

Що стосується стягнення моральної
шкоди, завданої незаконним
звільненням, то в зазначеній частині
такий позов слід розцінити як
передчасно заявлений, оскільки позов
про визнання наказу від 11.03.2013р. №56-к
незаконним та/або поновлення на роботі
позивачем пред'явлений не був, у зв'язку
з чим суд першої інстанції не вправі
був робити висновки про наявність
правових підстав для стягнення
моральної шкоди, завданої незаконним
звільненням.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції в зазначеній частині
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позову.

У зв'язку з частковим задоволенням
позову відповідно до вимог ст. 88 ЦПК
України підлягає зміні рішення суду в
частині розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.3, 309 ч.1 п.п.3,4,
313-317, 319, 323-325, 327 ЦПК України, колегія
суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Управління охорони,
використання і відтворення
біоресурсів та регулювання рибальства
в Луганській області задовольнити
частково.

Рішення Старобільського районного
суду Луганської області від 14 травня 2013
року змінити.

Скасувати рішення в частині :

визнання незаконним формулювання
причин звільнення ОСОБА_2 з посади
державного інспектора Управління
охорони, використання і відтворення
біоресурсів та регулювання рибальства
в Луганській області за п.3 ст.40 КЗпП
України за наказом №56-к від 11.03.2013р.;

зміни формулювання причин звільнення
ОСОБА_2 з посади державного інспектора
Управління охорони, використання і
відтворення біоресурсів та
регулювання рибальства в Луганській
області з п.3 ст.40 КЗпП України на п.1 ст.40
КЗпП України (у зв'язку із скороченням
штатів);

зобов'язання Управління охорони,
використання і відтворення
біоресурсів та регулювання рибальства
в Луганській області нарахувати та
виплатити ОСОБА_2 вихідну допомогу;

стягнення з Управління охорони,
використання і відтворення
біоресурсів та регулювання рибальства
в Луганській області на користь ОСОБА_2
моральної шкоди в розмірі 2 000 гривень.

Ухвалити в цій частині нове рішення про
відмову в задоволенні вказаних
позовних вимог ОСОБА_2.

Залишити без змін рішення суду в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 про скасування наказу від
28.02.2013 року № 26 про накладення
дисциплінарного стягнення та
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу.

Скасувати рішення в частині стягнення
з Управління охорони, використання і
відтворення біоресурсів та
регулювання рибальства в Луганській
області на користь держави судового
збору в розмірі 229 гривень 40 копійок без
ухвалення нового рішення в зазначеній
частині.

Рішення апеляційного суду набирає
чинності негайно та може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів після
його проголошення.

Головуючий: Судді: