Провадження № 2/641/1259/2013
Справа № 641/2575/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2013 року Комінтернівський
районний суд м.Харкова у складі:
головуючого: судді - Богдан М.В.

при секретарі - Коваленко Ю.В.

за участю адвоката - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні суду в м.Харкові
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, третя особа: Дванадцята
Харківська державна нотаріальна
контора про встановлення факту
проживання однією сім*єю, визнання
права власності на спільне майно,
визнання права власності в порядку
спадкування та усунення від права на
спадщину,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулась із позовом до
ОСОБА_3 в якому після неодноразових
уточнень остаточно просила: усунути
ОСОБА_3 від права на спадщину за законом
після смерті батька - ОСОБА_4, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_3; визнати факт проживання
однією сім*єю, який має юридичне
значення між ОСОБА_2 та померлим ОСОБА_4;
визнати за ОСОБА_2 та померлим ОСОБА_4 як
фактичною сім*єю право власності на
квартиру АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_2
право власності на ? частину вказаної
квартири як сумісно набуте майно;
визнати за ОСОБА_2 право власності в
порядку спадкування на 12 частину
квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3.

В обґрунтування свого позову
ОСОБА_2 посилалась на те, що вона з 1995
року проживала однією сім*єю разом з
ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3. Ще при
житті, 28.12.1995р. померлий ОСОБА_4 уклав
договір довічного утримання з рідною
тіткою, якій належала спірна квартира.

Разом з померлим вона доглядала за
тіткою ОСОБА_4 - ОСОБА_5, витрачаючи на це
сімейні кошти, тобто виконувала умови
договору довічного утримання.

Крім того, з 2001 року стан здоров*я
ОСОБА_4 значно погіршився, тому вона
витрачала багато своїх коштів на його
лікування, ремонт квартири. Також,
останні 6-7 років перед смертю ОСОБА_4,
останній мешкав за її адресою: АДРЕСА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер, і вона взяла
на себе всі витрати, пов*язані з
похованням.

Позивач вважає, що спірна
квартира є сумісною власністю,
оскільки вона приймала активну трудову
та матеріальну участь у її спадкуванні.

Також, позивач ОСОБА_2 вважає, що
відповідача необхідно усунути від
права спадкування після смерті батька
ОСОБА_4, оскільки він ухилявся від
матеріальної та моральної підтримки
свого батька, участі у похованні не
приймав.

В судовому засіданні представник
позивач ОСОБА_2 підтримала заявлені
позовні вимоги та вказала, що на час
відносин з ОСОБА_4 перебувала у
зареєстрованому шлюбі.

Представник позивача також
підтримала заявлені позовів вимоги та
вказала, що померлий ОСОБА_4 та ОСОБА_2
мешкали як брат із сестрою, а не чоловік
та жінка, але фактично були сім*єю, тому
вважає, що на них розповсюджується дія
СК України.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав та
вказав, що до числа спадкоємців не
входить особа, яка хоча і проживала
спільно зі спадкодавцем, але
перебувала у зареєстрованому шлюбі з
іншою особою.

Допитані в судовому засіданні свідки
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, а також
допитаний в якості свідка відповідач
ОСОБА_3 підтвердили в судовому
засіданні факт проживання ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 за різними адресами.

Суд, вислухавши пояснення позивача та
її представника, представника
відповідача, свідків, дослідивши
письмові докази по справі, приходить до
наступного.

Згідно з положеннями частин 1, 2 ст. 21 СК
України шлюбом є сімейний союз жінки та
чоловіка, за реєстрований у державному
органі реєстрації актів цивільного
стану. Проживання однією сім'єю жінки
та чоловіка без реєстрації шлюбу не є
під ставою для виникнення у них прав та
обов'язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу
шлюб є підставою для виникнення прав та
обов'язків по дружжя.

Разом із тим згідно зі ст. 74 СК України,
якщо жінка та чоловік проживають
однією сім'єю, але не перебувають у
шлюбі між собою або в будь-якому іншому
шлюбі, майно, набуте ними за час
спільного проживання, належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено письмовим
договором між ними. На майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності жінки та чоловіка, які не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, поширюються
положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України
слід виходи ти з того, що ця норма
поширюється на випадки, коли чоловік і
жінка не перебувають у будь-якому
іншому шлюбі та між ними склалися
усталені відносини, які притаманні
подружжю.

Для визначення осіб як таких, що
перебувають у фактичних шлюбних
відносинах, для вирішення майнового
спору на підставі ст. 74 СК України суд
повинен встановити факт проживання
однією сім'єю чоловіка та жінки без
шлюбу в період, упродовж якого було
придбане спірне майно.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.
Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли
дружина та чоловік у зв'язку з
навчанням, роботою, лікуванням,
необхідністю догляду за батьками,
дітьми та з інших поважних причин не
проживають спільно.

Тобто поняття сім'ї дається через
формулювання її ознак, головною з яких
є наявність між її членами взаємних
прав та обов'язків, що зумовлені їхнім
спільним проживанням.

Судом встановлено та підтверджується
наявними в матеріалах справи доказами,
що позивач ОСОБА_2 з 07.07.1979р. знаходилась
у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_14.

Вказаний шлюб існував до моменту
смерті ОСОБА_14 у липні 2013р., про що
підтвердила в судовому засіданні
позивач ОСОБА_2.

28 грудня 1995 року між померлим та ОСОБА_5
було укладено договір довічного
утримання згідно з яким, ОСОБА_4 став
власником квартири АДРЕСА_1

У зазначеній квартирі ні позивачка, ні
померлий ОСОБА_4 не були зареєстровані
та не проживали в ній.

Згідно відповіді голови вуличного
комітету №11 Фрунзенського району від
04.07.2013р. станом на ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4
проживав у будинку АДРЕСА_3 разом з
братом ОСОБА_6 та дружиною брата.

Тому, суд вважає необґрунтованим
посилання представника позивача на ст.
74 СК України щодо поділу майна осіб, які
перебувають у фактичних шлюбних
відносинах, оскільки такі правила
поширюються на випадки, коли чоловік та
жінка не перебувають у будь-якому
іншому шлюбі.

Крім того, п.20 Постанови Пленуму
ВСУ від 21.12.2007р. «Про судову практику у
справах про спадкування» визначено, що
до числа спадкоємців четвертої черги
не входить особа, яка хоча і проживала
спільно зі спадкодавцем, але
перебувала у зареєстрованому шлюбі з
іншою особою. Крім того, проживання
однією сім*єю жінки та чоловіка без
шлюбу не є підставою для виникнення в
них права на спадкування за законом у
першу чергу на підставі ст. 1261 ЦК
України.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог та заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Звертаючись з позовом в суд позивач має
надати суду належні та допустимі
докази, які достовірно свідчать про
наявність родинних стосунків між
сторонами.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_2 не
надала суду доказів на підтвердження
своїх позовних вимог, а саме факту
проживання однією сім'єю чоловіка та
жінки без реєстрації шлюбу, спільного
побуту та спільного ведення
господарства.

Крім того, згідно з положеннями частин
1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний
союз жінки та чоловіка, за реєстрований
у державному органі реєстрації ак тів
цивільного стану. Проживання однією
сім'єю жінки та чоловіка без реєстрації
шлюбу не є під ставою для виникнення у
них прав та обов'язків подружжя.

Виходячи з викладеного вище, вимоги
ОСОБА_2 щодо визначення факту
проживання однією сім*єю, який має
юридичне значення між нею та померлим
ОСОБА_4, визнання за нею та померлим
ОСОБА_4 як фактичною сім*єю права
власності на квартиру АДРЕСА_1,
визнання за нею права власності на ?
частину вказаної квартири як сумісно
набуте майно, визнання за нею право
власності в порядку спадкування на 12
частину квартири АДРЕСА_1 після смерті
ОСОБА_3 не засновані на законі, тому не
підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до вимог ч. 5 ст. 1224
ЦК України особа може бути усунена від
права на спадкування за законом, якщо
судом буде встановлено, що вона
ухилялася від надання допомоги
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми
закону, суд при вирішенні такої справи
повинен встановити як факт ухилення
особи від надання спадкодавцеві
допомоги, так і факт перебування
спадкодавця в безпорадному стані через
похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво
та потребу спадкодавця в допомозі цієї
особи.

Під безпорадним станом слід розуміти
безпомічність особи, неспроможність її
своїми силами через похилий вік, тяжку
хворобу або каліцтво фізично та
матеріально самостійно забезпечувати
умови свого життя, у зв'язку з чим ця
особа потребує стороннього догляду,
допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги
спадкодавцеві, який потребує
допомоги, полягає в умисних діях чи
бездіяльності особи, спрямованих на
ухилення від обов'язку забезпечити
підтримку та допомогу спадкодавцю,
тобто ухилення, пов'язане з винною
поведінкою особи, яка усвідомлювала
свій обов'язок, мала можливість його
виконувати, але не вчиняла необхідних
дій.

Таким чином, ухилення
характеризується умисною формою
вини.

Матеріали справи свідчать про те, що
померлий ОСОБА_4 на день смерті був
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3
Позивач ОСОБА_2 та відповідач по справі
ОСОБА_3 були зареєстровані за іншими
адресами.

Згідно відповіді голови вуличного
комітету №11 Фрунзенського району від
04.07.2013р. станом на ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4
проживав у будинку АДРЕСА_3 разом з
братом ОСОБА_6 та дружиною брата.

Померлий ОСОБА_4 отримував пенсію. Цей
факт не заперечувався позивачем по
справі. Тому, він не був такою особою,
яка потребувала матеріальної допомоги
та яку б бажав одержати від сина ОСОБА_3.

Дійсно, ОСОБА_4 був інвалідом 2-ї групи з
04.05.2011 р. але не потребував стороннього
догляду.

Із відомостей про стан здоров'я
ОСОБА_4, які викладені у медичній
документації та довідці МСЕК не
вбачається, що він мав потребу в
постійному, довічному, сторонньому
догляді.

Щодо пояснень стосовно ненадання
відповідачем ОСОБА_3 матеріальної та
моральної допомоги померлому ОСОБА_4,
то вони не свідчать про його ухилення
від обов'язку надання допомоги батьку.

Будь-яких письмових доказів того, що
померлий ОСОБА_4 при житті звертався до
сина за допомогою, від якої останній
ухилявся, матеріали справи не містять.

З урахуванням наведенного, суд вважає,
що позивачка не надала доказів, у
розумінні ч. 5 ст. 1224 ЦК України та
відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України,
що ОСОБА_3 ухилявся від надання
допомоги померлому ОСОБА_4.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215, 217, 218
ЦПК України, ст.ст. 3,21,74 СК України, ст.1224
ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, третя особа: Дванадцята
Харківська державна нотаріальна
контора про встановлення факту
проживання однією сім*єю, визнання
права власності на спільне майно,
визнання права власності в порядку
спадкування та усунення від права на
спадщину - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Харківської області
через Комінтернівський районний суд
м.Харкова протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення рішення можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: М. В. Богдан