Єдиний унікальний номер 205/5823/13-ц
№ 2/205/2868/2013
№ 205/5823/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 грудня 2013 року
м.
Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська у складі:

головуючого судді
Приходченко О.С.

при секретарі Король
Т.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Автоклуб» про
визнання угод недійсними, стягнення
грошових коштів та відшкодування
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 18 січня 2012 року звернувся до
суду з позовом до відповідача ТОВ
«Автоклуб» про визнання угод
недійсними, стягнення грошових коштів
та стягнення моральної шкоди.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 13 серпня 2012 року в
задоволені позовних вимог було
відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 4 грудня
2012 року рішення Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська від 13 серпня
2012 року було залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 5 червня 2013 року
касаційну скаргу ОСОБА_1 було
задоволено, а рішення Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від
13 серпня 2012 року та ухвалу апеляційного
суду Дніпропетровської області від 4
грудня 2012 року скасовано, справу
направлено на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Позивач у своєму позові та у ході
судового засідання посилався на те, що
18 жовтня 2010 року між ним та ТОВ
«Автоклуб» було укладено угоду № Н-19367
про надання послуг та угоду комісії №
Н-19367/1. Перед укладанням правочинів
йому терміново стали потрібні грошові
кошти для придбання автомобіля. З метою
швидкого отримання кредиту, він
звернувся до ТОВ «Автоклуб».
Консультантом позивачу було пояснено,
що він повинен оплатити на банківський
рахунок ТОВ «Автоклуб» 3 345 грн.,
протягом десяти наступних днів
отримати заявлену в угоді грошову суму
у розмірі 111 500 грн. та надалі
виплачувати кредит на умовах 1 % річних.
Після спливу десятиденного строку,
позивачем грошових коштів від ТОВ
«Автоклуб» отримано не було. Позивачу у
ТОВ «Автоклуб» надавалися різні
пояснення про те, що поки грошей немає,
багато бажаючих отримати грошові кошти
та велика кількість інших осіб, які
сплатити більші початкові внески.
Відповідачем було запропоновано
продовжувати сплачувати щомісячні
грошові платежі у розмірі 1 338 грн., щоб
гарантовано отримати заявлену у
договорі грошову суму. Позивач вважає,
що вказані договори були укладені під
впливом обману та застосуванням
нечесної підприємницької практики,
умови договорів суперечать нормам
діючого законодавства України, а
програма ТОВ «Автоклуб» являє собою
пірамідальну схему. Також позивачем
було зазначено, що йому діями
відповідача було завдано і моральну
шкоду, яку він оцінює в 2 000 гривень і яка
полягає в тому, що у нього погіршився
стан здоров'я, незручностями у зв'язку з
необхідністю явки у судові засідання.
Позивач у своєму позові просив суд
визнати угоди № Н-19367 та № Н-19367/1,
укладені між ним та ТОВ «Автоклуб»,
недійсними, стягнути з ТОВ «Автоклуб»
сплачені на його рахунок кошти у
розмірі 6 817 грн. 25 коп., стягнути
моральну шкоду у розмірі 2 000 грн. та
витрати на правову допомогу, судові
витрати покласти на відповідача.

У своїй заяві, наданій на адресу суду,
позивач просив розгляд справи
проводити за його відсутності, позовні
вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ТОВ
«Автоклуб» у ході судового засідання
позовні вимоги не визнав, посилаючись
на те, що між позивачем та відповідачем
було укладено договір про надання
позивачу послуг, відповідно до умов
якого, відповідач зобов'язався надати
позивачу посередницькі послуги з
придбання автомобіля на умовах,
визначених умовами зазначеного
договору, додатків до нього та згідно з
умовами чинного законодавства. Крім
того, з умовами договору та додатків до
нього позивач був ознайомлений,
договір було підписано на підставі
вільного волевиявлення позивача. Також
зазначав, що умови договору для
позивача були прийнятними та
відповідали його потребам, оскільки
він визнавав його умови, сплачуючи
чергові внески відповідно до його умов.
На теперішній час позивач вирішив в
односторонньому порядку відмовитися
від взятих на себе зобов'язань.
Представник відповідача просив у
задоволенні позовних вимог позивачу
відмовити у повному обсязі.

Вислухавши пояснення позивача та
представника відповідача, перевіривши
матеріали справи, оцінивши надані і
добуті докази, суд вважає позовні
вимоги такими, що підлягають
частковому задоволенню за наступних
підстав.

Судом встановлено, що 18 жовтня 2011 року
між ОСОБА_1 та ТОВ «Автоклуб» укладено
договір про надання послуг № Н-19367,
предметом якого є надання учаснику
послуг спрямованих на придбання
автомобіля, зазначеного в додатку № 1
через систему «Автоклуб», організовану
ТОВ «Автоклуб». Для досягнення цілей,
зазначених у договорі, учасник системи
укладає договір комісії, яким доручає
ТОВ «Автоклуб» зробити пошук продавця
автомобіля, необхідного учаснику
системи для придбання, укласти договір
купівлі-продажу (інший договір на
придбання) автомобіля з продавцем,
передати (організувати передачу)
учаснику системи автомобіль (а.с. 7).

18 жовтня 2011 року між сторонами було
укладено договір комісії № Н-19367/1,
відповідно до умов якого комісіонер
зобов'язується за дорученням комітента
за винагороду зробити пошук продавця
автомобіля, визначеного договірними
умовами; укласти договір
купівлі-продажу нового автомобіля з
продавцем від свого імені і рахунок
комітента; передати комітентові
автомобіль. Марка автомобіля, модель,
його комплектація, терміни і спосіб
передачі, ціна, порядок платежів, строк
дії договору, а також інші умови будуть
визначатися відповідними додатками до
договору, що після підписання
сторонами стають невід'ємною частиною
договору. На виконання умов договору
комісіонер зобов'язується придбати та
передати обумовлений автомобіль
протягом строку вкладу внесків,
встановленого відповідним додатком №
1. Комітент бере на себе зобов'язання
сплатити всі внески відповідно
розкладу внесків, встановленого
додатком № 1, в строки, в порядку і на
умовах, передбаченими положеннями
дійсного договору, договору про
надання послуг та відповідних додатків
(а.с. 8).

Відповідно до додатку № 1 від 18 жовтня
2011 року до договорів № Н-19367 та № Н-19367/1
об'єктом договору є автомобіль Hyundai Accent,
вартістю 111 500 грн. (а.с. 6).

Крім того, додатком № 2 до договорів №
Н-19367 та № Н-19367/1 є правила здійснення
діяльності і функціонування системи
автоклуб, відповідно до умов якого
система автоклуб - система придбання
товарів, що базується на створенні груп
покупців (учасників системи), метою
яких є придбання автомобілів на
підставі, у порядку і на умовах,
встановлених договором комісії та
договором про надання послуг та
відповідними додатками і цими
правилами. Фондовий акт - щомісячний
захід, що організовується та
проводиться ТОВ «Автоклуб» у порядку,
передбаченому договорами та цими
правилами, у якому здійснюється
розподіл права на одержання автомобіля
між учасниками системи, і таким чином
встановлюється черговість отримання
автомобілів учасниками системи.
Відповідно до п. 2.1. додатку № 2 з метою
організації придбання учасниками
системи автомобілів відповідно до
укладених договорів ТОВ «Автоклуб»
формує групи учасників системи, кожній
з яких присвоюється номер; п. 2.3
передбачено термін формування групи,
який складає від 30 до 120 днів від дати
підписання дійсних договірних
документів; п. 3.1. передбачає - по
закінченню формування групи учасників
системи у відповідності зі ст. 2 цих
правил ТОВ «Автоклуб» організовує
щомісячне проведення фондових активів
одночасно в усіх групах; п. 3.3.
передбачено - кількість учасників
системи, яким надається право на
одержання автомобіля за підсумками
одного фондового акту, відповідає
кількості автомобілів, що можуть бути
придбані за кошти фонду відповідної
групи, сформованого в поточному місяці
(а.с. 10-12).

Згідно з довідкою сплати коштів за
договором № Н-19367 від 18 жовтня 2011 року
ОСОБА_1 було сплачено внесків
відповідно до умов договору на
загальну суму 6 817 грн. 25 коп. (а.с. 15-18, 27).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України передбачені
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину:
зміст правочину не може суперечити ЦК
України, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

На підставі ч. 1 ст. 19 Закону України
«Про захист прав споживачів» нечесна
підприємницька практика
забороняється. Нечесна підприємницька
практика включає: 1) вчинення дій, що
кваліфікуються законодавством як
прояв недобросовісної конкуренції; 2)
будь-яку діяльність (дії або
бездіяльність), що вводить споживача в
оману або є агресивною.

Згідно з п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України
«Про захист прав споживачів»
забороняються як такі, що вводять в
оману утворення, експлуатація або
сприяння розвитку пірамідальних схем,
коли споживач сплачує за можливість
одержання компенсації, яка надається
за рахунок залучення інших споживачів
до такої схеми, а не за рахунок продажу
або споживання продукції.

Абзацом 1 частини 6 статті 19 Закону
України «Про захист прав споживачів»
передбачено, що правочини, здійснені з
використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними.

Таким чином, зазначені норми чинного
законодавства встановлюють
недійсність правочинів, вчинених із
використанням нечесної
підприємницької діяльності, яка
полягає у введені в оману споживачів
шляхом залучення їх коштів з метою
реалізації діяльності пірамідальної
схеми.

У зв'язку з викладеним, суд приходить до
висновку, що оскільки позивачем ОСОБА_1
сплачувалися кошти не за сам товар та
послуги, а лише за можливість отримати
право на одержання товару, крім того,
ТОВ «Автоклуб» формувало групи
клієнтів, за рахунок коштів яких
здійснювалась передача права на
купівлю товару одному з учасників
групи, що є компенсацією за рахунок
коштів інших учасників групи,
залучених до умов діяльності системи
автоклуб, то укладені між позивачем та
ТОВ «Автоклуб» договори № Н-19367 та №
Н-19367/1 від 18 жовтня 2011 року є недійсними,
оскільки були укладені з використанням
нечесної підприємницької практики.

Не заслуговують на увагу суду
заперечення представника відповідача
щодо дійсності укладених між позивачем
та ТОВ «Автоклуб» договорів та
додатків до них, на підставі того, що
позивачем визнавалися умови укладених
договорів, оскільки ці обставини
спростовуються матеріалами справи.

Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю. У разі недійсності
правочину кожна із сторін зобов'язана
повернути другій стороні у натурі все,
що вона одержала на виконання цього
правочину, а в разі неможливості такого
повернення, зокрема тоді, коли одержане
полягає у користуванні майном,
виконаній роботі, наданій послузі, -
відшкодувати вартість того, що
одержано, за цінами, які існують на
момент відшкодування.

Відповідно до ч. 2 ст. 216 ЦК України, якщо
у зв'язку із вчиненням недійсного
правочину другій стороні або третій
особі завдано збитків та моральної
шкоди, вони підлягають відшкодуванню
винною стороною.

Таким чином, оскільки позивачем
відповідно до умов договорів № Н-19367 та
№ Н-19367/1 від 18 жовтня 2011 року було
сплачено внески на загальну суму 6 817
грн. 25 коп., а договори визнанні судом
недійсними, то з ТОВ «Автоклуб» на
користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сума
сплачених ним внесків у розмірі 6 817 грн.
25 коп.

На підставі ч. 1 ст. 23 ЦК України особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Як зазначив позивач у ході судового
засідання, діями відповідача йому було
завдано моральну шкоду, яку він оцінює
у розмірі 2 000 грн. і яка полягає у тому,
що позивач відчував погіршення стану
його здоров'я, відповідач,
використовуючи нечесну підприємницьку
діяльність, що вводить в оману, з метою
спонукання до підписання угоди на
невигідних умовах, не мав наміру надати
обіцяні грошові кошти, а лише
скористатися залученням сплаченого
позивачем початкового внеску. Крім
того, додаткові незручності йому
спричиняє необхідність з'являтися у
судові засідання.

Позовні вимоги в цій частині
задоволенню не підлягають, оскільки
між сторонами виник спір з приводу
договірних відносин, а чинними нормами
ЦК України не передбачено
відшкодування моральної шкоди при
вирішенні такого спору.

Що стосується вимог про стягнення
витрат на правову допомогу, то
відповідно до ч. 2 ст. 84 ЦПК України
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
законом.

На підставі ст. 1 Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних справах, в яких така
компенсація виплачується стороні, на
користь якої ухвалено судове рішення,
іншою стороною, а в адміністративних
справах - суб'єктом владних
повноважень, не може перевищувати 40
відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

З урахуванням зазначеного, суд вважає,
що вимоги про стягнення з відповідача
витрат на правову допомогу не
підлягають задоволенню, оскільки
наданий позивачем розрахунок
кількості витраченого часу на надання
правової дороги не є належним доказом
для стягнення цих витрат, крім того,
позивачем не було надано доказів
оплати послуг за надання правової
допомоги у розмірі 1 206 грн., тому суд
позбавлений можливості визначити
обґрунтованість сплачених позивачем
коштів на правову допомогу і, як
наслідок, вирішити питання про
стягнення цих витрат з відповідача.

На підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо
позивача, на користь якого ухвалено
рішення, звільнено від сплати судового
збору, він стягується з відповідача в
дохід держави пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимог.

Позивач при поданні позову до суду був
звільнений від сплати судового збору,
тому з відповідача в дохід держави слід
стягувати судовий збір у розмірі 458 грн.
80 коп. (229 грн. 40 коп. - за позовні вимоги
матеріального характеру, і 229 грн. 40 коп.
- за позовні вимоги нематеріального
характеру).

З урахуванням того, що у задоволенні
позовних вимог про стягнення моральної
шкоди позивачу відмовлено, судовий
збір у розмірі 229 грн. 40 коп. підлягає
віднесенню за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1,
п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про
захист прав споживачів», ч. 1 ст. 23, ст. 203,
ч. 1 ст. 215, ч. 1, 2 ст. 216 ЦК України, ч. 1 ст. 60,
ч. 2 ст. 84, ч. 3 ст. 88, ч. 2 ст. 197, ст. ст. 209,
212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити
частково.

Договір про надання послуг № Н-19367 від 18
жовтня 2011 року та договір комісії №
Н-19367/1 від 18 жовтня 2011 року, укладені між
ОСОБА_1 та товариством з обмеженою
відповідальністю «Автоклуб», визнати
недійсними.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Автоклуб» на
користь ОСОБА_1 суму у розмірі 6 817 грн. 25
коп.

У задоволенні інших позовних вимог
ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Автоклуб» в дохід
держави судовий збір у розмірі 458 грн. 80
коп.

Судовий збір у розмірі 229 грн. 40 коп.
віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Ленінський районний суд
м. Дніпропетровська шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня отримання його копії.

Суддя