АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2013 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Литвинюк І. М.

суддів: Міцнея В.Ф., Височанської Н.К.

секретаря: Лисак О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
за апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» на заочне рішення
Сторожинецького районного суду
Чернівецької області від 23 вересня 2013
року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся в суд з позовом до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Вказував на те, що 07 листопада 2007року
між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було
укладено договір за №DNABRX36180076, у
відповідності до якого позичальник
отримав кредит в сумі 4 602,00 грн. зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 12.00% на рік на
суму залишку заборгованості за
кредитом, з кінцевим терміном
повернення 06 листопада 2009 року.

Посилався на те, що відповідач
ухиляється від взятих на себе
зобов'язань перед ПАТ КБ «Приватбанк»,
та не повертає кредитні кошти, а тому
просив стягнути з відповідача на
користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 25 291,55 грн..

Заочним рішенням Сторожинецького
районного суду Чернівецької області
від 23 вересня 2013 року позов задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ
«Приватбанк» заборгованість за
кредитним договором № DNABRX36180076 від 07
листопада

________________________________________________________________________
________________________________________________________

№22-1579/13 Головуючий у 1 інстанції:
Дячук О.О.

Категорія: 19/27
Доповідач: Литвинюк
І.М.

2007 року в розмірі 7 129, 93 грн..

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

На дане заочне рішення позивач ПАТ КБ
«ПриватБанк» подав апеляційну скаргу,
в якій просить змінити рішення суду в
частині відмови в задоволенні вимог
щодо стягнення пені та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги про стягнення пені в повному
обсязі та стягнути судові витрати за
подачу апеляційної скарги.

Апелянт вважає, що рішення суду першої
інстанції є незаконним, винесеним з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, висновки суду не
відповідають обставинам справи.

Посилається на те, що суд першої
інстанції, відмовляючи в задоволенні
позову в частині стягнення пені,
помилково виходив з того, що відповідно
до рішення Конституційного Суду
України від 11 липня 2013 року з фізичних
осіб пеня не стягується.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Зазначеним вимогам рішення суду першої
інстанції в оскаржуваній частині не
відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що 07
листопада 2007 року між ПАТ КБ
«Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено
договір за № DNABRX36180076, у відповідності
до якого позичальник отримав кредит в
сумі 4 602.00 грн. зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі
12.00% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом, з
кінцевим терміном повернення 06
листопада 2009року.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачка належним чином умови
споживчого кредиту не виконувала,
внаслідок чого за нею утворилася
заборгованість: 3 397,42 грн. - за кредитом;
326,93 грн. - по процентам за користування
кредитом, 1725,03 грн. - по комісії за
користування кредитом, 500 гривень -
штраф (фіксована частина); 1180,55 грн. -
штраф (процентна складова).

Рішення про стягнення з відповідача
зазначених сум стороною не
оскаржується.

Відмовляючи у задоволенні позову в
частині стягнення пені, суд першої
інстанції виходив з того, що відповідно
до ч.2 ст.616 ЦК України суд має право
зменшити розмір збитків та неустойки,
які стягуються з боржника, якщо
кредитор умисно або з необережності
сприяв збільшенню розміру неустойки,
завданої порушенням зобов'язання або
не вжив заходів щодо їх зменшення.
Також суд керувався рішенням
Конституційного Суду України від 11
липня 2013 року, відповідно до якого пеня
не сплачується у правовідносинах за
прострочення виконання грошових
зобов»язань, стороною яких є фізична
особа.

При цьому, суд зробив висновок про те,
що доказом умисних дій позивача, який
не вжив заходів щодо зменшення
неустойки, є те що строк повернення
відповідачем кредиту та відсотків
сплив у 2009 році, з претензіями про
повернення заборгованості позивач до
відповідача не звертався, а з позовом
до суду про стягнення заборгованості з
нарахуванням пені звернувся у серпні
2013 року, що сприяло збільшенню розміру
нарахованої пені.

Проте з таким висновком суду першої
інстанції погодитись не можна,
оскільки суд дійшов його внаслідок
порушення норм матеріального права, що
згідно п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є
підставою для скасування рішення суду
в оскаржуваній частині та ухвалення
нового рішення, яким позов слід
задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Відповідно до п. 5. 4 Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка»), (Стандарт), які є
невід»ємною частиною укладеного між
сторонами кредитно-заставного
договору, нарахування неустойки за
кожен випадок порушення зобов'язань (в
т.ч. нарахування пені) здійснюється
протягом трьох років з дня, коли
відповідне зобов»язання повинно бути
виконане позичальником.

У справі встановлено, що відповідач
своєчасно не виконував умов договору
щодо погашення боргу за
кредитно-заставним договором, тому
вимоги про стягнення з відповідача
пені є обґрунтованими, оскільки
невиконання зобов'язання мало місце з
вини відповідача.

Водночас вимоги про стягнення пені
підлягають частковому задоволенні - у
межах трьохрічного строку,
передбаченого кредитно-заставним
договором ( 5.4 Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам («Розстрочка»),
(Стандарт), за період з 19 серпня 2010 по 19
серпня 2013 року, а не за п'ятирічний
період, як про це просить позивач.

На підставі наведеного, за вказаний
період з відповідача на користь Банку
слід стягнути 5 803 гривень 80 коп. пені
відповідно до наданого Банком
розрахунку.

Указаного суд першої інстанції до
уваги не взяв та дійшов помилкового
висновку про те, що пеня утворилася з
вини Банку і що законодавством не
передбачено стягнення пені з фізичних
осіб.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції постановлено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, висновки суду не відповідають
обставинам справи, що відповідно до
п.п.З, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою
для скасування рішення суду з
ухваленням нового рішення про часткове
задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приват Банк» задовольнити
частково.

Заочне рішення Сторожинецького
районного суду Чернівецької області
від 23 вересня 2013 року в частині відмови
у стягненні пені з ОСОБА_1 скасувати.

Позов у цій частині задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» пеню у
розмірі 5 803 (п»ять тисяч вісімсот три)
гривні 80 коп..

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржене до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: