Головуючий суду 1 інстанції - Кутіщева
Доповідач - Малієнко Н.В.
Справа № 416/2401/13-ц
Провадження № 22ц/782/4943/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2013 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області в
складі:

головуючого: Малієнко Н.В.,

суддів: Єрмакова Ю.В., Матвєйшиної О.Б.

при секретарі: Борзило О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Луганської області

апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3

на рішення Лутугинського районного
суду Луганської області

від 01 листопада 2013 року

у справі за позовом Лутугинського
міського комунального підприємства
«Лутугинежитлфонд» до ОСОБА_2, ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
житлово-комунальні послуги, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2013 року Лутугинське міське
комунальне підприємство
«Лутугинежитлфонд» звернулося до суду
із зазначеним позовом, який згодом
уточнив, та обгрунтовуючи свої вимоги
вказав, що відповідачі зареєстровані
та мешкають у приватизованій квартирі
АДРЕСА_1. Квартира знаходиться у
будинку, який здійснює оперативне
управління вищезазначеним будинком,
надає послуги з утримання зазначеного
будинку та прибудинкової території.
Загальна площа квартири відповідачів
становить 76,14 кв.м. Відповідачі не
повністю сплачують житлово-комунальні
послуги, а тому станом на 01.11.2010 року
утворилась заборгованість за
житлово-комунальні послуги у розмірі
846,88 грн, яку позивач просив стягнути з
ОСОБА_2, ОСОБА_3 солідарно на їх користь,
а також грошову суму внаслідок
інфляційних процесів у розмірі 150,62
грн.; трьох відсотків річних у розмірі
16,85 грн., а разом 1014,35 грн та стягнути на
його користь сплачений судовий збір у
розмірі 229,40 грн..

Рішенням Лутугинського районного суду
Луганської області від 01 листопада 2013
року позов задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь
ЛМКП «Лутугинежитлфонд»
заборгованість у розмірі 846,88 грн.,
інфляційне нарахування на суму боргу -
150,62 грн., три відсотки річних від
простроченої суми 16,85 грн. та судовий
збір 229,40 грн.

Посилаючись на ухвалення рішення з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, ОСОБА_2 та ОСОБА_3
надали апеляційну скаргу і просять
скасувати вказане рішення та ухвалити
нове рішення, яким в задоволенні
позовних вимог ЛМКП
«Лутугинежитлфонд» відмовити за
недоведеністю та необґрунтованістю.

Заслухавши доповідача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до наступного.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в
задоволені позові відмовити; 6) як
розподілити між сторонами судові
витрати; 7) чи є підстави допустити
негайне виконання судового рішення; 8)
чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

Задовольняючи позовні вимоги
Лутугинського міського комунального
підприємства «Лутугинежитлфонд», суд
першої інстанції виходив з доведеності
заявлених вимог та обгрунтованості їх
з нормативної точки зору.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Ст. 322 ЦК України встановлює
обов'язок власника утримувати належне
йому майно.

Відповідно до ст. 382 ЦК України,
власникам квартир у багатоквартирному
будинку належать на праві спільної
сумісної власності приміщення
загального користування, опорні
конструкції будинку, механічне,
електричне сантехнічне та інше
обладнання за межами або всередині
квартири, яке обслуговує більше однієї
квартири, а також споруди, будівлі, які
призначені для забезпечення потреб
усіх власників квартир, які
розташовані в будинку, і вони
зобов'язані брати участь у загальних
витратах, пов'язаних з утриманням
будинку і прибудинкової території.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 10 Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду» утримання
приватизованих квартир (будинків)
здійснюється за рахунок коштів їх
власників згідно з Правилами
користування приміщеннями жилих
будинків та прибудинкових територій,
які затверджуються Кабінетом
Міністрів України, незалежно від форм
власності на них. Власники квартир
багатоквартирних будинків є
співвласниками допоміжних приміщень
будинку, технічного обладнання,
елементів зовнішнього благоустрою і
зобовязані брати участь у загальних
витратах, повязаних з утриманням
будинку і прибудинкової території
відповідно до своєї частки у майні
будинку.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», та Правил
користування приміщеннями житлових
будинків, затверджених постановою КМУ
№ 572 від 8.10.1992 р. «Про механізм
впровадження Закону України "Про
приватизацію державного житлового
фонду», в редакції постанови КМУ № 45
від 24.01.2006 р. власник квартири,
зобов'язаний оплачувати надані
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» плата за
житлово-комунальні послуги
нараховується щомісячно відповідно до
умов договору.

Судом встановлено, що відповідачі є
власниками квартири АДРЕСА_1 згідно
приватизації житлового фонду.

Виконавцем житлово-комунальних послуг
з обслуговування та утримання
житлового фонду, який був переданий на
баланс підприємства, в тому числі з
обслуговування будинку АДРЕСА_1, є
позивач.

По обслуговуванню цього будинку та
прибудинкової території позивачем
надавалися затверджені послуги,
оплату яких відповідачі проводили
неналежним чином, внаслідок чого
створилася заборгованість, як
вбачається із розрахунку нарахувань
плати за надані послуги з 01.11. 2007 року
по 01.11. 2010 року в сумі 846,88 грн,
інфляційних нарахувань 150,62 грн, 3%
річних- 16,85 грн, а разом 1014,35 грн.

Суму нарахованої заборгованості
відповідачі не спростували, своїх
розрахунків не надали.

Вказані обставини підтверджуються
матеріалами справи.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що суд дійшов правильного
висновку щодо наявності у відповідачів
обов'язку по сплаті заборгованості за
надані послуги.

Крім того, колегія суддів погоджується
з тим, що позивачем надано належні
докази надання таких послуг на будинок
та прибудинкову територію, де
розташована квартира відповідачів,
строк звернення з дійсними вимогами до
суду позивачем витриманий, тому з них
правомірно стягнута вказана сума боргу
за надані послуги, надання яких вони
частково визнавали, сплачуючи за них у
вказаний період грошові кошти не в
повному обсязі.

Доводи апелянта про те, що між ними та
позивачем договір на надання послуг з
утримання будинку та прибудинкової
території не укладався, а тому позивач
не вправі вимагати з них стягнення
заборгованості, на увагу не
заслуговують, виходячи з наступного.

За загальними правилами, визначеними
ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має

виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобовязання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом

Згідно зазначених норм закону споживач
зобов'язаний оплатити
житлово-комунальні послуги, якщо він
фактично користувався ними.
Відсутність договору на надання
житлово-комунальних послуг сама по
собі не може бути підставою для
звільнення споживача від оплати послуг
у повному обсязі.

За змістом статті 13 вказаного Закону
залежно від функціонального
призначення житлово-комунальні
послуги поділяються на: 1) комунальні
послуги (централізоване постачання
холодної та гарячої води,
водовідведення, газо - та
електропостачання, централізоване
опалення, а також вивезення побутових
відходів тощо); 2) послуги з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій (прибирання
внутрішньобудинкових приміщень та
прибудинкової території,
санітарно-технічне обслуговування,
обслуговування внутрішньобудинкових
мереж, утримання ліфтів, освітлення
місць загального користування,
поточний ремонт, вивезення побутових
відходів тощо); 3) послуги з управління
будинком, спорудою або групою будинків
(балансоутримання, укладання договорів
на виконання послуг, контроль
виконання умов договору тощо); 4)
послуги з ремонту приміщень, будинків,
споруд (заміна та підсилення елементів
конструкцій та мереж, їх реконструкція,
відновлення несучої спроможності
несучих елементів конструкцій тощо).

За вимогами статті 360 Цивільного
кодексу України та Правил користування
приміщеннями жилих будинків та
прибудинкових територій власники
квартир відповідно до своєї частки у
майні зобов*язані брати участь у
загальних витратах на утримання
спільного майна, зокрема, будинку та
прибудинкової території.

Відповідно до пункту 2 статті 10 Закону
України "Про приватизацію державного
житлового фонду" та Правил
користування приміщеннями житлових
будинків і прибудинковими територіями
власники приватизованого житла в
багатоквартирних будинках (до них
належать і власники квартир у
кооперативних будинках та викуплених
квартир) є співвласниками всіх
допоміжних приміщень будинку та його
технічного обладнання і повинні
сплачувати свою частку витрат у
загальних квартирах на утримання
будинку (житла) та прибудинкової
території пропорційно до займаної
площі. Послуги з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій
зобов'язані сплачувати як
квартиронаймачі, так і власники
викуплених та приватизованих квартир.

Отже, оскільки у даному випадку
обов'язок відповідачів по сплаті
вказаних послуг випливає з вимог
закону, то відсутність письмового
договору між ними та позивачем, не
звільняє їх від обов'язку по їх оплаті.

Інші доводи апеляційної скарги
відповідачів правильного висновку
суду першої інстанції не спростовують
та на увагу не заслуговують.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що підстав для скасування
рішення суду не вбачається.

Колегія суддів, керуючись ст.ст. 303-304,
307, 308, 315, 324, 325 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Лутугинського районного суду
Луганської області від 01 листопада 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів після її
проголошення.

Головуючий: Судді: