Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2013 року Новоазовський
районний суд Донецької області у
складі:

судді
Безрук Т.В.

при секретарі
Ясиненко Л.В.

за участю:

позивача
ОСОБА_1,

представника позивача
ОСОБА_2,

відповідача
ОСОБА_3,

представника відповідача
ОСОБА_4,

розглядаючи у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Новоазовську цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з вказаним
позовом до відповідача, зазначивши в
обґрунтування своїх позовних вимог, що
згідно свідоцтва про право на спадщину
за законом її матері ОСОБА_5 належить на
праві приватної власності ? частини
житлового будинку АДРЕСА_1, а також ?
частини земельної ділянки площею 0,12 га,
розташованої на території АДРЕСА_1, та ?
частина вказаної земельної ділянки на
підставі державного акту на право
власності на земельну ділянку від
05.09.2005 року.

17 червня 2012 року її мати померла.

За десять днів до смерті, а саме -
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, ОСОБА_5 склала
заповіт, відповідно до якого ? частини
всього належного їй майно заповіла їй,
позивачу, а іншу ? частину заповіла
відповідачу ОСОБА_3

Вважає заповіт недійсним, оскільки на
час складання вказаного заповіту її
мати була тяжко хворою на онкологічну
хворобу, у зв'язку з чим приймала
наркотичні знеболюючі препарати, тому
не могла усвідомлювати значення своїх
дій та керувати ними, будучі в
депресивному стані з психологічним
розладом після прийняття ліків.

Просила визнати недійсним заповіт
ОСОБА_5, посвідчений секретарем
виконавчого комітету Безіменської
сільської ради Новоазовського району
Донецької області ОСОБА_6 та
зареєстрований в спадковому реєстрі 7
червня 2012 року за номером 49.

В судовому засіданні позивач
підтримали свої позовні вимоги з
зазначених у позовній заяві підстав,
просили позов задовольнити. Також
пояснила, що після курсу хіміотерапії у
її матері почалися сильні болі, тому їй
призначили «Налбуфін». Проте оскілки
він не допомагав, їй призначили
«Трамадол». За місяць до смерті в
матері був дуже погани стан, вона майже
нічого не їла, не вставала з ліжка, в неї
були галюцинації. «Налбуфін» вколювали
майже кожен час, після чого снодійне,
тому вона завжди спала. «Налбуфін» та
«Трамадол» вколювала разом. Мати
розповідала, що ОСОБА_3 умовляв її
скласти заповіт. На скільки їй відомо,
мати складати заповіт не бажала, тому
весь час знаходила привод, щоб його не
складати, тягнула час. А коли в неї вже
не було сил, ОСОБА_3 скористався цим. Він
привіз додому секретаря сільради
ОСОБА_6 Що відбувалося в будинку, їй не
відомо. При складані заповіту вона
присутньою не була. Коли вона увійшла в
будинок, ОСОБА_6 заповнював бланк. Вона
побачила, що на бланку стоїть підпис
матері, ОСОБА_6 попросив її дописати
фразу «заповіт прочитано мною в голос
та особисто підписано». Також пояснила,
що чула телефонну розмову ОСОБА_3 з
ОСОБА_6, при якій ОСОБА_3 казав, що мати
не бажає підписувати заповіт, а як
тільки погодиться, він його привезе.

Представник позивача ОСОБА_2
підтримав позовні вимоги позивача з
зазначених у позовній заяві підстав,
просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги
не визнав, просив відмовити в їх
задоволенні в повному обсязі, при цьому
відповідач пояснив, що ОСОБА_5 знала про
свою хворобу. Він доглядав за нею, колов
їй обезболюючи «Диксалгін», «Кетанов»,
«Долорен», Налбуфін». Він не змушував
дружину складати заповіт, вона так
вирішила сама. Ще до хвороби дружина
казала, що не залишить його на вулиці.

Представник відповідача ОСОБА_4
просив відмовити в задоволенні
позовних вимог, оскільки в судовому
засіданні не знайшли свого
підтвердження доказами доводи
позивача про те, що ОСОБА_5 не
усвідомлювала значення своїх дій і не
могла керувати ними. Ніяких доказів, що
померлій вколювався «Трамадол», який
віднесений до наркотичних засобів, під
час розгляду справи надано також не
було. В ході розгляду справи, з пояснень
свідків, з медичних документів хворої,
копій рецептів та касових чеків, було
лише встановлено, що в якості
обезболюючого хворій був застосований
«Налбуфін», який мається в аптеках у
вільному продажу. Таким чином, доводи
позивача про те, що її мати перебувала
під дією наркотичних препаратів, є
надуманими і нічим не підтверджені.

Суд, вислухавши в судовому
засіданні сторони та їх представників,
допитавши свідків, дослідивши письмові
докази по справі і дав їм оцінку в їх
сукупності, вважає позовні вимоги
такими, що не підлягають задоволенню
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 17.06.2012 року
померла ОСОБА_5 (а.с. 12).

З копії свідоцтва про шлюб
вбачається, що дошлюбне прізвище
позивача ОСОБА_1 є ОСОБА_5 (а.с. 10) та з
копії свідоцтва про народження (а.с. 11)
вбачається, що позивач є донькою
померлої ОСОБА_5

З пояснень сторін в судовому
засіданні судом встановлено, що
відповідач ОСОБА_3 з 28.04.2008 року
перебував у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_5

З копії свідоцтва про право на
спадщину за законом встановлено, що
ОСОБА_5 успадкувала після смерті ОСОБА_7
? частини житлового будинку АДРЕСА_1 та ?
земельної ділянки площею 0,12 га за
вказаною адресою (а.с. 7).

З копії заповіту від 07.06.2012 року,
посвідченого секретарем Безіменської
сільради Новоазовського району за
реєстровим № 49, вбачається, що ОСОБА_5
заповіла ? частини всього належного їй
майна ОСОБА_1 та ? частину всього
належного їй майна ОСОБА_3 (.а.с 9).

З копії виписки з історії хвороби
на ім'я ОСОБА_5 встановлено, що остання
перебувала на лікуванні у відділенні
онкохіміотерапії № 2 з 06.02.12 року по
09.02.2012 року (а.с. 13).

З копії виписного епікризу
встановлено, що ОСОБА_5 знаходилась на
лікуванні в урологічному відділенні №
1 ДОПЦ з 18.10.2011 року по 21.11. 2011 року з
діагнозом Са шейки матки (а.с. 14).

З відповіді Новоазовської ЦРЛ від
01.10.2012 року вбачається, що ОСОБА_5
перебувала на диспансерному обліку у
лікаря онколога з 2011 року. В 2012 році
стан хворої погіршився, для
обезболювання їй було призначено
наступні лікарські засоби: розчин
трамадолу 5% по 2,0 в/м'язово, розчин
налбуфину 10 мг по 10 в/м'язово (а.с. 19).

Згідно висновку посмертної
судово - психіатричної експертизи від
10.09.2013 року ОСОБА_5 в період укладення
юридичної угоди з складання заповіту
від 07.06.2012 року, ніяким психічним
розладом, при якому б вона не могла
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними не страждала, а виявляла -
астенічний синдром внаслідок ракової
інтоксикації (легкий когнітивний
розлад, поєднаний з системним
соматичним розладом - в редакції МКХ-10).

ОСОБА_5 в період укладення нею
юридичної угоди - складення заповіту
від 07.06.2012 року за своїм психічним
станом могла розуміти значення своїх
дій та керувати ними.

Свідок ОСОБА_8 в судовому
засіданні показала, що її чоловік є
двоюрідним братом померлої ОСОБА_5
Восени 2011 року останній був
поставлений діагноз рак. ОСОБА_3
допомагав ОСОБА_5, колов уколи. Якось
при зустрічі ОСОБА_3 сказав їй, що знає,
що ОСОБА_5 помре і він розмовляв з нею з
приводу заповідання йому частини
спадщини. Проте, наскільки їй, ОСОБА_8,
відомо, ОСОБА_5 до останнього йому
нічого не заповідала. Навесні 2012 року
вона навідувала ОСОБА_5 за місцем
проживання. Останній вколювали
«Налбуфін» через кожні дві години, без
нього вона не могла обходитись. Вони
спілкувалися, ОСОБА_5 розповідала, що
лежала в лікарні, що їй робили
хіміотерапію. Бачились вони на
пасхальне свято. В ОСОБА_5 був
нормальний стан. ОСОБА_3, в цей час робив
їй укол і вона могла сидіти. Вони з нею
розмовляли.

Свідок ОСОБА_10 в судовому
засіданні показала, що працює лікарем
загальної практики сімейної медицини
Безименської амбулаторії. ОСОБА_5, як
онкологічна хвора, перебувала в неї під
наглядом. Всі огляди хворої
проводилася за місцем проживання,
оскільки остання не могла самостійно
рухатись, а також потребувала
постійного обезболювання. Нею, ОСОБА_10,
хворій постійно виписувалося
обезболююче «Налбуфін», обезболювання
вона потребувала до 4-х разів на добу. За
обезболюючим постійно приходив ОСОБА_3
Останній раз вона навідувала хвору
11.06.2012 року. Останній запис в медичній
карті «стан хворої погіршився, хвора
відмовляється від їжі, самостійно не
рухається, стан критичний, різке
зниження тиску, в контакт з оточуючими
вступає з трудом».

Свідок ОСОБА_11 в судовому
засіданні показала, що є двоюрідною
сестрою померлої. В телефонній розмові
ОСОБА_5 розповідала їй, що чоловік
ОСОБА_3 змушує її заповісти йому якось
частину спадщини. До смерті ОСОБА_5
вони розмовляли по телефону за тиждень
- два. В ОСОБА_5 була не зрозуміла річ.

Свідок ОСОБА_6 в судовому
засіданні показав, що як секретар
Безименської сільради посвідчував
заповіт ОСОБА_5 Приблизно за два тижня
до смерті чоловік ОСОБА_5 - ОСОБА_3
привіз його за місцем їх проживання для
складання заповіту. Заповіт він
посвідчував в кімнаті, де перебувала
хвора, там були створені всі умови, щоб
можливо було писати та розмовляти. Він
запитав в ОСОБА_5 чи впізнає вона його.
ОСОБА_5 відповіла: «ОСОБА_6, я хоча і
серйозно хвора, проте Вас впізнаю». Він
повинен був з'ясувати чи дієздатна
ОСОБА_5, чи здатна відповідати на
запитання, щоб він міг з нею
спілкуватися. При постановці ряду
запитань, він пересвідчився, що ОСОБА_5
адекватна і нею можливо розмовляти.
Коли він запит, чому вона запросила
його, вона відповіла: «мені прийшов
кінець». Уговорювати їй, що це не так,
він не став, оскільки її зовнішній
вигляд та загальний стан були тяжкими,
але вона перебувала при своїй пам'яті і
все розуміла. Вона сказала, що хоче
скласти заповіт. Він запитав, якого
змісту повинен бути заповіт, Вона
побажала заповісти ? свого майна дочці,
а ? чоловіку ОСОБА_3 Вголос він провів
всі дії, зробив відповідний запис в
заповіті. В його присутності вона
написала в заповіті своє прізвище та
підписала два примірники заповіту, а
також розписалася в книзі нотаріальних
дій. ОСОБА_5 повінстю усвідомлювала
свої дії.

Свідок ОСОБА_13 в судовому
засіданні показав, що є другом ОСОБА_3
та померлої ОСОБА_5 Останній раз він
спілкувався з померлої наприкінці
квітня 2012 року. Вона ходила на своєму
подвір'ї за допомогою палки і він
зайшов до неї. В розмові ОСОБА_5 сказала,
що як що з нею щось трапиться, вона не
залишить ОСОБА_3 без кутка. В
подальшому від ОСОБА_3 він дізнався, що
ОСОБА_5 заповіла йому частину будинку.

Свідок ОСОБА_14 в судовому
засіданні показала, що була подругою
ОСОБА_5 Приблизно в січні 2012 року між
ними відбулася розмова майнового
характеру, при якій ОСОБА_5 сказала, що в
неї є донька, яку вона не образить, а
також не образить ОСОБА_3 Перебуваючи в
лікарні ОСОБА_5 зателефонувала їй та
розповіла про свою хворобу. Вона
запитала у ОСОБА_5 з приводу майнового
питання. ОСОБА_5 відповіла їй, що коли
повернеться з Донецьку, то обов'язково
вирішить це питання з ОСОБА_3 Більше з
цього приводу вони не розмовляли. Коли
останній раз вона бачила ОСОБА_5, вона
була в нормальному стані.

Свідок ОСОБА_15 в судовому
засіданні показала, що з родиною
постійно відпочивала у ОСОБА_5 та
ОСОБА_3 Коли ОСОБА_5 захворіла, по дорозі
в Донецьк, вони з ОСОБА_3 заїздили до неї
в м. Докучаєвськ. Приблизно в 20-х числах
січня 2012 року вона розмовляла з ОСОБА_5
з приводу складання заповіту. ОСОБА_5
сказала їй, що не залишить без житла
ОСОБА_3, мова йшла про ? частину. Щодо
дочки, казала, що залишить їй все інше.
Вважає, що ОСОБА_5 розуміла, що є тяжко
хворою, тому відбулася така розмова.
13.06.2012 року вона приїздила до ОСОБА_5
Стан здоров'я останньої вже був дуже
поганий, проте вона розуміла все, що
відбувається. Коли вона, ОСОБА_15, зайшла
до ОСОБА_5, остання сказала їй, що буде
помирати. 17.06.2013 року вони поїхали
додому, приблизно через годину
надійшов дзвінок, що ОСОБА_5 померла.

Згідно ст.203 ЦК України особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися в формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України,
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї права або
інтереси порушені.

Згідно з пунктом 18 постанови Пленуму
Верховного Суду України №7 від 30 травня
2008 року «Про судовому практику у
справах про спадкування», за позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо він був
складений особою під впливом фізичного
або психічного насильства, або особою,
яка через стійкий розлад здоров'я не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними. Для
встановлення психічного стану
заповідача в момент складання
заповіту, який давав би підставу
припустити, що особа не розуміла
значення своїх дій і (або) не могла
керувати ними на момент складання
заповіту, суд призначає посмертну
судово-психіатричну експертизу.

Згідно з пунктом 7 постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 06
листопада 2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» правочин може
бути визнаний недійсним лише з
підстав, визначених законом, та із
застосуванням наслідків недійсності,
встановлених законом.

Згідно з пунктом 16 постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 06
листопада 2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» правила статті
225 ЦК України поширюються на ті випадки,
коли фізичну особу не визнано
недієздатною, однак у момент вчинення
правочину особа перебувала в такому
стані, коли вона не могла усвідомлювати
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними (тимчасовий психічний
розлад, нервове потрясіння тощо). Для
визначення наявності такого стану на
момент укладення правочину суд
відповідно до статті 145 ЦПК України
зобов'язаний призначити
судово-психіатричну експертизу за
клопотанням хоча б однієї зі сторін.
Справи про визнання правочину
недійсним із цих підстав вирішуються з
урахуванням як висновку
судово-психіатричної експертизи, так і
інших доказів відповідно до ст.212 ЦПК
України. При розгляді справ за позовами
про визнання недійсними заповітів на
підставі статті 225, частини другої
статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145
ЦПК України за клопотанням хоча б
однієї зі сторін зобов'язаний
призначити посмертну
судово-психіатричну експертизу.
Висновок такої експертизи має
стосуватися стану особи саме на момент
вчинення правочину.

Суд, проаналізував добуті у судовому
засіданні докази, дав оцінку в їх
сукупності, прийшов до висновку, що в
судовому засіданні не знайшли свого
підтвердження обставини для визнання
недійсним на підставі ст.225 ЦК України
заповіту, складеного ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, оскільки висновком
вищезазначеної судово-психіатричної
експертизи, проведення якої було
обов'язковим відповідно до п.16
постанови Пленуму Верховного Суду
України №9 від 06 листопада 2009 року «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними», було встановлено, що
остання на час укладення заповіту
усвідомлювала значення своїх дій та
могла керувати ними.

Крім того, жоден з допитаних у судовому
засіданні свідків, не надав суду
свідчення, що ОСОБА_5 на час складання
заповіту не могла усвідомлювала
значення своїх дій та не могла
керувати ними. При цьому суд приймає до
уваги також те, що всі свідчення
свідків в судовому засіданні, як з боку
позивача, так і з боку відповідача,
досліджувалися експертами, знайшли
своє відтворення в акті
судово-психіатричної експертизи,
тобто, враховувалися при дачі
експертного висновку.

Ствердження позивача про те, що її мати
знаходилась під дією наркотичних
знеболюючих засобів, також не знайшли
свого підтвердження належними і
допустимими доказами в судовому
засіданні. А відповідь Новоазовської
ЦРЛ від 01.10.2012 року на адвокатській
запит на а.с. 19, на думку суду, може
свідчити лише про те, що хворій
призначався такий лікарській засіб як
«Трамадол», про те не є доказом на
підтвердження того, що він
застосувався хворій. Всі здобуті під
час розгляду справи докази свідчать
лише проте, що в якості обезболюючого
препарату ОСОБА_5 був застосований
«Налбуфін».

Керуючись ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212,214-215 ЦПК
України, ст. ст. 203, 215, 225 ЦК України,
Постановою Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику в справах
про визнання правочинів недійсними» №
9 від 06.11.2009 року, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання заповіту
недійсним - відмовити.

На рішення може бути подано
апеляційну скаргу до Апеляційного суду
Донецької області через Новоазовський
районний суд протягом десяти днів з
дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя