суд Київської області
Справа № 376/1870/13-ц
Провадження № 2/376/745/2013
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"06" вересня 2013 р.
Сквирський районний суд
Київської області

в складі: головуючого судді - Клочко
В.М.,

при секретарі судових засідань
- Сарсенгалієвій Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Сквира Київської області
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання особи такою, що втратила право
на користування житловим приміщенням ,-

встановив:

Позивач звернулась до суду з позовною
заявою в якій просить висилити ОСОБА_3
із житлової квартири за АДРЕСА_1 в м.
Сквира Київської області, без наданні
іншого житлового приміщення
посилаючись на те, що вона є власником
вище зазначеної житлової квартири, яка
дісталася її в спадок від матері
ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року,
що стверджується Свідоцтвом про право
на спадщину, яке було видане Сквирською
державною нотаріальною конторою 14.01.2000
року.

Також вона перебувала у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3.

30.01.2007 року шлюб між нею та ОСОБА_3 було
розірвано.

З моменту розірвання шлюбу ОСОБА_3
проживає у належній її квартирі без
правових підстав та створює перешкоди
у користуванні житловою квартирою.

Позивач у судове засідання не
з'явилася, звернулася до суду з
письмовим клопотанням у якому просить
справу розглянути у її відсутність та
ухвалити рішення по суті позовних
вимог.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, звернувся до суду з письмовим
клопотанням у якому просить розглянути
справу у його відсутність, позовні
вимоги визнав в повному обсязі,
заперечень не має.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на праві
приватної власності належить житлова
квартира за АДРЕСА_1 в м.
Сквира Київської області, що
стверджується Свідоцтвом про право на
спадщину, яке було видане Сквирською
державною нотаріальною конторою 14.01.2000
року.

В даній житловій квартирі без
реєстрації проживає ОСОБА_3, який
створює перешкоди власниці житлової
квартири у володінні та користуванні.

Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого
протоколу до Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод, до якої
Україна приєдналася 17.07.97 року
відповідно до Закону N 475/97-ВР від 17.07.97
"Про ратифікацію Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод 1950
року, Першого протоколу та протоколів N
2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено
принцип непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд учиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК
України).

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його права,
хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння. Способи
захисту права власності передбачені
нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути,
зокрема, житло - житловий будинок,
садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК).

Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК,
які передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання в право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України
власникові належить права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном. На зміст права власності не
впливають місце проживання власника та
місце знаходження майна.

Таким чином, зміст права власності
становлять три складові право
володіння, користування та
розпоряджання своїм майном. Володіння
майном - це юридично закріплена
можливість фактично мати майно,
впливати на нього в будь-який момент,
здійснювати щодо такого майна свою
волю. Право користування полягає в
юридично закріпленій можливості
власника використовувати корисні
якості майна для себе, мати з цього
певний зиск та вигоду. Право
розпорядження - це можливість власника
установлювати, змінювати та припиняти
юридичне існування майна.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Він має
право вчиняти щодо свого майна будь-які
дії, які не суперечать закону. Усім
власникам забезпечуються рівні умови
здійснення своїх прав.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Усупереч викладеним вище нормам у суді
був доведений той факт, що позивач
дійсно не може в повній мірі
реалізувати своє право власності щодо
спірної житлової квартири, що належить
їй на праві приватної власності, щодо
користування та розпорядження.

Таким чином виходячи з обставин
встановлених у судовому засіданні та
вимог чинного законодавства та
приймаючи до уваги те, що відповідач не
набув самостійного права на житло з
підстав, передбачених законом (найм,
оренда, вселення наймачем чи на
підставі ордера тощо - ст. 810 ЦК, ст. ст. 61,
64 ЖК України), грубо порушують права
власника, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. 41 Конституції
України, ст. 1 Першого протоколу до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, ст.ст. 10,61,79,84, 88,
131,212-215,218, ЦПК України, ст.ст. 16, 316,317,319,321,
379,382,383,386 ЦК України, -

вирішив:

Позов задовольнити.

Висилити ОСОБА_3 із житлової квартири
за АДРЕСА_1, що на праві приватної
власності належить ОСОБА_2, без надання
іншого житлового приміщення.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
судовий збір у розмірі 114 грн. 70 коп.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Київської області через
Сквирський районний суд Київської
області протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В. М. Клочко