Провадження №2/331/417/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 .11.2013 р.
м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у
складі:

головуючого судді Світлицької
В.М.

при секретарі Нікітченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Запоріжжі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, треті особи приватний нотаріус
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_3, приватний нотаріус
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання
заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_2, треті особи приватний нотаріус
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_3, приватний нотаріус
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_4, ОСОБА_5 про про визнання
недійсним заповіту, складеного 30.01.2012
року її матір'ю ОСОБА_6, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_3, на ім'я відповідача. В
обґрунтування позовних вимог
зазначено, що перед смертю мати
позивача ОСОБА_6 важко хворіла на різні
захворювання, наприкінці 2011 року
ОСОБА_6 перенесла інсульт, тому
знаходилась на стаціонарному лікарні в
Запорізькій обласній клінічній
лікарні. З урахуванням того, що
лікування не давало позитивних
наслідків, ОСОБА_6 практично не
розмовляла, дуже складно впізнавала
свою доньку ОСОБА_1 , без сторонньої
допомоги вже не обходилась та постійно
знаходилась під дією ліків, її
рекомендували перевести до дому та
лікувати амбулаторно. Позивач вважає,
що 30.01.2012 року, при складанні спірного
заповіту, її мати не усвідомлювала
значення своїх дій та не могла ними
керувати, у зв'язку із чим заповіт
підлягає визнанню недійсним.
Посилаючись на зазначені обставини,
просить суд визнати недійсним заповіт
складений 30.01.2012 р. ОСОБА_6, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_2,
посвідчений приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_4, зареєстрований у
реєстрі за № 42,43.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримує в повному
обсязі, просить суд задовольнити
позовні вимоги.

Відповідач та його представник проти
задоволення позову заперечують,
вважають, що померла ОСОБА_6 при
складанні спірного заповіту,
усвідомлювала значення своїх дій та
могла ними керувати, просять в
задоволенні позову відмовити.

Треті особи приватний нотаріус ЗМНО
ОСОБА_3, приватний нотаріус ЗМНО ОСОБА_4
в судове засідання не з'явились, заявою
просять суд розглядати справу за їх
відсутністю.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання
не з'явився, про час та місце слухання
справи повідомлений належним чином,
причини неявки суду не повідомив. Його
неявка не перешкоджає розгляду справи,
оскільки наявних в справі матеріалів
достатньо для розгляду її по суті.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, пояснення свідків
ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, експерта
ОСОБА_15, розглянувши матеріали справи,
дослідивши акт посмертної
судово-психіатричної експертизи № 444
від 23.07.2013 р., суд вважає, що позовні
вимоги підлягають задоволенню
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

У відповідності до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3, у
віці 55 років, померла ОСОБА_6, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серія НОМЕР_1 від 29.03.2012 р.

30.01.2012 р. ОСОБА_6 на користь її брата
ОСОБА_2 було складено заповіт на все
належне їй майно, що посвідчений
приватним нотаріусом Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
зареєстрований у реєстрі за № 42,43.

Як вбачається зі спадкової справи №
15/2012 відкритої 27.04.2012 р. приватним
нотаріусом ЗМНО ОСОБА_3 до майна
померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 ,
спадкоємцем за законом першої черги є
її донька ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на
час складання спірного заповіту була
неповнолітньою особою, що
підтверджується свідоцтвом про
народження серія НОМЕР_2 від 01.09.1994 року.
Крім того, спадкоємцем за заповітом є
ОСОБА_2

В ході судового процесу були допитані
свідки, як за клопотанням позивача, так
і за клопотанням відповідача.

Свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ,
допитані у судовому засіданні,
пояснили суду , що в січні 2012 р. вони
приходили в гості до померлої ОСОБА_6 ,
вона була повністю паралізована, речі у
неї не було, на час складання заповіту,
а саме 30.01.2012 року, та до цього вона
знаходилась у стані, який не дозволяє
керувати своїми діями, а саме не
впізнавала оточуючих, без сторонньої
допомоги вже не могла обходитись,
вживала ліки, будь-які рухи викликали у
неї біль.

Свідки, ОСОБА_13, ОСОБА_12, ОСОБА_14
пояснили суду, що померла ОСОБА_6, хоча
і не могла обходитись без сторонньої
допомоги, але оточуючих впізнавала,
своїми діями керувала та добровільно
склала заповіт не на користь своєї
неповнолітньої доньки, а на користь
свого брата ОСОБА_2

Відповідно до ст. 1233 ЦК України
заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст. 1234 ЦК України право на
заповіт має фізична особа з повною
цивільною дієздатністю. Право на
заповіт здійснюється особисто.

Відповідно до ч.1 ст. 225 ЦК України
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені.

Правила зазначеної статті поширюються
на ті випадки, коли немає законних
підстав для визнання громадянина
недієздатним, однак є дані про те, що у
момент укладення правочину він
перебував у такому стані, коли не міг
розуміти значення своїх дій або
керувати ними.

Відповідно до положень ч.2 ст. 1257 ЦК
України за позовом заінтересованої
особи суд визнає заповіт недійсним,
якщо буде встановлено, що
волевиявлення заповідача не було
вільним і не відповідало його волі.

З урахуванням того, що, у випадку
визнання спірного заповіту недійсним,
спадкування буде здійснюватись за
законом, а позивач, як донька померлої
ОСОБА_6, є спадкоємцем за законом першої
черги, тому вона є такою
заінтересованою особою.

Заповіт є правочином, тому на нього
поширюються загальні положення про
правочини, якщо у книзі шостій ЦК
України немає відповідного правила.

Як зазначено у п.16 постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними" від 6
листопада 2009 року, правила ст. 225 ЦК
поширюються на ті випадки, коли фізичну
особу не визнано недієздатною, однак у
момент вчинення правочину особа
перебувала в такому стані, коли вона не
могла усвідомлювати значення своїх дій
та (або) не могла керувати ними
(тимчасовий психічний розлад, нервове
потрясіння тощо). Для визначення
наявності такого стану на момент
укладення правочину суд відповідно до
ст. 145 ЦПК України зобов'язаний
призначити судово-психіатричну
експертизу за клопотанням хоча б
однієї із сторін. Справи про визнання
правочину недійсним із тих підстав
вирішуються з урахуванням як висновку
судово-психіатричної експертизи, так і
інших доказів відповідно до ст. 212 ЦПК
України.

Згідно з постановою Верховного суду
України від 29 лютого 2012 року № 6-9цс12,
висновки якого є обов'язковими для
судів, висновок про тимчасову
недієздатність учасника правочину
слід робити, перш за все, на основі
доказів, які свідчать про внутрішній,
психічний стан особи в момент вчинення
правочину. Хоча висновок експертизи в
такій справі є лише одним із доказів у
справі і йому слід давати належну
оцінку в сукупності з іншими доказами
будь-які зовнішні обставини (показання
свідків про поведінку особи тощо) мають
лише побічне значення для встановлення
того, чи була здатною особа в
конкретний момент вчинення правочину
розуміти значення своїх дій та (або)
керувати ними.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про
психіатричну допомогу" визначена
презумпція психічного здоров'я, суть
якої полягає в тому, що кожна особа
вважається такою, яка не має психічного
розладу, доки наявність такого розладу
не буде встановлено на підставах та в
порядку, передбачених цим Законом та
іншими законами України.

При розгляді справ за позовами про
визнання недійсними заповітів на
підставі ст. 225, ч. 2 ст. 1257 ЦК
України суд відповідно до ст. 145 ЦПК
України зобов'язаний призначити
посмертну судово-психіатричну
експертизу. Висновок такої
експертизи має стосуватися стану особи
саме на момент вчинення правочину.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 28.03.2013 р. , відповідно до
положень ч.1 ст. 143, п. 2 ч.1 ст. 145 ЦПК
України, на підставі клопотання
представника позивача по справі була
призначена посмертна
судово-психіатрична експертиза, на
вирішення якої поставлено питання про
те, чи здатна була ОСОБА_6
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними на час складання 30.01.2012
р. на користь ОСОБА_2 заповіту , що
посвідчений приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_4, зареєстрований у
реєстрі за № 42,43.

Відповідно до акту СПЕ №444 від 23.07.2013 р.,
складеного на підставі ухвали
Жовтневого районного суду м. Запоріжжя
від 28.03.2013 р. комісією , експертами
Комунальної установи "Обласна клінічна
психіатрична лікарня", листа від 25.10.2013
року № 695/6, як невід'ємної частини акта
амбулаторної СПЕ № 444 від 23.07.2013 р. , за
результатами проведеної
судово-психіатричної експертизи №444
від 23.07.2013 р., на час складення 30.01.2012р.
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2, виявляла
виражений астено-адинамічний синдром з
моторною афазією внаслідок
органічного пораження головного мозгу
(гіпертонічна-хвороба,
інсульт-гематома в субкортикальних
відділах лівої лобної долі,
ускладнений післяопераційним
періодом, внаслідок чого вона не була
здатна усвідомлювати значення своїх
дій та керувати ними.

Допитана у судовому засіданні експерт
Комунальної установи "Обласна клінічна
психіатрична лікарня" ОСОБА_15 надала
суду пояснення, що в процесі проведення
експертизи комісією було досліджено
історію хвороби померлої ОСОБА_6 ,
розглянуті матеріали цивільної справи,
прослухані пояснення осіб, які брали
участь у справі. Також зазначила, що
наданих первинних медичних документів
та пояснень осіб, які брали участь у
справі, експертній комісії було
достатньої для складання висновку , за
результатами якого встановлено, що
ОСОБА_6 на час складення заповіту 30.01.2012
р. не могла усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними, інших
документів комісія не потребувала, так
як з історії хвороби чітко вбачається,
що ОСОБА_6 виявляла виражений
астено-адинамічний синдром з моторною
афазією внаслідок органічного
пораження головного мозгу
(гіпертонічна-хвороба,
інсульт-гематома в субкортикальних
відділах лівої лобної долі,
ускладнений післяопераційним
періодом), ними як спеціалістами було
встановлено абсолютну неспроможність
ОСОБА_6 на час підписання заповіту
розуміти значення своїх дій та
керувати ними.

Відповідно до постанови Верховного
Суду України від 29 лютого 2012 року,
прийнятої за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судами положень ч. 1 ст. 225 ЦК України,
висновок про тимчасову недієздатність
учасника такого правочину слід робити,
перш за все, на основі доказів, які
свідчать про внутрішній, психічний
стан особи в момент вчинення правочину.
Хоча висновок експертизи в такій
справі є лише одним із доказів у справі
і йому слід давати належну оцінку в
сукупності з іншими доказами, будь-які
зовнішні обставини (показання свідків
про поведінку особи тощо) мають лише
побічне значення для встановлення
того, чи була здатною особа в
конкретний момент вчинення правочину
розуміти значення своїх дій та (або)
керувати ними.

Враховуючи вищевикладене, аналізуючи
наявні в матеріалах справи докази та
пояснення свідків у сукупності,
висновки проведеної посмертної
судово-психіатричної експертизи, якою
встановлено абсолютну неспроможність
спадкодавця у момент підписання нею
заповіту розуміти значення своїх дій
та керувати ними, судом встановлено те,
що стан здоров'я ОСОБА_6 на час
складання заповіту суттєво впливав на
здатність усвідомлювати значення
своїх дій, керувати ними, оскільки
ОСОБА_6 повністю не могла розуміти
значення своїх дій і керувати ними, що є
підставою для визнання складеного нею
в такому стані заповіту недійсним з
підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК
України, тому суд приходить до
висновку, що позов є обґрунтованим та
таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 11, 59, 60, 61, 88, 107, 114, 207,
208, 209, 212, 213, 214-215, 292, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним заповіт , який був
складений 30.01.2012 року ОСОБА_6, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_2,
посвідчений приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_4, зареєстрований у
реєстрі за № 42,43.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Запорізької області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Світлицька В.М.