Провадження № 2/161/4235/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

(заочне)

09 грудня 2013 року Луцький міськрайонний
суд Волинської області в складі:

головуючої - судді Плахтій І.Б.

при секретарі - Селюкові Р.В.,

з участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Луцьку справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
усунення перешкод в здійсненні права
власності на землю, --

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася в суд із позовом до
відповідачів про усунення перешкод в
здійсненні права власності на землю
Позов мотивувала тим, що рішенням
Липинської сільської ради від 10.10.2002
року їй була виділена земельна ділянка
площею 0,13 га під індивідуальне житлове
будівництво, а 23.01.2004 року отримано
Державний акт на право власності на
земельну ділянку. З 2005 року велося
будівництво будинку в АДРЕСА_1. На
сьогоднішній день будинок придатний
для проживання, однак не зданий в
експлуатацію, а права власності на
нього не зареєстроване. Вона
неодноразово намагалася потрапити на
земельну ділянку та в будинок, однак її
колишній чоловік ОСОБА_3 та його батько
ОСОБА_4 створюють постійні перешкоди в
такому доступі. З приводу таких дій
відповідачів вона неодноразово
зверталася в Луцький РВ УМВС, однак
отримувала відмову в порушенні
кримінальної справи та роз'яснення
права звернення до суду в порядку
цивільного судочинства. А тому, з
врахуванням уточнення позовної вимоги,
просила зобов'язати відповідачів не
чинити їй перешкоди в здійсненні права
власності на земельну ділянку та
забезпечити вільний доступ до
земельної ділянки.

В судовому засіданні позивач та її
представник вимоги позову підстримали
з викладених у позовній заяві підстав.
Просили позов задовольнити. Додатково
суду пояснили, що земельна ділянка
огороджена парканом з воротами і
хвірткою, від яких у позивача немає
ключів. Намагання позивача потрапити
на присадибну територію
демонстративно ігнорувалися. Вона
змушена була просити близьких та
депутатів сільської ради
супроводжувати її до будинку, оскільки
їй треба було забрати свої та дитячі
речі, зверталася до спеціаліста з
відкривання замків. Однак, їй вдалося
потрапити на територію будинку лише
раз, коли проводилась
будівельно-технічна експертиза в іншій
цивільній справі.

Відповідачі в судове засідання не
з'явилися, хоча були належним чином
повідомлені про час та місце розгляду
справи.

Зі згоди сторони позивача та її
представника суд ухвалює рішення при
заочному розгляді справи, що
відповідає вимогам ст.224 ЦПК України.

Заслухавши пояснення позивача та її
представника, дослідивши та оцінивши
докази в їх сукупності, суд прийшов до
висновку, що позов підставний і
підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що рішенням
Липинської сільської ради від 10.10.2002
року ОСОБА_1 була виділена земельна
ділянка площею 0,13 га під індивідуальне
житлове будівництво і передана у
приватну власність (а.с.3).

23.01.2004 року ОСОБА_1 було видано
Державний акт на право власності на
земельну ділянку площею 0,1334 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд в с. Липини Луцького
району (а.с.4-5).

В 2005 році було виготовлено будівельний
паспорт на забудову земельної ділянки
(а.с.6-10).

Рішенням Луцького міськрайонного суду
від 13.09.2011 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Волинської
області від 21.10.2011 року у справі за
позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 (батько та мати
відповідача у даній справі) до ОСОБА_3
(відповідач), ОСОБА_1 (позивач) про
відшкодування затрат на будівництво
позов було задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4,
ОСОБА_5по 90 813,36 грн. кожному у
відшкодування коштів, затрачених на
будівництво будинку, стягнуто з ОСОБА_1
в користь ОСОБА_4, ОСОБА_5по 90 813,36 грн.
кожному у відшкодування коштів,
затрачених на будівництво будинку.

Вказаним рішенням та ухвалою
встановлено, що земельна ділянка була
придбана у шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_3,
тобто, є спільним майном подружжя.
Забудовником будинку по вул. Олени
Пчілки в с. Липини була ОСОБА_1, житловий
будинок збудований, однак не зданий в
експлуатацію. ОСОБА_4, батько
колишнього чоловіка позивачки,
періодично проживав на новобудові з 2005
року, а з 2007 року проживає постійно.

Крім того, в даному будинку проживає
колишній чоловік позивачки ОСОБА_3, що
підтверджується зазначеною ним же
адресою в клопотанні про відкладення
судового розгляду від 01.11.2013 року (а.с.27).

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу
України та ст. 152 Земельного кодексу
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
майнового права та інтересу. Власник
земельної ділянки може вимагати
усунення будь-яких порушень його права
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою. Згідно
ст. 391 ЦК України власник має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України
власник, який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Виходячи зі змісту права власності та
положень ст.78 ЗК України, ст.373 ЦК
України, власник земельної ділянки має
право володіти, користуватися і
розпоряджатися належною йому
земельною ділянкою на свій розсуд,
відповідно до її цільового
призначення, а також використовувати
на свій розсуд все, що знаходиться над і
під поверхнею цієї ділянки, якщо інше
не встановлено законом та якщо це не
порушує прав інших осіб.

Крім того, частинами 2, 4 статті 13
ЦК України установлено, що при
здійсненні своїх прав особа
зобов'язана утримуватись від дій, які
могли б порушити права інших осіб, при
здійсненні цивільних прав особа
повинна додержуватися моральних засад
суспільства.

З копій постанови про відмову в
порушенні кримінальної справи від
11.05.2012 року (а.с.29), постанов про закриття
кримінальної справи від 21.01.2013 року та
29.04.2013 року (а.с.11-15), матеріалів
дослідженого в судовому засіданні
кримінального провадження №0000017
вбачається, що причиною неодноразового
звернення ОСОБА_1 до правоохоронних
органів було перешкоджання мешканцями
будинковолодіння по вул. Олени Пчілки в
с. Липини, забудовником якого вона
являється, у доступі до належного їй
майна.

Вчинення позивачу перешкод у
доступі до належної їй земельної
ділянки та майна, яке на ній
знаходиться саме відповідачами у даній
справи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 об'єктивно
підтверджується зокрема поясненнями
свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 у
кримінальному провадженні та
допитаного в якості свідка в судовому
засіданні представника позивача
ОСОБА_2

Оцінивши зібрані і дослідженні в
судовому засіданні докази в їх
сукупності, суд прийшов до висновку, що,
оскільки відповідачі чинять перешкоди
позивачу у користуванні належною їй на
праві спільної сумісної власності
подружжя земельною ділянкою та майном,
яке на ній знаходиться, чим порушують
її законні права, слід зобов'язати
ОСОБА_3, ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_1
перешкод в здійсненні права власності
на земельну ділянку площею 0,1334 га для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд за адресою: АДРЕСА_1, шляхом
забезпечення вільного доступу до
земельної ділянки.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК
України, підлягають до стягнення з
відповідачів в рівних частинах в
користь позивача понесені нею судові
витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 13, 16, 58, 59, 60, 86, 88, 213,
214, 215, 224 ЦПК України, на підставі ст.ст.
15, 16, 316, 317, 373, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 78, 79,
90 ЗК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_3, ОСОБА_4 не чинити
ОСОБА_1 перешкод в здійсненні права
власності на земельну ділянку площею
0,1334 га для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд за
адресою: АДРЕСА_1, шляхом забезпечення
вільного доступу до земельної ділянки.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 в користь
ОСОБА_1 по 57 (п'ятдесят сім) гривень 35
копійок судових витрат з кожного.

Рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив за письмовою
заявою відповідача. Заява про перегляд
заочного рішення може бути подана
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Волинської області
шляхом подання апеляційної скарги
через Луцький міськрайонний суд в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду
І.Б.
Плахтій