Справа №175/2/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2013 року Дніпропетровський
районний суд Дніпропетровської
області у складі:

головуючого -судді Шабанова А.М.,

при секретарі -Ратушній Л.В.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в сел. Ювілейному цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до відділу
державної реєстрації актів цивільного
стану Дніпропетровського районного
управління юстиції, про визнання факту
усиновлення недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до
Дніпропетровського районного суду
Дніпропетровської області з позовною
заявою до відділу державної реєстрації
актів цивільного стану
Дніпропетровського районного
управління юстиції, про визнання факту
усиновлення недійсним, посилаючись на
те, що

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
проси суд визнати факт усиновлення
батька ОСОБА_1 - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, -
недійсним.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, відповідно до
заяви в.о. начальника відділу державної
реєстрації актів цивільного стану
Дніпропетровського районного
управління юстиції просить суд
розглядати справу без участі їх
представника.

Суд, заслухавши у судовому засіданні
пояснення представника позивача,
свідків, дослідивши матеріали справи,
приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_1 до відділу державної
реєстрації актів цивільного стану
Дніпропетровського районного
управління юстиції, про визнання факту
усиновлення недійсним необхідно
задовольнити з наступних підстав.

Як встановлено у судовому засіданні, у
позивача ОСОБА_1 була рідна бабуся
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 по батьковій лінії,
яка ІНФОРМАЦІЯ_1 народила сина ОСОБА_3 -
батька позивача по справі. На час
народження сина бабуся позивача не
перебувала у шлюбі.

02 лютого 1948 року ОСОБА_4 уклала шлюб з
ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2, про що в книзі
реєстрації актів про укладення шлюбу
від 27 січня 1949 року зроблено запис за
№5, і на той час прийняла прізвище
«ОСОБА_4».

19 вересня 1950 року ОСОБА_6 усиновив сина
ОСОБА_4 -ОСОБА_3 (батька позивача) і надав
йому своє прізвище «ОСОБА_3», та
по-батькові «ОСОБА_3». Але фактично,
після цього ОСОБА_6 з життя ОСОБА_4 зник
і ніяких заходів у вихованні дитини
ОСОБА_3 (батька позивача).

З даних фактів, видно, що бабуся
позивача ОСОБА_4 за своїм походженням
має громадянство Німеччини. Як пояснив
у судовому засіданні представник
позивача, враховуючи той час, дії
бабусі позивача ОСОБА_4 відносно шлюбу,
та усиновлення її сина (батька
позивача) мали формальний характер,
вона додала дуже багато зусиль, щоб в
колишньому СРСР її походження, та
національність не можливо було
встановити, хоча своє німецьке
громадянство вона зберегла. Таким
чином, шлюб між ОСОБА_4 та з ОСОБА_6 був
фіктивний, а як слідство цього і
усиновлення її сина теж було фіктивним.

Бабуся позивача - ОСОБА_4 померла
ІНФОРМАЦІЯ_3, її син - ОСОБА_3 - батько
позивача помер ІНФОРМАЦІЯ_4.

Як пояснив у судовому засіданні
представник позивача, його довіритель
бажає встановити своє походження від
бабусі громадянки Німеччини, та як
слідство встановити своє громадянство
по - батьковій лінії.

Як вбачається зі статті ОСОБА_13
«Иммиграционная политика Германии:
успешный - неуспешный опит»
(Опубликовано в журнале "Мировая
экономика и международные отношения",
2008, №7, с. 50-60) «по Конституции ФРГ Закону
об изгнанных и беженцах (1953 г.) все лица
немецкой национальности, подвергшиеся
в 40-е годы изгнанию с родных земель и
проживавшие до 8 мая 1945 г. в бывших
немецких восточных землях или вне
Германии (в том числе в
восточно-европейских странах, Китае)
имеют право на репатриацию в Германию,
а фактически на иммиграцию в нее;
Немцем, в соответствии со ст.116
Основного Закона (Конституции) ФРГ 1949
г., считается гражданин, «если иное не
установлено законом, тот, кто обладает
германским гражданством или тот, кто
бьіл принят на территории Германской
империи по ее состоянию на 31 декабря 1937
г. в качестве беженца или перемещенного
лица немецкой национальности, или в
качестве супруга или потомка одного из
этих лиц».

Усиновлення визнається недійсним, якщо
воно було проведене без згоди дитини та
батьків, недійсним визнається також
усиновлення, за якого усиновлювач не
бажав настання прав та обов'язків, які
виникають у результаті усиновлення
(фіктивне усиновлення). Фіктивне
усиновлення формально хоча й
відповідає вимогам закону, але не
ставить за мету встановлення
передбачених законом відносин по
усиновленню і не призводить до
передбачених законодавством
позитивних змін у реальному житті
дитини. Як правило, фіктивне
усиновлення використовується як засіб
для незаконного набуття усиновлювачем
тих чи інших прав (наприклад, права на
житлову площу, на допомогу по
багатодітності тощо). Для визнання
усиновлення недійсним за цією
підставою важливо, щоб фіктивність
усиновлення була доведена при розгляді
справи у суді.

Усиновлення може бути визнане
недійсним, якщо воно було проведене на
підставі підроблених документів.
Такими можуть бути: акт обстеження
сімейно-побутових умов, довідка про
стан здоров'я усиновлювачів, письмова
згода батьків на усиновлення дитини та
інші документи, які були покладені в
основу рішення суду про усиновлення.
Підробка вказаних документів може
полягати як у повному виготовленні
фальшивого документа, так і у внесенні
до нього завідомо неправдивих
відомостей, завдяки яким було
здійснено факт усиновлення.

Відповідно до п. 5 ст. 237 СК України у
разі визнання усиновлення недійсним
відновлюються прізвище, ім'я та по
батькові дитини, які вона мала до
усиновлення. За бажанням дитини вона
має право й надалі іменуватися
прізвищем, ім'ям та по батькові, які
вона одержала у зв'язку з усиновленням.
Визнання усиновлення недійсним
передбачає необхідність поновлення
актового запису народження особи, яка
була усиновлена. Після набрання
чинності рішенням суду про визнання
усиновлення недійсним суд у місячний
строк зобов'язаний надіслати копію
рішення до державного органу
реєстрації актів цивільного стану за
місцем реєстрації народження дитини.
Державний орган реєстрації актів
цивільного стану на підставі рішення
суду про визнання усиновлення
недійсним вносить відповідні зміни до
актового запису про народження дитини.

Статтею 236 СК України передбачено,
що усиновлення визнається недійсним за
рішенням суду, якщо воно було проведене
без згоди дитини та батьків, якщо така
згода була необхідною. Усиновлення
визнається недійсним за рішенням суду,
якщо усиновлювач не бажав настання
прав та обов'язків, які виникають у
результаті усиновлення (фіктивне
усиновлення). Усиновлення може бути
визнане недійсним за рішенням суду,
якщо воно було проведене на підставі
підроблених документів. Усиновлення
може бути визнане недійсним за
рішенням суду у разі відсутності згоди
на усиновлення осіб, зазначених у
статтях 220-222 цього Кодексу. Якщо одним
із подружжя усиновлена дитина другого-
з подружжя, усиновлення може бути
визнане недійсним за рішенням1 суду,
якщо буде встановлено, що на момент
усиновлення другий із подружжя не мав
наміру продовжувати з ним шлюбні
відносини.

Статтею 237 СК України роз'яснюється, що
усиновлення, визнане недійсним,
анулюється з моменту його здійснення. У
разі визнання усиновлення недійсним
припиняються права та обов'язки, які
виникли раніше і встановлені законом
для усиновлювача, його родичів та
усиновленої дитини. У разі визнання
усиновлення недійсним відновлюються
права та обов'язки між дитиною,
батьками та іншими родичами за
походженням. У разі визнання
усиновлення недійсним дитина, яка не
досягла чотирнадцяти років, за
бажанням батьків або інших родичів
передається їм. У разі визнання
усиновлення недійсним щодо дитини, яка
досягла чотирнадцяти років, місце її
подальшого проживання визначається за
її згодою. У разі якщо передання дитини
батькам або іншим родичам неможливе,
вона передається на опікування органу
опіки та піклування. У разі визнання
усиновлення недійсним відновлюються
прізвище, ім'я та по батькові дитини,
які вона мала до усиновлення. За
бажанням дитини вона має право надалі
іменуватися прізвищем, ім'ям та по
батькові, які вона одержала у зв'язку
з усиновленням.

Відповідно до ст. 241 СК України після
набрання чинності рішенням суду про
визнання усиновлення недійсним або
скасування усиновлення суд у місячний

строк зобов'язаний надіслати копію
рішення до органу державної

реєстрації актів цивільного стану за
місцем реєстрації народження

дитини. Орган державної реєстрації
актів цивільного стану на

підставі рішення суду про скасування
усиновлення або визнання його

недійсним вносить відповідні зміни до
актового запису про

народження дитини. Отже, визнання
усиновлення недійсним означає, що
відносини по усиновленню взагалі не
існували, тобто ніяких прав і
обов'язків між усиновителем та його
родичами, з одного боку, та дитиною, з
іншого боку, не виникало.

Враховуючи, що своєї згоди на вчинення
неповнолітнім ОСОБА_3, на той час,
неповнолітнім сином ОСОБА_4 правочину
не давалось, позивач бажає схвалити
такий правочин недійсним.

Крім того, зазначені обставини
фіктивного шлюбу ОСОБА_4 з ОСОБА_6, а
також фіктивного усиновлення її сина-
батька позивача - ОСОБА_3 у судовому
засіданні підтвердили свідки ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12

Керуючись ст.ст. 236,237, 240, 241 СК України,
ст.ст. 3, 7, 10, 11, 27, 31, 57, 60, 88, 114, 209, 215, 223
ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до відділу
державної реєстрації актів цивільного
стану Дніпропетровського районного
управління юстиції, про визнання факту
усиновлення недійсним -задовольнити.

Визнати факт усиновлення батька ОСОБА_1
- ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, - недійсним.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Дніпропетровський районний суд шляхом
подачі в десятиденний строк з дня його
проголошення апеляційної скарги.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
А.М. Шабанов