Справа № 463/4с-19/13
Головуючий у 1 інстанції: Гирич С.В.
Провадження № 22-ц/783/4314/13
Доповідач в 2-й інстанції:
Монастирецький Д. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2013 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Мацея М.М.,
Тропак О.В.,

секретаря Олексів
О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
ухвалу Личаківського районного суду м.
Львова від 05 квітня 2013 року у справі за
скаргою ОСОБА_2 на неправомірні дії
Головного державного виконавця Сидій
Олега Володимировича, Личаківського
відділу Державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції, -

в с т а н
о в и л а:

Оскаржуваною ухвалою в задоволенні
скарги ОСОБА_2 про визнання
неправомірними дії Головного
державного виконавця Личаківського
відділу ДВС Львівського МУЮ Сидія О.В.
щодо виконання рішення суду
неправомірним та зобов'язання
державного виконавця звернутися до
Личаківського районного суду м. Львова
із заявою про роз'яснення резолютивної
частини рішення суду у справі № 2-1312/418 -
відмовлено за безпідставністю.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_2, вважає її
незаконною та постановленою з
порушенням норм матеріального і
процесуального права. Зазначає, що
відмовляючи в задоволенні скарги, суд
посилався на пояснення державного
виконавця, який зазначив, що для нього є
зрозумілим рішення суду, а тому підстав
для звернення з заявою про роз'яснення
рішення суду не має. Апелянт не
погоджується з таким висновком,
оскільки на його думку рішення є
незрозумілим. В ході надання пояснень
державний виконавець не зміг дати
відповідь на питання, які його
цікавлять, а саме, які дії повинні бути
проведені, щоб їх можна було
розцінювати як «демонтаж» та що
державний виконавець розуміє під
поняттям устаткування. Стверджує, що
без відповідей на дані запитання
рішення суду не може бути виконане.
Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець повинен діяти у спосіб та в
порядку, встановленому виконавчим
документом і цим законом, однак
виконавець намагається виконати те, що
є для нього незрозумілим, чим порушує
його права, як боржника. Просить ухвалу
суду скасувати та постановити нову,
якою визнати дії державного виконавця
незаконними та зобов'язати його
звернутися до суду з заявою про
роз'яснення резолютивної частини
рішення суду № 2-1312/418.

Учасники цивільного процесу про місце,
день і час слухання справи повідомлені
належним чином (а.с. 32, 33, 34), в судове
засідання апеляційної інстанції не
з'явилися, причину своєї неявки суду не
повідомили, матеріалів справи
достатньо для розгляду справи у їх
відсутності.

Колегія суддів, заслухавши доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухвали суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Згідно ч. 1 ст. 383 ЦПК України сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу порушено
їх права чи свободи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
виконавче провадження» провадження
являється завершальною стадією
судового провадження.

Виконавче провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, спрямованих
на примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених Закону
України «Про виконавче провадження»,
іншими нормативно-правовими актами.

Тобто, при примусовому виконанні
рішень суду державний виконавець має
діяти на підставах, у спосіб та в межах
повноважень, визначених Закону України
«Про виконавче провадження» та іншими
нормативно-правовими актами.

Згідно ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України
«Про виконавче провадження» копії
постанов державного виконавця та інші
документи виконавчого провадження, що
державний виконавець зобов'язаний
довести до відома сторін та інших
учасників виконавчого провадження,
надсилаються адресатам із
супровідними листами простою
кореспонденцією, крім постанов про
відкриття виконавчого провадження або
відмову у відкритті виконавчого
провадження, що надсилаються
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні скарги ОСОБА_2, виходив з
того, що дії державного виконавця
відповідають вимогам Закону України
«Про виконавче провадження». Державний
виконавець у відповідності до ст. 34
зазначеного Закону вправі сам
звернутися до суду про роз'яснення
рішення, якщо йому резолютивна частина
рішення є незрозумілою, а тому відсутні
підстави для визнання його дій
протиправними.

З такими висновками суду першої
інстанції погоджується і колегія
суддів.

Судом встановлено, що на виконанні в
Личаківському ВДВС Львівського МУЮ -
державного виконавця Сидія О.В.
перебуває виконавчий лист № 2-1318/418,
виданий Личаківським районним судом м.
Львова від 25.01.213 року на виконання
рішення суду від 26.02.2012 року, яким
зобов'язано ОСОБА_2 демонтувати
устаткування, що знаходиться на
першому поверсі житлового будинку
АДРЕСА_1, яке ним використовується для
ведення підприємницької діяльності.

Постановою державного виконавця від
05.03.2013 року відкрито виконавче
провадження та надано термін для
добровільного виконання до 12.02.2013 року.
В послідуючому, оскільки рішення не
виконано, державним виконавцем
призначались виконавчі дії, пов'язані з
виконанням рішення суду, але боржник
двері в будинок не відкривав, а тому
рішення суду не виконано, про що
складені акти.

Як зазначено скаржником, постанову
державного виконавця про відкриття
виконавчого провадження від 05.02.2013 року
з наданням строку для добровільного
виконання ним рішення суду він отримав
11.02.2013 року, однак добровільно не
виконав після чого двічі отримав з
Личаківського ВДВС ЛМУЮ листи про
примусове виконання рішення.

Відповідно до ст. 11 ч. 3 п. 8 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право звертатися до суду, який
видав виконавчий документ, із заявою
про роз'яснення рішення, про видачу
дубліката виконавчого документа, про
встановлення чи зміну порядку і
способу виконання, про відстрочку та
розстрочку виконання рішення.

Відповідно до ст. 34 ч. 2 Закону України
«Про виконавче провадження» у разі
якщо зміст виконавчого документа є
незрозумілим, державний виконавець або
сторони виконавчого провадження мають
право звернутися до органу (посадової
особи), який видав виконавчий документ,
із заявою про роз'яснення змісту цього
документу.

Колегія суддів погоджується з думкою
районного суду, що з наведених норм
закону вбачається, що звернення
державного виконавця до суду з заявою
про роз'яснення рішення є виключно
правом державного виконавця, а не його
обов'язком, і можливе лише у разі, якщо
викладена у виконавчому документі
резолютивна частина рішення є
незрозумілою або зміст виконавчого
документа є незрозумілим.

З пояснень головного державного
виконавця Личаківського ВДВС
Львівського МУЮ Сидія О.В., даних ним у
суді першої інстанції, вбачається, що
вказане рішення суду є йому зрозумілим
і підстав для звернення до суду за його
роз'ясненням не вбачає. Вважає, що в
такий спосіб - звернення зі скаргами,
боржник уникає виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з
обґрунтованим висновком районного
суду про те, що державний виконавець
виконуючи примусове виконання рішення
суду діяв в рамках повноважень,
передбачених ЗУ «Про виконавче
провадження», а тому відсутні підстави
для визнання його дій протиправними.

Відповідно до ч. 3 ст. 387 ЦПК України,
якщо оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність були прийняті або
вчинені відповідно до закону, в межах
повноважень державного виконавця або
іншої посадової особи державної
виконавчої служби і права чи свободи
заявника не було порушено, суд
постановляє ухвалу про відмову у
задоволенні скарги.

Колегія суддів вважає, що висновки
районного суду відповідають
матеріалам справи та вимогам закону.

Апеляційна скарга не містить доводів,
які мають бути підставами для
скасування ухвали районного суду,
посилання ОСОБА_2 у скарзі висновків
суду не спростовують і не дають підстав
для висновку про порушення судом
першої інстанції норм матеріального і
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 312 ч. 1 п. 1 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
відхиляє скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що ухвала суду першої інстанції
постановлена з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
є правильною по суті, відповідає
вимогам ст. ст. 209-210 ЦПК України,
підстави для її скасування та
постановлення нової ухвали відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 2 п. 1, 312
ч. 1 п. 1, 313, 314 ч. 1 п. 4, 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а
л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Личаківського районного суду м.
Львова від 05 квітня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий:
Монастирецький Д.І.

Судді: Мацей М.М.

Тропак О.В.