Справа № Провадження №2-2539/2010
22-ц/780/6530/13 Головуючий у І інстанції
Чірков Г.Є.Категорія4Доповідач у 2
інстанціїПоліщук 24.12.2013
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 грудня 2013 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді: Поліщука М.А..

суддів: Малорода О.І., Ігнатченко Н.В.

при секретарі: Лопатюк В.Ю.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві матеріали
цивільної справи за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Вишгородського районного суду
Київської області від 15 липня 2010 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа: Вишгородська міська рада
Київської області про визнання права
власності на будівлю.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення осіб, які
беруть участь у розгляді справи,
перевіривши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

В травні 2010 року ОСОБА_3 звернулась в
суд з вказаним позовом і просила
визнати за нею право власності на
торгово-офісні приміщення (незакінчене
будівництво) вартістю 2 488 848 гривень за
адресою: АДРЕСА_1.

Позов обґрунтовувала тим, що у 2008 році
вона домовилась із ОСОБА_4 про спільне
будівництво торгово-офісного
приміщення в АДРЕСА_1. При цьому
основним внеском відповідачки в
будівництво було надання для освоєння
земельної ділянки площею 0,0500 га для
комерційного використання, яка була
надана ОСОБА_4 в оренду на підставі
рішення виконавчого комітету
Вишгородської міської ради від 17.03.2006
року №162, а основним внеском позивачки
були грошові кошти на оплату
проектування, будівельних матеріалів
та будівельно-монтажних робіт. Між
сторонами існувала домовленість, що
після закінчення будівництва право
власності на приміщення буде
переоформлене пропорційно їхньому
вкладу в будівництво. Між позивачкою та
відповідачкою був укладений договір
про спільну діяльність. В період з 2008 по
2009 роки, коли будівництво було майже
завершено, відповідачка без відома
позивачки оформила в БТІ право
власності на побудовані споруди на
своє ім'я. Виконувати умови їхньої
попередньої домовленості відмовилась,
а тому позивач вважає що її права
порушено.

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 15 липня 2010
року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на
торгово-офісні приміщення (незакінчене
будівництво, готовність 82,3 %) вартістю 2
488 848 гривень за адресою: АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, який не
приймав участі у розгляді вказаної
справи, але вважає, що оскаржуваним
рішенням суд вирішив питання про його
права, просить рішення суду
скасувати, ухвалити нове, яким визнати
за ним майнове право на торгово-офісні
приміщення (незакінчене будівництво),
загальною площею 1744,0 кв.м., вартістю
2488848 грн. за адресою АДРЕСА_1,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків
суду обставинам справи, неправильне
застосування норм матеріального і
процессуального права.

Зокрема в доводах апеляційної скарги
посилається на те, що між ним і
ОСОБА_4 25.08.1996 року було укладено
договір про спільну діяльність, а
саме спільне будівництво
торгово-офісного приміщення за
адресою: АДРЕСА_1. і вказане
будівництво проводилось за його
особисті кошти.

Також апелянт стверджує, що ним було
замовлено та оплачено роботи по
виготовленню проекту будівництва,
на проведення будівництва ним 22.01.2007
року укладено кредитний договір і
отримано кредит в сумі 175 000 доларів
США.

Крім цього, в доводах апеляційної
скарги зазначається про неправильне
застосування судом норм
матеріального права, а саме ст.331 ЦК
України.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню із наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції
виходив із того, що у 2008 році
сторони домовились про спільне
будівництво торгово-офісного
приміщення за адресою: АДРЕСА_1 і про
те, що після закінчення будівництва
відповідач переоформить право
власності на ім'я ОСОБА_3 пропорційно
вкладу сторін, проте вказаної
домовленості відповідач не
дотрималась, зареєструвавши право
власності на своє ім'я.

Проте із вказаними висновками суду,
з врахуванням доводів апеляційної
скарги, погодитись не можна, так як
вони не відповідають обставинам
справи і вимогам матеріального
права.

Статтею 3 ЦПК України визначено, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Судом першої інстанції встановлено,
що у 2008 році ОСОБА_3 і ОСОБА_4
домовились про спільну діяльність, а
саме спільне будівництво
торгово-офісного приміщення в
м.Вишгород, про що уклали договір від
3.01.2008 року.

Будівництво проводилось на земельній
ділянці площею 0,0500га, яка передана в
оренду ОСОБА_4 на підставі рішення
виконавчого комітету Вишгородської
міської ради від 17.03.2006року.

Суд вважав встановленим, що основним
внеском позивача у будівництво було
внесення грошових коштів, а
відповідача - надання земельної
ділянки площею 0,0500 для комерційного
використання по АДРЕСА_1.

Станом на 1.01.2009 року готовність
незакінченого будівництва склала 82,3%.

Технічний паспорт на торгово-офісні
приміщення за адресою: АДРЕСА_1
виготовлено на ім.'я ОСОБА_4 станом
на 12.02.2009 року.

Згідно витягу з реєстру прав
власності на нерухоме майно від 2.09.2009
року вбачається, що на підставі
рішення Вишгородського районного
суду від 2.04.2009 року за ОСОБА_4 на
праві приватної власності
зареєстровано торгово-офісні
приміщення (незакінчене будівництво,
готовність 82,3% загальною площею 1418,3
кв.метрів (а.с.14).

При апеляційному розгляді
встановлено, що на підтвердження
порушених прав оскаржуваним рішенням
суду апелянтом надано договір про
спільну діяльність, укладений між
ОСОБА_2 (Сторона 1) і ОСОБА_4 (Сторона 2)
від 25.08.2006року, за яким сторони
домовились про організацію
діяльності будівництва
торгово-офісного приміщення в
АДРЕСА_1.

Згідно вказаного договору вклад
Сторони 1 на будівництво об'єкту і у
праві власності становить 99% грошових
коштів на будівництво, а вклад
Сторони 2 у спільну діяльність
становить 1% (а.с.49).

Також апелянтом надано договір між
ТОВ «Гаятрі» в особі ОСОБА_2 і ТОВ
«БМК «Енерго-Імпульс» від 27.09.2006 року,
за яким ТОВ «Гаятрі» як замовник
доручило підряднику виконати
відповідний комплекс будівельних
робіт на будівництві торгово-офісного
приміщення в АДРЕСА_1. (а.с.60 - 62) та
договір на виконання
проектно-дослідницьких робіт від
7.05.2007року, укладений між ОСОБА_2
(Замовник) і ТОВ
«Архітектурно-будівельний центр»
(Підрядник), за яким замовник
доручив, а підрядник зобов'язався
виконати роботи з виготовлення
проекту будівництва торгово-офісних
приміщень в АДРЕСА_1. (а.с.63-65).

В технічному паспорті на вказані
торгово-офісні приміщення (а.с.156-159)
власниками зазначені ОСОБА_4 і ОСОБА_3

Витягом про державну реєстрацію
прав комунального підприємства
Київської обласної ради
«Вишгородське бюро технічної
інвентаризації» від 12.11.2010 року
встановлено, що власником
торгово-офісних приміщень по АДРЕСА_1
зазначена ОСОБА_3 на підставі рішення
Вишгородського районного суду від 15
липня 2010 року ( а.с.160).

З врахуванням обставин, встановлених
при апеляційному розгляді справи,
колегія суддів приходить до
висновку, що суд першої інстанції не
пересвідчився чи існував між
сторонами спір, чи порушене діями
відповідача право, за захистом якого
в суд звернувся позивач, чи існують
інші договори з іншими особами про
спільне будівництво спірного
нерухомого майна.

Крім цього, судом невірно
застосовано положення ст.ст.328, 331, 355-358
ЦК України.

Відповідно до ст.328 ЦК України право
власності набувається на підставах,
що не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права
власності не встановлена судом.

Згідно із ст. 331 ЦК України право
власності на новостворене нерухоме
майно (житлові будинки, будівлі,
споруди тощо) виникає з моменту
завершення будівництва (створення
майна).

Якщо договором або законом передбачено
прийняття нерухомого майна до
експлуатації, право власності виникає
з моменту його прийняття до
експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації.

До завершення будівництва (створення
майна) особа вважається власником
матеріалів, обладнання тощо, які були
використані в процесі цього
будівництва (створення майна).

У разі необхідності особа, зазначена в
абзаці першому цієї частини, може
укласти договір щодо об'єкта
незавершеного будівництва, право
власності на який реєструється
органом, що здійснює державну
реєстрацію прав на нерухоме майно на
підставі документів, що підтверджують
право власності або користування
земельною ділянкою для створення
об'єкта нерухомого майна,
проектно-кошторисної документації, а
також документів, що містять опис
об'єкта незавершеного будівництва.

Статтею 182 ЦК України визначено, що
право власності та інші речові права
на нерухомі речі, обмеження цих
прав, їх виникнення, перехід і
припинення підлягають державній
реєстрації.

Виходячи із аналізу вказаних норм
матеріального права на час ухвалення
оскаржуваного рішення нерухоме
майно: торгово-офісні приміщення
(незакінчене будівництво, готовність
82,3 %) вартістю 2488848 грн. за адресою
АДРЕСА_1 було об'єктом незавершеного
будівництва, в експлуатацію не
прийняте.

Право власності на вказаний об'єкт
незавершеного будівництва було
зареєстровано на ім.'я ОСОБА_4 на
підставі рішення Вишгородського
районного суду від 2.04.2009 року, яке в
матеріалах справи відсутнє і судом
при вирішенні вказаної справи не
досліджувалось.

Наявний в матеріалах справи договір
про спільну діяльність від 3.01.2008
року, укладений між ОСОБА_4 і ОСОБА_3
не є передбаченою законом підставою
для визнання права власності на
спірне майно за ОСОБА_3, оскільки
відповідно до ч.3 ст.331 ЦК України до
завершення будівництва (створення
майна) особа вважається власником
матеріалів, обладнання тощо, які були
використані в процесі цього
будівництва (створення майна).

Крім цього п.8.1 вказаного договору
визначено, що право власності на
приміщення, побудовані в результаті
спільної діяльності, буде оформлено
на сторони у рівних частках (а.с.10).

З врахуванням вказаних обставин,
оскільки судом неповно з'ясовано
обставини, що мають значення для
справи, висновки суду не
відповідають обставинам справи,
неправильно застосовано норми
матеріального права, рішення суду не
може вважатись законним і
обґрунтованим, відповідно до ст.309 ЦПК
України підлягає скасуванню із
ухваленням нового рішення, яким у
задоволенні позову відмовити за
необґрунтованістю позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не дають
правових підстав для скасування
рішення суду із ухваленням нового
рішення про визнання за ОСОБА_2 права
власності на спірне майно.

Керуючись ст.ст. 309,316 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш
И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Вишгородського районного суду
Київської області від 15 липня 2010 року

скасувати і ухвалити нове рішення:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа: Вишгородська міська рада
Київської області про визнання права
власності на будівлю в і д м о в и т и.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді