Справа № 310/178/13- ц
РІШЕННЯ

Іменем України

31 жовтня 2013 року
м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд
Запорізької області у складі:

головуючого - судді Гагут Л.І.,

при секретарі - Вакал Н.А,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» в особі третього
Бердянського відділення Філії
Запорізького РУ ПАТ КБ «Приватбанк»,
заступника голови правління ПАТ КБ
«Приватбанк» - керівника служби
безпеки Крижановського С.В., ОСОБА_3,
третя особа: Українська товарна біржа,
про визнання недійсними умов
кредитного договору, визнання такими,
що не підлягають сплаті сум
заборгованості, визнання кредиту
погашеним, визнання правочину
недійсним та відшкодування збитків та
моральної шкоди, завданих в наслідок
порушення прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» в
особі третього Бердянського
відділення Філії Запорізького РУ ПАТ
КБ «Приватбанк», заступника голови
правління ПАТ КБ «Приватбанк»
заступника голови правління ПАТ КБ
«Приватбанк» - керівника служби
безпеки Крижановського С.В., ОСОБА_3,
третя особа: Українська товарна біржа,
в якому просить:

1. визнати несправедливими та
недійсними умови кредитного договору
№ ZPRWAN00000055, укладеного між позивачем та
ПАТ КБ «Приватбанк», в тому числі й в
частині обов'язку позивача сплачувати
банку штраф, пеню та підвищену
відсоткову ставку за користування
кредитом по причині, що у
вищезазначеному договорі встановлено
вимоги, які суперечать законодавству
України, жорсткі обов'язки
споживача-позивача, тоді, як надання
послуги обумовлено лише власним
розсудом виконавця-банка, встановлено
вимоги щодо сплати
позивачем-споживачем непропорційно
великої суми компенсації у разі
невиконання ним зобов'язань за
договором, установлено обов'язкові для
споживача-позивача умови, з якими він
не мав реальної можливості
ознайомитися перед укладанням
договору та існує явний дисбаланс прав
споживача-позивача та
відповідача-банка в кредитному
договорі;

2. визнати несправедливими та
недійсними умови кредитного договору
№ZPRWAN00000055, в тому числі й в частині
обов'язку позивача сплачувати банку
штраф, пеню та підвищену відсоткову
ставку за користування кредитом по
причині, що у вищезазначеному договорі
встановлено вимоги, які суперечать
законодавству України, порушується
принцип рівності сторін договору,
учасником якого є споживач-позивач та
обмежено право споживача на одержання
необхідної доступної, достовірної та
своєчасної інформації про відповідну
продукцію (ст.21 Закону України «Про
захист прав споживачів»);

3. визнати незаконним нарахування
відповідачем всіх сум заборгованості
за кредитним договором №ZPRWAN00000055, крім
заборгованості за тілом кредиту (суми
позики) та зобов'язати відповідача
анулювати (списати) всі суми
заборгованості позивача перед ПАТ КБ
«Приватбанк» за вказаним кредитним
договором;

4. визнати такими, що не підлягають
сплаті, всі суми заборгованості
позивача, які мали місце після передачі
об'єкта кредитного договору №ZPRWAN00000055
представнику ПАТ КБ «Приватбанк»;

5. визнати кредит по кредитному
договору №ZPRWAN00000055 погашеним з дати
подання відповідачем відповідної
інформації 08.01.2009 року до МРЕВ ДАІ м.
Бердянськ в повному обсязі (тіло
кредиту, нараховані відсотки, штрафи,
пені, інші санкції передбачені
договором або законом);

6. визнати недійсним Біржовий договір
(угоду) купівлі-продажу транспортного
засобу реєстраційний №883531 від 29.01.2009
року укладений від імені ОСОБА_1
відповідачем ОСОБА_3 та третьою особою
Українська товарна біржа, по тій
причині, що він укладений всупереч
приписів ст.ст.13, 203, 215, 216, 230, 232, 238, 241 та
інших ЦК України;

7. стягнути солідарно з ПАТ
КБ«ПриватБанк» в особі третього
Бердянського відділення Філії
Запорізького РУ ПАТ КБ «Приватбанк» та
ОСОБА_3, які застосували обман, збитки в
подвійному розмірі та моральну шкоду,
яку завдану у зв'язку з вчиненням
правочину дача довіреності ОСОБА_3,
укладання біржового договору
купівлі-продажу транспортного засобу
№883 від 29.01.2009р.:

збитки у сумі 519460,00 грн., які
складаються з витрат, які особа зазнала
у зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки), а саме:

- для придбання авто Great Wall Hover,2006 року
випуску, його реєстрації тощо,
необхідно витратити близько 120000,00 грн.;

- стягнуті з позивача на користь
відповідача 1 майже 97000,00 грн.;

- вимушені витрати на використання
громадського автотранспорту за період
не користування автомобілем з 2010 року
по 24.12.2012 року в загальній сумі 32730,00
грн.;

- послуги юристів та витрати на
канцтовари - 10000,00 грн.;

моральна шкода в сумі 20000,00 грн., що
виражається в душевних стражданнях,
яких позивач зазнав у зв'язку з
протиправною поведінкою.

8. визначити розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
завданої відповідачами позивачу в
результаті порушення прав
споживача-позивача;

9. стягнути з відповідача - заступника
голови правління ПАТ КБ «Приватбанк»
Крижановського С.В. моральну шкоду в
розмірі 20000 грн., завдану в результаті
порушення прав споживача-позивача,
розголошення банківської таємниці та
приниження честі, гідності та ділової
репутації позивача.

10. визнати протиправним (незаконними)
дії відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» в
особі третього Бердянського
відділення Філії Запорізького РУ ПАТ
КБ «Приватбанк» щодо внесення даних
позивача як «ненадійного
позичальника» до українських бюро
кредитних історій та зобов'язати
влучити ці дані.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не
з'явився, надав суду письмові пояснення
( а.с.195-201) в яких додатково просить
розглянути справу за його відсутності.
Позовні вимоги (а.с.117-120) підтримує в
повному обсязі, просить їх
задовольнити.

Представник відповідача ПАТ КБ
«ПриватБанк» в особі третього
Бердянського відділення Філії
Запорізького РУ ПАТ КБ «Приватбанк»
Бучакчийський С.В. в судове засідання
не з'явився, надав заяву про розгляд
справи у його відсутність (а.с.123, 220). В
письмових запереченнях проти позову
просить у задоволенні позову відмовити
в повному обсязі (а.с.223-225). Також подав
заяву про застосування строку позовної
давності до позовних вимог в частині,
що стосується збільшення відсоткової
ставки (а.с.221-222).

Відповідачі заступник голови
правління ПАТ КБ «Приватбанк» -
керівника служби безпеки
Крижановський С.В., ОСОБА_3, та
представник третьої особи Українська
товарна біржа в судове засідання не
з'явилися. Про час і місце розгляду
справи повідомлені належним чином
(а.с.239-241). Причини неявки суду не
повідомили, заперечень проти позову не
надали.

Суд на підставі ст.169 ЦПК України,
вважає за можливе розглянути справу у
відсутність зазначених осіб, на
підставі наявних у ній даних.

У зв'язку з неявкою сторін у судове
засідання, фіксування судового процесу
за допомогою технічного
звукозаписувального засобу не
здійснювалось, на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК
України.

Дослідивши матеріали справи суд
встановив наступне.

Відповідно до ст.10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно положень ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

З письмових пояснень сторін
вбачається, що 23.07.2007р. між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений
кредитний договір №ZPRWAN00000055 (а.с.35-38),
згідно з яким Банк надав Позичальнику
кредит у розмірі 200477,80 грн. зі сплатою
1,34% на місяць на суму залишку
заборгованості за кредитом, а також 204,26
грн. щомісячно в період погашення
кредиту (п.7.1 договору).

В забезпечення виконання кредитного
договору, між сторонами був укладений
договір застави належного на праві
власності позичальнику автомобіля Great
Wall Hover, 2006 року випуску, реєстраційний
номер НОМЕР_1.

24.11.2008р. між Приватбанком та ОСОБА_1 була
укладена додаткова угода №2 до
вищевказаного кредитного договору.

24.12.2008р. між Приватбанком та ОСОБА_1 була
укладена додаткова угода №1 цього ж
кредитного договору від 23.07.2007р., за
якою банк надав ОСОБА_1 відстрочку
сплати щомісячних платежів строком на
три місяці. А позичальник зобов'язався
оформити наступні документи:
генеральну довіреність на
співробітника ПриватБанку та згоду
чоловіка( дружини), а також зняти з
реєстрації автомобіль в органах МРЕО
та отримати транзитні номери. На період
дії договору автомобіль знаходиться на
майданчику банку. По факту підписання
цієї угоди Банк має право реалізувати
рухоме майно, надане Позичальником для
забезпечення зобов'язань за кредитним
договором.

24.12.2008р. ОСОБА_1 видав на ім'я ОСОБА_3
довіреність на продаж автомобіля Great Wall
Hover, 2006 року випуску, реєстраційний
номер НОМЕР_1, за ціну та на умовах на
свій розсуд (а.с.226).

Зазначена довіреність згодом була
скасована і 19.01.2009 р. видана нова
довіреність на ім'я ОСОБА_3, за якою
ОСОБА_1 уповноважував його продати, для
забезпечення зобов'язань за кредитним
договором ZPRWAN00000055 від 23.07.2007р.,
укладеного з ЗАТ «Приватбанк»,
належний йому на праві власності
автомобіль Great Wall Hover, 2006 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.87).

29.01.2009 року зазначений автомобіль був
проданий за біржовим договором №883531,
укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_6,
зареєстрованим на Українській
товарній біржі 29.01.2009р. за №0835.
Автомобіль було продано за 99000,00 грн.,
які продавець одержав до підписання
договору (а.с.83-84).

Предметом позову ОСОБА_1 є умови
кредитного договору №ZPRWAN00000055 від
23.07.2007р., а саме визнання
несправедливими та недійсними умов
цього договору, незаконними
нарахування сум за цим договором, та
визнання недійсним біржового договору
№883531 купівлі-продажу автомобілю.

Однак позивач, заявивши такі вимоги, не
обґрунтував їх і не надав суду доказів.

Не надано жодного обґрунтування щодо
визнання несправедливими та
недійсними умов кредитного договору та
недійсною біржової угоди №883531і в
письмових поясненнях позивача, які він
направив до суду (а.с.195-201).

За таких обставин суд приходить до
висновку, що у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 про визнання
несправедливими та недійсними умов
кредитного договору №ZPRWAN00000055,
визнання незаконними нарахування
відповідачем всіх сум заборгованості
за кредитним договором, визнання їх
такими, що не підлягають сплаті,
визнання кредиту погашеним, необхідно
відмовити за їх недоведеністю.

Що стосується позовних вимог про
визнання недійсним Біржового договору
№883531 від 29.01.2009 року, укладеного від
імені позивача ОСОБА_3 з ОСОБА_6,
зареєстрованого на Українській
товарній біржі, по тій причині, що він
укладений всупереч приписів ст.ст.13, 203,
215, 216, 230, 232, 238, 241 та інших Цивільного
кодексу України, то суд приходить до
наступного.

Відповідно до ст.215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Правові наслідки недійсності
правочину визначені у ст.216 ЦК України.

Згідно зі ст.230 ЦК України, якщо одна із
сторін правочину навмисно ввела другу
сторону в оману щодо обставин, які
мають істотне значення (частина перша
статті 229 цього Кодексу), такий правочин
визнається судом недійсним. Обман має
місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.
Сторона, яка застосувала обман,
зобов'язана відшкодувати другій
стороні збитки у подвійному розмірі та
моральну шкоду, що завдані у зв'язку з
вчиненням цього правочину.

Відповідно до ст.232 ЦК України,
правочин, який вчинено внаслідок
зловмисної домовленості представника
однієї сторони з другою стороною,
визнається судом недійсним. Довіритель
має право вимагати від свого
представника та другої сторони
солідарного відшкодування збитків та
моральної шкоди, що завдані йому у
зв'язку із вчиненням правочину
внаслідок зловмисної домовленості між
ними.

За приписами ст.238 ЦК України,
представник може бути уповноважений на
вчинення лише тих правочинів, право на
вчинення яких має особа, яку він
представляє. Представник не може
вчиняти правочин, який відповідно до
його змісту може бути вчинений лише
особисто тією особою, яку він
представляє. Представник не може
вчиняти правочин від імені особи, яку
він представляє, у своїх інтересах або
в інтересах іншої особи, представником
якої він одночасно є, за винятком
комерційного представництва, а також
щодо інших осіб, встановлених законом.

Позивач посилається на те, що на момент
видачі довіреності він був введений в
оману, оскільки цією довіреністю він не
передавав автомобіль на реалізацію, а
тільки виконував умови додаткової
угоди №1 від 24.12.2008р. Вважав, що банк
надав йому відстрочку сплати кредиту
до 24.03.2009р., тому автомобіль повинен був
стояти на майданчику банка. Листом від
20.11.2008р. заступник голови правління
банку Кандауров Ю.В. запевнив його, що
автомобіль буде проданий тільки після
закінчення відстрочки і в разі, якщо
він не відновить платежі.

Також позивач вважає, що при видачі
довіреності мала місце зловмисна
домовленість представника однієї
сторони з другою стороною- покупцем
автомобіля, оскільки юридичні дії з
реалізації автомобіля були проведені
дуже швидко.

Також позивач вважає, що ОСОБА_3 вчинив
правочин з продажу автомобіля з
перевищенням повноважень, оскільки він
був уповноважений на продаж автомобіля
тільки після спливу 3 місяців з дня
підписання додаткової угоди №1 від
24.12.2008р.

З позовної заяви вбачається, що 24.12.2008р.
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 була
укладена додаткова угода №1 до
кредитного договору від 23.07.2007р., за
якою банк надав останньому відстрочку
сплати щомісячних платежів, а
позичальник зобов'язався оформити
наступні документи: генеральну
довіреність на співробітника
ПриватБанку та згоду чоловіка(
дружини), а також зняти з реєстрації
автомобіль в органах МРЕО та отримати
транзитні номери. На період дії
договору автомобіль знаходиться на
майданчику банку. По факту підписання
цієї угоди Банк має право реалізувати
рухоме майно, надане Позичальником для
забезпечення зобов'язань за кредитним
договором.

19.01.2009р. ОСОБА_1 видав довіреність на
ім'я ОСОБА_3, за якою він уповноважував
останнього продати, для забезпечення
зобов'язань за кредитним договором
ZPRWAN00000055 від 23.07.2007р., укладеного з ЗАТ
«Приватбанк», належний йому на праві
власності автомобіль Great Wall Hover, 2006 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1
(а.с.87)

29.01.2009 року зазначений автомобіль був
проданий за біржовим договором №883531,
укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_6,
зареєстрованим на Українській
товарній біржі 29.01.2009р. за №0835.
Автомобіль було продано за 99000,00 грн.,
які продавець одержав до підписання
договору (а.с.83-84).

Грошові кошти у сумі 99000,00 грн., виручені
за продаж автомобіля, надійшли в банк
28.01.2009р і були направлені на погашення
заборгованості за кредитним договором.

У п. 22 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання право чинів
недійсними» роз'яснено, що для визнання
правочину недійсним на підставі ст.232
ЦК України, необхідним є встановлення
умислу в діях представника:
представник усвідомлює, що вчиняє
правочин всупереч інтересам
довірителя та бажає (або свідомо
допускає) їх настання, а також
наявність домовленості представника
однієї сторони з іншою стороною і
виникнення через це несприятливих
наслідків для довірителя. При цьому не
має значення, чи одержав учасник такої
домовленості яку-небудь вигоду від
здійснення правочину, чи правочин був
вчинений з метою завдання шкоди
довірителю.

Позивачем не надано жодного доказу, що
правочин біржовий договір №883531 від
29.01.2009 року був вчинений без
дотриманням норм Цивільного
законодавства, а тому суд не вбачає
підстав для задоволення позову в цій
частині.

З огляду на викладене, не підлягають
задоволенню і позовні вимоги про
стягнення з відповідачів на користь
позивача матеріальних збитків в
загальній сумі 519460 грн. та моральної
шкоди в сумі 20000 грн.

Позовні вимоги в частині визнання
протиправним (незаконними) дії
відповідача 1 щодо внесення даних
позивача як «ненадійного
позичальника» до українських бюро
кредитних історій та зобов'язання
відповідача 1 влучити ці дані також не
підлягають задоволенню за їх
недоведеністю.

Керуючись 203, 215, 230, 232, 238 ЦК України,
ст.ст. 4, 10, 11, 15, 57-62, 64, 88, 169, 208, 212-215, 294 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» в
особі третього Бердянського
відділення Філії Запорізького РУ ПАТ
КБ «Приватбанк», заступника голови
правління ПАТ КБ «Приватбанк» -
керівника служби безпеки
Крижановського С.В., ОСОБА_3, третя
особа: Українська товарна біржа, про
визнання недійсними умов кредитного
договору, визнання такими, що не
підлягають сплаті сум заборгованості,
визнання кредиту погашеним, визнання
правочину недійсним та відшкодування
збитків та моральної шкоди, завданих в
наслідок порушення прав споживачів -
відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Запорізької області через
Бердянський міськрайонний суд шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня проголошення рішення, а
особами які не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, в 10-денний строк з дня
отримання його копії.

Суддя: Л. І. Гагут