Провадження № 22ц/790/102/14
Головуючий 1-ї інст. - Зуб Г.А.
Суддя доповідач - Бровченко І.О.
Категорія: інші речові права
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2014 року судова колегія судової
палати з цивільних справ апеляційного
суду Харківської області в складі:

Головуючого -
Бровченко І.О.,

суддів - Піддубного
Р.М., Тичкової О.Ю.,

при секретарі -
Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського
районного суду м. Харкова від 11 вересня
2013 року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи:
Харківська міська рада, Реєстраційна
служба Харківського міського
управління юстиції, про перевід прав
покупця на частину будинку, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2012 року позивач звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
який уточнював під час судового
розгляду справи та остаточно просив:
перевести на нього права покупця на
купівлю належній ОСОБА_3 46/100 частини у
житловому будинку літ. «А-1» приміщення
1-3, 1-6 загальною площею 18,1 кв.м, в
прибудові літ. «а» приміщення 1-2 площею
3,1 кв.м, частини приміщення 1-1 площею 3,9
кв.м, загальною площею 7,0 кв.м, літньої
кухні літ. «Б», сараю літ. «Д», льох літ.
«В», ворота № 1, частини огорожі
АДРЕСА_1, що розташовані на земельній
ділянці розміром 537 кв.м в м. Харкові,
які ОСОБА_3 продала ОСОБА_2 згідно
договору купівлі- продажу житлового
будинку від 13 березня 2004 року;
припинити право власності ОСОБА_2 на
46/100 частини житлового будинку з
надвірними будівлями з моменту
державної реєстрації та визнати за ним,
ОСОБА_1, право користування земельною
ділянкою загальною площею розміром 537
кв.м по АДРЕСА_1 в м. Харкові з 13.03.2004
року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги послався
на те, що на праві спільної часткової
власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належав
житловий будинок АДРЕСА_1 у м. Харкові.
Згідно договору дарування від 12
березня 2004 року позивач став власником
54/100 частини спірного житлового
будинку. Через деякий час позивачу
стало відомо, що ОСОБА_2 став власником
46/100 частини житлового будинку з
надвірними будівлями згідно договору
купівля-продажу від 13 березня 2004 pоку,
укладеного з ОСОБА_3 Позивач вважає, що
порушено його право переважної купівлі
частини житлового будинку, оскільки на
момент продажу 46/100 частин будинку
ОСОБА_2 позивач був власником іншої
частини житлового будинку.

У судовому засіданні представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_5 проти задоволення
позовних вимог заперечувала у повному
обсязі.

ОСОБА_3, представники Харківської
міської ради та Реєстраційної служби
Харківського міського управління
юстиції в судове засідання не
з'явились.

Рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 11 вересня 2013 року в
задоволені позовних вимог ОСОБА_1
відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове, яким задовольнити позовні вимоги
у повному обсязі. Обґрунтовуючи скаргу
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи та невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Вислухав доповідь судді, пояснення
осіб, які приймали участь у розгляді
справи, встановивши обставини справи,
перевірив зібрані по справі докази,
обговоривши доводи апеляційної скарги
судова колегія вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд
апеляційної інстанції відхиляє
апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд
першої інстанції постановив рішення з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено наявними в справі
доказами, що на підставі договору
дарування житлового будинку,
укладеного 12 березня 2004 року між ОСОБА_4
та ОСОБА_1, посвідченого приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_6,
зареєстрованого у реєстрі за № 1175,
ОСОБА_1 отримав у власність 54/100 частини
житлового будинку по АДРЕСА_1 в м.
Харкові.

З даних витягу про державну реєстрацію
права власності на нерухоме майно №
3089944, виданого 16 березня 2004 року КП
«Харківське міське бюро технічної
інвентаризації» вбачається, що ОСОБА_1
на праві приватної власності належить
54/100 частини житлового будинку з
надвірними будівлями по АДРЕСА_1 в м.
Харкові на підставі договором
дарування від 12 березня 2004 року (а.с. 5).

13 березня 2004 року на підставі договору
купівлі-продажу, посвідченого
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
зареєстрованого у реєстрі за № 1197,
ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_3 46/100 частини
житлового будинку з надвірними
будівлями по АДРЕСА_1 в м. Харкові
(а.с.6-7).

Відповідно до даних витягу про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно КП «Харківське міське бюро
технічної інвентаризації» № 3089942,
ОСОБА_2 на праві власності належить 46/100
частини житлового будинку з надвірними
будівлями по АДРЕСА_1 в м. Харкові на
підставі договору купівлі-продажу від
13 березня 2013 року (а.с.7).

Відмовляючи в задоволені позовних
вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції
виходив з того, що ОСОБА_1 не був
повноправним співвласником іншої
частини спірного будинку, тому у нього
не виникло переважного права купівлі
частки будинку. Оскільки інші позовні
вимоги є похідними від вимог щодо
визнання переважного права на купівлю
спірного нерухомого майна, то в їх
задоволені також було відмовлено.

Такий висновок суду першої інстанції
щодо відмови у задоволенні позовних
вимог відповідає обставинам справи,
вимогам матеріального та
процесуального права, які діяли на час
укладання спірного договору
купівлі-продажу, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 182 ЦК України, право
власності та інші речові права на
нерухомі речі, обмеження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.

Частиною 4 ст. 334 ЦК України передбачено,
що якщо договір про відчуження майна
підлягає державній реєстрації, право
власності у набувача виникає з моменту
такої реєстрації.

Пунктами 1.3-1.5 Тимчасового положення
про порядок реєстрації прав власності
на нерухоме майно, затвердженого
наказом Міністерства юстиції України
від 07 лютого 2002 року № 7/5 (діяли на час
укладання спірного договору
купівлі-продажу) передбачено, що
реєстрацію прав власності на нерухоме
майно здійснюють підприємства бюро
технічної інвентаризації. Реєстрація
прав власності на нерухоме майно - це
внесення запису до Реєстру прав
власності на нерухоме майно у зв'язку з
виникненням, існуванням або
припиненням права власності на
нерухоме майно, що здійснюється БТІ за
місцезнаходженням об'єктів нерухомого
майна на підставі
правовстановлювальних документів, за
рахунок коштів особи, що звернулася до
БТІ. Обов'язковій реєстрації прав
підлягає право власності на нерухоме
майно фізичних та юридичних осіб, у
тому числі іноземців та осіб без
громадянства, іноземних юридичних
осіб, міжнародних організацій,
іноземних держав, а також
територіальних громад в особі органів
місцевого самоврядування.

Аналогічне положення щодо внесення
комунальними підприємствами бюро
технічної інвентаризації даних про
об'єкти нерухомого майна до бази даних
державного реєстру прав власності на
нерухоме майно були зазначені у п. 4
постанови Кабінету Міністрів України
від 17 липня 2003 р. № 1088 «Про створення
єдиної системи державної реєстрації
земельних ділянок, нерухомого майна та
прав на них у складі державного
земельного кадастру», яка діяла на
час укладання спірного договору
купівлі-продажу.

Реєстрація 12 березня 2004 року приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 договору
дарування за № 1175 є реєстрацією
нотаріусом зазначеного договору в
реєстрі нотаріальної дії за
відповідним порядковим номером,
відповідно до п. 19 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
від 18 червня 1994 року № 18/5, а не
внесенням змін до запису в державному
реєстрі правочинів, що було
передбачено Тимчасовим порядком
державної реєстрації правочинів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 26 травня 2004 року
«Про затвердження Тимчасового порядку
державної реєстрації правочинів», яке
не діяло станом на березень 2004 року.

Рішення про реєстрацію права власності
ОСОБА_1 на 54/100 частини житлового
будинку по АДРЕСА_1 в м. Харкові та
внесення реєстратором запису до
Реєстру прав було здійснено лише 16
березня 2004 року, що підтверджується
витягом про реєстрацію права власності
на нерухоме майно № 3089944 (а.с.5). Отже,
відповідно до вимог ч. 4 ст. 334 ЦК
України, станом на 13 березня 2004 року у
ОСОБА_1 не виникло право власності на
54/100 частини житлового будинку по
АДРЕСА_1 в м. Харкові.

Що ж стосується доводів апеляційної
скарги ОСОБА_1, наведених на її
обґрунтування, то ці доводи апелянта в
даному випадку процесуальне рішення
суду, прийняте по суті розглянутого ним
питання не спростовують і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного його вирішення.

За таких обставин, згідно вимог ст. 308
ЦПК України, апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду
першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 313, п. 1 ч. 1
ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Харкова від 11 вересня 2013 року залишити

без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді -