УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №: 22-ц/191/1195/13Головуючий суду
першої інстанції:Кисельов Є.М.
Доповідач суду апеляційної
інстанції:Романова Л. В. "23" вересня 2013
р. колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим в
м.Феодосія у складі:

головуючого-суддіРоманової Л.В.,
суддів:Редько Г.В., Самойлової О.В., при
секретаріБогданович О.І., розглянувши
у відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ТОВ
«Кримтеплопостачання» до ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості за послугу з
теплопостачання, за апеляційною
скаргою ОСОБА_6 на рішення Керченського
міського суду АР Крим від 18 липня 2013
року,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2012 року ТОВ
«Кримтеплопостачання» звернулось до
суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення
суми заборгованості за послуги
теплопостачання. Позов мотивовано тим,
що позивач є надавачем послуги
централізованого теплопостачання, що
виконує належним чином, але відповідач,
як споживач теплової енергії, свої
обов'язки споживача по оплаті
отриманих послуг добровільно не
виконує, у зв'язку з чим утворилась
заборгованість за період з 01.07.2009 року
по 01.06.2012 року на загальну суму 3560,51 грн.
За заявою ТОВ «Кримтеплопостачання»
Керченським міським судом АРК був
виданий судовий наказ від 11.07.2012 р. про
стягнення з відповідача
заборгованості за отримані послуги за
період з 01.07.2009 р. по 01.06.2012 р. у розмірі
3952,39 грн. (заборгованість -3560,51 грн.,
інфляційні втрати - 217, 21 грн., 3% річних -
67,37 грн., судові витрати по справі - 107,30
грн.), який за заявою боржника ухвалою
Керченського міського суду АР Крим
суду від 27.07.2012 року скасований. Позивач
звернувся з позовом та просив стягнути
з відповідача суму заборгованості з
урахуванням індексу інфляції за час
прострочення платежів та 3 % річних від
простроченої суми заборгованості та
судові витрати.

Рішенням Керченського міського суду АР
Крим від 18 липня 2013 року позов ТОВ
«Кримтеплопостачання» задоволено
повністю, стягнуто з ОСОБА_6
заборгованість за спожиту теплову
енергію 3560,51 грн., з урахуванням
встановленого індексу інфляції за час
прострочення інфляційні втрати склали
217, 21 грн., три процента річних від
простроченої суми заборгованості - 67,37
грн., судові витрати по справі - 214,60 грн.,
всього стягнуто на користь позивача
суму у розмірі 4059,69 грн.

Не погодившись з рішенням суду,
відповідач приніс апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на необґрунтованість
рішення суду першої інстанції,
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить його
скасувати, та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

Апелянт посилається на те, що позивач
не представив до позову належного
бухгалтерського розрахунку
заборгованості, оскільки розрахунок не
підписаний головним бухгалтером, що є
порушенням Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні»; він як споживач
не перебуває у договірних відносинах з
відповідачем, оскільки не укладав
письмового договору, а тому розрахунок
заборгованості є не достовірним, а
бухгалтер ОСОБА_7, яка підписала
складений розрахунок заборгованості
не знаходиться з позивачем в трудових
відносинах. Також апелянт посилається
на те, що відповідно до Закону України
«Про теплопостачання» споживач
повинен сплачувати за фактично спожиту
теплову енергію, яка є товаром, що
поставляється постачальником ТОВ
«Кримтеплопостачання» до будинку.
Мешканці багатоквартирних будинків
відповідно до Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» являються
споживачами комунальних послуг, тобто
відповідач є споживачем послуги
опалення, тому ці правовідносини
повинні регулюватись даним законом.
Виконавцем послуг з централізованого
опалення у жилому будинку, де він
мешкає є інше підприємство, яке
самостійно укладає зі споживачами
договори. З моменту введення будинку в
експлуатацію в 1988 року, виконавцем
послуг теплопостачання не
здійснювалась заміна радіаторів
опалення, стояків, тощо; не вживалися
заходи з забезпечення нормативного
функціонування системи, що передбачено
Правилами утримання жилих будинків та
прибудинкових територій. Крім того,
надані позивачем документи до позову
не завірені належним чином.

Позивач у запереченнях на апеляційну
скаргу, посилаючись на норми чинного
законодавства просить апеляційну
скаргу ОСОБА_6 відхилити, рішення
Керченського міського суду АР Крим
від 18 липня 2013 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
вислухавши пояснення представника
позивача, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Ухвалою Керченського міського суду від
27.07.2012 року задоволено заяву
відповідача про скасування судового
наказу про стягнення заборгованості у
розмірі 3952,39 грн. за послуги з
теплопостачання, який було видано
Керченським міським судом від 11.07.2012
року за заявою ТОВ
«Кримтеплопостачання» (а.с.4).

Задовольняючи позов ТОВ
«Кримтеплопостачання», суд першої
інстанції виходив з обґрунтованості та
доведеності заявлених у позові вимог
та наявності правових підстав для
стягнення з ОСОБА_6 заборгованості з
оплати житлово-комунальних послуг, при
цьому розрахунок заборгованості,
наданий позивачем, не спростований
будь-якими доказами; вимоги позивача
засновані на законі.

З такими висновками суду першої
інстанції погоджується колегія суддів,
виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, за
рішенням Керченської міської ради від
31.03.2009 р. №354 виконавцем послуги з
теплопостачання споживачам в
житловому фонді міської ради визнано
КП «Жилавтосервіс-Керч» (а.с.110).
Відповідно до договору №88/ц-08 від 05
серпня 2009 року ТОВ
«Кримтеплопостачання»
(енергопостачальна організація) бере
на себе зобов'язання з постачання
теплової енергії у необхідній
кількості виконавця (КП
«Жилавтосервіс-Керч») для подальшого
розподілу по внутрішньо будинковим
мережам споживачів (а.с.64-67). Споживач
сплачує енергопостачальній
організації послуги з теплопостачання
по встановленим тарифам (цінам).
Рішенням виконавчого комітету
Керченської міської ради № 1222 від 20
листопада 2008 року узгоджено тарифи на
послуги з теплопостачання ТОВ
«Кримтеплопостачання» (а.с.69).

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідач зареєстрований та фактично
проживає в квартирі за адресою АДРЕСА_1
(а.с.3). На відповідача відкритий
особовий рахунок (а.с.5), що свідчить про
те, що зобов'язання щодо надання та
споживання житлово-комунальних послуг
між сторонами не припинені.

Будинок АДРЕСА_1 обладнаний мережами
централізованого опалення та квартира
НОМЕР_1 не відключена від мережі
централізованого опалення та
відповідачеві пропонувалось укласти
договір на постачання теплової енергії
(а.с.86-95, 101, 114).

Також з матеріалів справи вбачається,
що в спірний період - з 01.07.2009 року по
31.05.2012 року відповідачем послуги з
теплопостачання сплачувались, але не
регулярно, в результаті чого
утворилась заборгованість на загальну
суму 3560,50 грн. (а.с.82-84). Зазначене
свідчить, що між сторонами фактично
укладені договірні відносини з надання
послуг з постачання теплової енергії.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідносини, в якому
одна сторона зобов'язана вчинити на
користь другої сторони певні дії або
утриматися від вчинення певної дії, а
ця друга сторона має право вимагати від
першої сторони виконання його
обов'язку.

Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України та п. 1 ч. 2,
ч. 3 ст. 11 ЦК України зобов'язання
виникають, у тому числі, з договорів та
безпосередньо з актів цивільного
законодавства, зокрема законів України
(ч. 2 ст. 4 ЦК України) та, як встановлено
ст. 526 ЦК України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору, цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або зміна його умов не допускається,
якщо інше не встановлено договором або
законом (ст. 525 ЦК).

Стягуючи з відповідача заборгованість
за житлово-комунальні послуги, а
опалення, відповідно до ст. 1 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги», віднесено до
житлово-комунальних послуг, суд першої
інстанції правильно виходив з того, що
відповідно до ст. ст. 67, 68 ЖК України
крім квартирної плати береться й плата
за житлово-комунальні послуги за
тарифами, що затверджені у
встановленому законом порядку, яку
споживачу належить вносити своєчасно,
що згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 названого
Закону України віднесено до обов'язків
споживача.

Згідно зі ст. 19 Закону України «Про
теплопостачання» споживач
зобов'язаний щомісячно здійснювати
оплату теплопостачальній організації
за фактично отриману теплову енергію
та за ст. 25 Закону в разі відмови
споживача оплачувати споживання
теплової енергії, заборгованість
стягується в судовому порядку.

Визначаючи суму заборгованості
відповідача, судом першої інстанції з
врахуванням заявленого періоду та
затверджених у встановленому законом
порядку тарифів, правильно визначено
її розмір, з урахуванням індексу
інфляції за час прострочення платежів
та 3 % річних від простроченої суми
заборгованості.

Оскільки апелянтом не надано будь-яких
доказів, відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч.
1 ст. 60 ЦПК України, на підтвердження
того, що розрахунок є неправильним,
колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
стягнення суми заборгованості в
повному обсязі, вважає вказаний
розрахунок належним доказом по справі,
оскільки за правилами ч. 4 ст. 60 ЦПК
України доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання апелянта на те, що позивач не
є виконавцем послуг з теплопостачання
та забезпечення населення тепловою
енергією, не виконує ремонтних робіт та
обслуговування внутрішньобудинкових
мереж опалення, колегія суддів вважає
безпідставними та такими, що не
заслуговують на увагу, оскільки не
звільняють споживача від виконання
зобов'язань з оплати
житлово-комунальних послуг, враховуючи
й те, що з наданих позивачем документів,
вбачається, що у межах спірного періоду
(з 01.07.2009 р. по 01.06.2012 р.) чинним є договір
щодо постачання теплової енергії за №
3/16290 (а.с. 72), відповідно до якого (п. 3.4)
оплата за спожиті послуги здійснюється
безпосередньо громадянами-абонентами
за тарифами, що затверджені у
встановленому законом порядку (п.2.1.1), в
даному разі з урахуванням пільг, що має
відповідач (п.1.6).

За таких обставин правильними є
висновки суду щодо обґрунтованості
вимог позивача, метою та предметом
діяльності якого за Статутом є,
зокрема, такий вид діяльності як
виробництво, транспортування та
постачання теплової енергії
споживачам, та відповідно до наданих
копій ліцензій позивач мав право на
здійснення зазначеної діяльності
(а.с.153,154, 158).

Отже, наведені в апеляційній скарзі
доводи не дають підстав для висновку,
що суд першої інстанції допустив
порушення або неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права, яке призвело до
неправильного вирішення справи; інші
доводи апеляції не спростовують
висновків суду і на законність
оскаржуваного рішення не впливають.

Відповідно до ст. 308 ч. 1 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст. ст. 308,
313-315 Цивільного процесуального кодексу
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим у м.
Феодосії,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення
Керченського міського суду АР Крим
від 18 липня 2013 року відхилити.

Рішення Керченського міського суду АР
Крим від 18 липня 2013 року залишити без
змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Судді:

Романова Л.В. Самойлова
О.В. Редько Г.В.