Справа № 1309/7746/12
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/7887/13
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2013 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого судді Савуляка
Р.В.,

суддів: Бермеса І.В.,
Мусіної Т.Г.,

за участі секретаря:
Проворної Н.І.

з участю: представника
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника за
довіреністю ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне
рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 03 грудня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором позики ,-

ВСТАНОВИЛА:

16 серпня 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із зазначеним позовом посилаючись
на те, що 12 травня 2008 року ОСОБА_2
позичив у нього грошові кошти в сумі 22000
гривень, які зобов»язався повернути 12
червня 2008 року.

Відповідач на порушення договірних
зобов»язань позику не повернув, в усній
формі відмовився сплатити
заборгованість.

З урахуванням зазначених обставин,
позивач, на підставі ст.ст.526, 625, 1046, 1049,
1050 ЦК України, просив стягнути з
відповідача на його користь борг, в
сумі 29 618 гривень 95 коп. з урахуванням
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три відсотки
річних від простроченої суми, а разом 31
568 гривень 21 копійку (а.с.2-4).

Оскаржуваним заочним рішенням
Залізничного районного суду м. Львова
від 03 грудня 2013 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 29
618,95 /двадцять дев'ять тисяч шістсот
вісімнадцять гривень 95 копійок/ боргу з
урахуванням індексу інфляції за весь
час прострочення та 1 949,26 /одну тисячу
дев'ятсот сорок дев'ять гривень 26
копійок/ трьох відсотків річних від
простроченої суми боргу, а всього 31 568,21
/тридцять одну тисячу п'ятсот шістдесят
вісім гривень 21 копійку/.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 315,68
/триста п'ятнадцять гривень 68 копійок/
сплаченого державного мита та 120,00 /сто
двадцять гривень 00 копійок/ оплати
витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи.

Рішення суду оскаржив представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_3

В апеляційній скарзі посилається на те,
що строк позовної давності у позивача
закінчився 12 червня 2011 року, однак суд,
всупереч п.2 ч.1 ст.214 ЦПК України, не
вирішив цього питання під час
ухвалення судового рішення.

В суді першої інстанції він був
позбавлений можливості подати заяву
про застосування позовної давності,
так як не приймав участі у справі.

Просить заочне рішення Залізничного
районного суду м. Львова від 03 грудня 2013
року скасувати, ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог у зв'язку зі спливом позовної
давності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 на підтримання апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції лише в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін і, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, згідно заяви від 12 травня 2008
року, посвідченої приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу, відповідач ОСОБА_2 позичив у
позивача ОСОБА_4 22000,00 грн., з терміном
повернення до 12 червня 2008 року. /а.с. 9/

Згідно ст.3 ЦК загальними засадами
цивільного законодавства є, зокрема,
свобода договору, а відповідно до ст.11
цього Кодексу - підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст.1046 ЦК за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Згідно зі ст.1047 ЦК договір позики
укладається у письмовій формі, якщо
його сума не менше як у десять разів
перевищує встановлений законом
неоподаткований мінімум доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми.

Як вбачається зі змісту ч.2 ст. 1047 ЦК
України, на підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі), у строк та в порядку,
що встановлені договором.

Позивачем ОСОБА_4 було передано
відповідачу ОСОБА_2 грошову суму, а
саме: 22000,00 гривень та на підтвердження
укладення договору позики та його умов
відповідачем ОСОБА_2 була оформлена
відповідна заява.

Відповідач не виконав свого
зобов'язання за договором позики,
своєчасно не повернувши зазначеної
грошової суми, що не заперечувалося
його представником в суді апеляційній
інстанції.

Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625 ЦК
України.

За змістом ч.2 ст.625 ЦК України, боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку, що
відповідач не виконав свого
зобов'язання за договором позики,
своєчасно не повернувши грошової суми,
та обґрунтовано стягнув із нього
заборгованість за договором позики та
3% річних, на підставі ст.625 ЦК України
через прострочення ним виконання
грошового зобов»язання.

Інші доводи апеляційної скарги,
зокрема щодо застосування строку
позовної давності до вимог позивача є
необґрунтованими.

Зокрема, як убачається із матеріалів
справи, ОСОБА_4 у червні 2011 року
звернувся з позовом до Залізничного
районного суду м. Львова про стягнення
з ОСОБА_2 заборгованості за договором
позики від 12 травня 2008 року в сумі 31586
гривень 21 коп.

Ухвалою судді Залізничного районного
суду м. Львова від 30 червня 2011 року
вказану позовну заяву було повернуто
позивачу, оскільки згідно довідки
СГІРФО Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС
України ОСОБА_2 зареєстрований за
адресою м. Маневичі, Волинська область
(а.с.8).

16 серпня 2012 року ОСОБА_4 звернувся із
вказаним позовом до Маневицького
районного суду Волинської області.

Ухвалою Маневицького районного суду
Волинської області від 29 серпня 2012 року
скеровано за підсудністю цей позов до
Залізничного районного суду м. Львова,
оскільки встановлено, що згідно
довідки СГІРФО Маневицького РВ УМВСУ у
Волинській області, ОСОБА_2 на
території Маневицького району
зареєстрованим не значився протягом
2006-2012 років (а.с.12).

Довідкою СГІРФО ГУ МВСУ у Львівській
області від 06.11.2012 року стверджується,
що ОСОБА_2 був зареєстрований за
адресою АДРЕСА_1 (а) і виписаний з даної
адреси 30 березня 2010 року у м. Маневичі,
Волинської області(а.с.20)

У заяві про перегляд заочного рішення
Залізничного районного суду від 03
грудня 2012 року (по даній справі) ОСОБА_2
вказує вже іншу свою адресу, зокрема:
АДРЕСА_2, де він зареєстрований з 17
вересня 2011 року (а.с.34).

Суд першої інстанції, відмовляючи у
заяві ОСОБА_2 про перегляд заочного
рішення Залізничного районного суду
м.Львова від 03 грудня 2012 року, в ухвалі
від 31 жовтня 2013 року дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
відповідач з метою уникнення цивільно -
правової відповідальності та
затягування розгляду справи
безпідставно не з»являвся до суду, а
судом вживалися всі заходи для його
виклику, так як всі листи поверталися
із відміткою «за закінченням терміну
зберігання».

Тому, колегія суддів вважає
необгрунтованою заяву представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про застосування строку
позовної давності на стадії
апеляційного провадження, оскільки
відповідач мав можливість подати таку
заяву в суді першої інстанції.

Суд першої інстанції правильно
встановив характер спірних
правовідносин, дав належну оцінку
доказам, які є в матеріалах справи,
встановив фактичні обставини справи,
правильно застосував матеріальний
закон, під час розгляду справи не
допустив порушень процесуального
закону, доводи апеляційної скарги є
необґрунтованими і не спростовують
висновків суду, а тому апеляційну
скаргу необхідно відхилити, рішення
суду залишити без змін.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313,
п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315,317,319 ЦПК України,
колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну представника за
довіреністю ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Заочне рішення Залізничного районного
суду м. Львова від 03 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подачі касаційної скарги.

Головуючий :
Савуляк Р.В.

Судді:
Бермес І.В.

Мусіна Т.Г.