Бердянський міськрайонний
суд Запорізької області
головуючого - судді Пустовіт З.П.
секретарі: Гоноболіній О.І.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Бердянську цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Бердянської міської ради, третя особа
Бердянська державна нотаріальна
контора про визнання права власності
на нерухоме майно в порядку
спадкування за законом,
Позивач у листопаді 2013 року
звернулася до суду з зазначеним
позовом, в якому просила визнати за нею
право власності на житловий будинок,
розташований за адресою: АДРЕСА_1, в
порядку спадкування за законом після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 батька ОСОБА_2 (1/4
частина) та після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4
матері, ОСОБА_3 (3/4 частини). В
обґрунтування позову посилалася на те,
що 05.08.1951 року було зареєстровано шлюб
між її батьками, ОСОБА_2 та ОСОБА_3.
ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася вона. На
підставі договору про надання у
безстрокове користування земельної
ділянки для будівництва
індивідуального житлового будинку на
право особистої власності з кількістю
кімнат від 1 до 5 включно від 18 жовтня 1955
року, реєстровий №234, на підставі
рішення виконкому Осипенківської
міської ради (тепер Бердянська)
депутатів трудящих №435 від 06.10.1955 року
про відвід земельної ділянки, її
батькові ОСОБА_2, як забудовнику, була
надана земельна ділянка загальною
площею 425 кв.м.. У 1975 році на підставі
зазначеного договору її батьком було
збудовано житловий будинок «А», у 1956
році сарай «Б», вбиральню «Г», козирок
до «Б», басейн «Д», хвіртку №1, паркан №2
та замощення. ІНФОРМАЦІЯ_3 її батько
помер, заповіту на випадок смерті не
залишив. Після його смерті відкрилася
спадщина на належне йому майно, але ні
вона, ні її мати із заявами до
нотаріальної контори про прийняття
спадщини у визначений законом строк не
зверталися, проте постійно проживали
разом з батьком до його смерті в одному
будинку, а після смерті залишилися
проживати й надалі. ІНФОРМАЦІЯ_4
померла її мати ОСОБА_3 У визначений
шестимісячний строк вона звернулася до
Бердянської державної нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини, але свідоцтва про право на
спадщину отримати не може тому, що
право власності на спадковий будинок
АДРЕСА_1 не було оформлено, як свідчить
довідка МБТІ від 15.11.2013 року. 18.11.2013 року
постановою про відмову у вчиненні
нотаріальної дії державним нотаріусом
Бердянської державної нотаріальної
контори їй було відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину після
смерті батька через відсутність
оформлення права власності на
спадковий будинок. Проте вказаний
будинок «А», збудований у 1975 році, тому
не є об'єктом самочинного будівництва
та не підлягав прийняття в
експлуатацію відповідно до чинного на
той час законодавства. Документом, який
засвідчує відповідність закінчених
будівництвом до 05 серпня 1992 року
індивідуальних (садибних) житлових
будинків, садових, дачних будинків,
господарських будівель і споруд до них,
є технічний паспорт, складений за
результатами технічної
інвентаризації. Технічна
інвентаризація на садибний житловий
будинок була проведена комунальним
підприємством з технічної
інвентаризації 18.02.1986 року та 04.10.2013
року, за результатами якої складено
технічний паспорт. Після смерті матері
вона продовжує проживати в спадковому
будинку, зареєстрована в ньому, та
відповідно до ст. 1268 ЦК України
протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК
України, заяву про відмову від спадщини
не подавала. Тому вона як особа, яка
успадкувала права забудовника, має
право на визнання за нею права
власності на житловий будинок за
наявності постанови нотаріуса про
відмову у видачі їй свідоцтва про право
на спадщину за законом.

У судовому засіданні позивач
підтримала позов із зазначених у ньому
підстав, просила задовольнити.

Представник відповідача, будучи
належним чином повідомленим про
розгляд справи, в судове засідання не
з'явився, причину неявки суду не
повідомив, тому суд на підставі
ст..ст.169, 224-226 ЦПК України за згодою
позивача вважає можливим розглянути
справу на підставі наявних у ній
доказів в заочному порядку.

Представник третьої особи також в
судове засідання не з'явився, направив
до суду лист про розгляд справи за його
відсутності.

Свідок ОСОБА_5 в судовому
засіданні пояснила, що позивача знає
вже п'ятдесят років, дружать з
дитинства. ОСОБА_1 весь час проживала в
АДРЕСА_1, який збудували її батьки.

Заслухавши позивача, свідка,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку про наявність
підстав для задоволення позову
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивача -
ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом
про смерть серії НОМЕР_2, виданим 01
лютого 1993 року відділом РАЦС
Бердянського міськвиконкому
Запорізької області, копією свідоцтва
про народження позивача.

За життя батько позивача
заповіту не залишив.

До складу спадкового майна
увійшов житловий будинок з
господарськими будівлями і спорудами,
розташований за адресою: АДРЕСА_1, який
належить спадкодавцю на підставі
договору про надання у безстрокове
користування земельної ділянки для
будівництва індивідуального житлового
будинку на право особистої власності з
кількістю кімнат від 1 до 5 включно від 18
жовтня 1955 року, посвідченого
нотаріусом Осипенківської нотконтори
25.10.1955 року, реєстровий №5122. Згідно
штампу на договорі Осипенківського
міжміського бюро технічної
інвентаризації, будинок АДРЕСА_1
зареєстрований на праві забудови за
ОСОБА_2, записано в реєстрову книгу під
№234.

Спадкоємцями першої черги за
законом після смерті ОСОБА_2 були його
дружина, ОСОБА_3, та позивач, які
проживали разом із спадкодавцем на час
відкриття спадщини, що підтверджується
копією свідоцтва про шлюб, копією
домової книги.

З матеріалів спадкової справи
№747/07 встановлено, що позивач 09.08.2007
року подала до Бердянської державної
нотаріальної контори заяву про видачу
їй свідоцтва про право на спадщину за
законом після смерті батька.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла мати позивача,
ОСОБА_3, що підтверджується копією
свідоцтва про її смерть серія НОМЕР_3,
виданого відділом ДРАЦС по
м.Бердянську Бердянського МРУЮ 16.07.2013
року.

Вже після її смерті нотаріусом
від комунального підприємства з
технічної інвентаризації Бердянської
міської ради на запит було отримано
довідку №835 від 15.11.2013 року, з якої
вбачається, що право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1 не оформлено
та на повторну заяву ОСОБА_1 від 18.11.2013
року про видачу їй свідоцтва про право
на спадщину за законом нотаріусом
винесено постанову про відмову у
вчиненні нотаріальної дії від 18.11.2013
року, якою позивачу відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину після
смерті батька ОСОБА_2 через відсутність
даних про оформлення права власності
на спадковий будинок.

Відповідно до технічного
паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1,
який складено 18 лютого 1986 року,
власник будинку є ОСОБА_2.

Відповідно до ст. 2 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" від 1 липня 2004 року державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень - офіційне
визнання і підтвердження державою
фактів виникнення, переходу або
припинення речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень, що
супроводжується внесенням даних до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі ст. 3 зазначеного
Закону право власності та інші речові
права на нерухоме майно, набуті згідно
з діючими нормативно-правовими актами
до набрання чинності цим Законом,
визнаються державою.

Отже, право власності на
збудоване до набрання чинності Законом
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" нерухоме майно набувається в
порядку, який існував на час його
будівництва, а не виникає у зв'язку із
здійсненням державної реєстрації
права власності на нього в порядку,
передбаченому цим законом, яка є лише
офіційним визнанням державою такого
прав, а не підставою його виникнення
(постанова Верховного Суду України від
13 червня 2012 р. № 6-54цс12).

Відповідно до частини першої статті 58
Конституції України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи. Крім того,
згідно з частиною першою та частиною
другою статті 5 Цивільного кодексу
України акти цивільного законодавства
регулюють відносини, які виникли з дня
набрання ними чинності.

Так, 5 серпня 1992 року було встановлено
порядок та умови прийняття в
експлуатацію об'єктів будівництва
постановою Кабінету Міністрів України
від 5 серпня 1992 року № 449 "Про порядок
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів державного
замовлення" (втратила чинність). Тобто
до 5 серпня 1992 року не передбачалася
процедура введення приватних житлових
будинків в експлуатацію при оформленні
права власності.

З аналізу положень Конституції України
та Цивільного кодексу України слідує,
що не потребує введення в експлуатацію
приватних житлових будинків,
збудованих до 5 серпня 1992 року, при
набутті права власності на такі об'єкти
(лист Державної
архітектурно-будівельної інспекції
України від 1 вересня 2011 року № 40-12-2409
"Щодо прийняття в експлуатацію
об'єктів, закінчених будівництвом до 5
серпня 1992 року").

Документом, який засвідчує
відповідність закінчених будівництвом
до 5 серпня 1992 року індивідуальних
(садибних) житлових будинків, садових,
дачних будинків, господарських
(присадибних) будівель і споруд,
прибудов до них, які не підлягають
прийняттю в експлуатацію, вимогам
законодавства, будівельних норм,
державних стандартів і правил, зокрема
для потреб державної реєстрації прав
власності на нерухоме майно, є
технічний паспорт, складений за
результатами технічної інвентаризації
(лист Державної
архітектурно-будівельної інспекція
України від 30 липня 2012, № 40-19-5376 "Щодо
порядку прийняття в експлуатацію
самовільно побудованого садового
будинку і розмірів штрафів").

Відповідно до ст. ст. 25, 30, 346 ЦК України,
листа Міністерства Юстиції України №
19-32/319, від 21 лютого 2005 року, якщо у разі
смерті власника нерухомого майна,
первинна реєстрація права власності на
яке не проводилася і
правовстановлюючий документ
відсутній, питання про визначення
належності цього майна попередньому
власнику та наступного власника
(спадкоємця) повинно вирішуватися в
судовому порядку.

Відповідно до додатку 3 "Тимчасового
положення про порядок реєстрації права
власності на нерухоме майно" рішення
суду є правовстановлюючим документом,
на основі якого може бути проведена
реєстрація права власності на нерухоме
майно.

Частиною 1 ст. 1261 ЦК України
встановлено, що у першу чергу право на
спадкування за законом мають діти
спадкодавця, у тому числі зачаті за
життя спадкодавця та народжені після
його смерті, той з подружжя, який його
пережив, та батьки.

Згідно із ч.1 ст. 1268 ЦК України
спадкоємець за законом чи за заповітом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її.

Відповідно дол. ч.3 ст.1268 ЦК України
спадкоємець, який постійно проживав
спільно зі спадкодавцем на момент
відкриття спадщини вважається таким,
що прийняв спадщину. Якщо протягом
строку, встановленого ст..1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Згідно із ч.1 ст.1297 ЦК України
спадкоємець, який прийняв спадщину, у
складі якого є нерухоме майно,
зобов'язаний звернутися до нотаріуса
за видачею йому свідоцтва про право на
спадщину на нерухоме майно.

Судом встановлено, що позивач прийняла
спадщину за законом після смерті своїх
батьків, проживаючі спільно з ними на
час відкриття спадщини та звернулася
до державного нотаріуса із заявою про
видачу їй свідоцтва про право на
спадщину за законом, проте не має
можливості отримати його за
відсутності у неї даних про те, що
батько зареєстрував право власності на
житловий будинок, однак, як зазначено
судом вище, такий документ не є
обов'язковим для житлових будинків,
збудованих до 05.08.1992 року.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Пленум Верховного Суду України у п.23
постанови № 7 від 08.06. 2007 року „Про
судову практику у справах про
спадкування " роз'яснив, що свідоцтво
про право на спадщину видається за
письмовою заявою спадкоємців, які
прийняли спадщину в порядку,
установленому цивільним
законодавством. За наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розгляду не підлягають. У разі
відмови нотаріуса в оформленні права
на спадщину особа може звернутися до
суду за правилами позовного
провадження.

Проаналізувавши вище наведене, суд
приходить до висновку, що позов є
обґрунтованим, обставини, на які
посилався позивач, знайшли своє
підтвердження в судовому засіданні
належними і допустимими доказами, а
тому позовна заява підлягає
задоволенню повністю.

Враховуючи, що при оформленні спадщини
в нотаріальній конторі спадкоємці за
нотаріальні дії сплачують державне
мито за відповідними ставками, судовий
збір слід віднести за рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись
ст..ст.3, 10, 11, 57-60, 64, 212-215 ЦПК України,
ст.ст. 25,30,346, 1261, 1268, 1297 ЦК України, п.23
постанови Пленуму Верховного Суду
України № 7 від 08.06. 2007 року „Про судову
практику у справах про спадкування",
суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити
повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІІН
НОМЕР_1, право власності на житловий
будинок, розташований за адресою:
АДРЕСА_1, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 її
батька, ОСОБА_2 (1/4 частина), та після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 матері, ОСОБА_3, (3/4
частини) в порядку спадкування за
законом.

Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду Запорізької області
через Бердянський міськрайонний суд
шляхом подання апеляційної скарги
протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути
переглянуте судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача, яку може
бути подано до суду протягом 10 днів
після отримання копії цього рішення .

Суддя: З. П. Пустовіт