Справа № 136/2687/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"23" грудня 2013 р.
м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької
області

в складі: головуючого - судді

Кривенка Д. Т.

за участю секретаря
Марчук Н.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Липовець
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 сільської ради Липовецького
району Вінницької області про визнання
права власності на земельну ділянку в
порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до
Липовецького районного суду
Вінницької області із позовом до
ОСОБА_2 сільської ради Липовецького
району Вінницької області про визнання
права власності на земельну ділянку в
порядку спадкування за законом.

Свої позовні вимоги позивач
мотивував тим, що 13 лютого 2002 року помер
його батько ОСОБА_3, який постійно
проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1. Після його
смерті відкрилась спадщина за законом,
оскільки особистого розпорядження на
випадок своєї смерті він не зробив.
Спадкове майно спадкодавця
складається із земельної ділянки,
розташованої на території ОСОБА_2
сільської ради, площею 2,0289 га, цільове
призначення земельної ділянки - для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
що належала померлому на підставі
державного акта на право приватної
власності на землю серії ВН №06052.
Взамін сертифіката на право на
земельну частку (пай) ОСОБА_3 було
виготовлено державний акт на право
приватної власності на землю серії ВН
№ 06052, зареєстрований в книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за порядковим
номером № 94 від 14.03.2001 року, однак при
житті ОСОБА_3 його не отримав у зв'язку
із смертю. У силу діючого на час
відкриття спадщини законодавства,
об'єкт спадкування прийняв позивач,
будучи спадкоємцем першої черги за
законом, протягом 6-ти місяців з часу
відкриття спадщини фактично, вступивши
в управління та володіння спадковим
майном, оскільки безпосередньо перед
смертю батька проживав разом з ним, а
також протягом 6-ти місяців після
смерті спадкодавця був постійно
прописаний у спадковому будинку, де й
проживає по сьогоднішній день. Окрім
нього є ще інші спадкоємці за законом,
але ті, які прийняли спадщину та
бажають її оформити - відсутні. У склад
сім'ї ОСОБА_3, окрім позивача, ще входять
- дружина ОСОБА_4, яка померла 09.12.2012 року
, сини ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які спадщину не
приймали та на неї не претендують, що
підтверджується відповідними їх
заявами, які вони подали нотаріусу.
Відтак позивач є єдиним спадкоємцем на
майно померлого. Однак при оформленні
спадщини йому було відмовлено
державним нотаріусом у видачі
свідоцтва про право на спадщину на
земельну ділянку, яка розташована на
території ОСОБА_2 сільської ради,
площею 2,0289 га, цільове призначення
земельної ділянки – для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, що належала померлому на
підставі державного акту на право
приватної власності на землю серії ВН
№06052, оскільки не було пред’явлено
документа на земельну ділянку на ім’я
ОСОБА_3. Ураховуючи наведене, просив суд
визнати за ним право власності по
спадкуванню за законом на земельну
ділянку, оскільки іншого порядку
реалізувати своє право на спадкування
він не має можливості.

В судове засідання позивач
ОСОБА_1 не з'явився, однак надав суду
заяву, в якій позовні вимоги визнав,
просив задовольнити, а розгляд справи
проводити у його відсутності.

Представник відповідача
ОСОБА_2 сільської ради Липовецького
району Вінницької області в судове
засідання також не з'явився, однак в
адресованій суду заяві вказав, що не
заперечує проти задоволення позову.

Ураховуючи те, що сторони
скористались своїм правом
врегульованим ч.2 ст.158 ЦПК України,
заявляти клопотання про розгляд справи
за їх відсутності, суд не вбачає
підстав для відкладення розгляду
справи та проводить його в даному
судовому засіданні на підставі доказів
наявних у справі.

Дослідивши усі зібрані по
справі докази та давши їм оцінку в
сукупності, суд вважає, що позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено наступні
факти та відповідні їм правовідносини.

13 лютого 2002 року в с.
Соболівка, Липовецького району помер
ОСОБА_3, про що в Книзі реєстрації
смертей було зроблено відповідний
актовий запис № 4 та видано свідоцтво
про смерть серії 1-АМ № 158367 (а.с.5). Після
його смерті відкрилась спадщина за
законом, оскільки особистого
розпорядження на випадок своєї смерті
він не зробив.

Ураховуючи те, що спадщина
відкрилась до 01.01.2004 року, тобто до
набрання чинності ЦК України, тому
згідно п.5 Прикінцевих та Перехідних
положень застосовуються правила
Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963
року.

Судом з'ясовано, що спадкове
майно спадкодавця складається із
земельної ділянки, розташованої на
території ОСОБА_2 сільської ради,
площею 2,0289 га, цільове призначення
земельної ділянки - для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, що належала померлому на
підставі державного акту на право
приватної власності на землю серії ВН
№ 06052. Вказане підтверджується витягом
№ 1631 від 03.12.2013 року, зробленим
начальником відділу Держземагенства у
Липовецькому районі Вінницької
області із технічної документації з
нормативної грошової оцінки земель.
Взамін сертифікату на право на
земельну частку (пай) ОСОБА_3 було
виготовлено державний акт на право
приватної власності на землю серії ВН
№ 06052, зареєстрований в книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за порядковим
номером № 94 від 14.03.2001 року, однак він
його не отримав у зв'язку із смертю, на
що вказує лист начальника відділу
Держземагенства у Липовецькому районі
Вінницької області № 01-07/1411 від 25.11.2013
року.

До кола спадкоємців, які
мають право на спадщину увійшли:
позивач ОСОБА_1, який спадщину прийняв
фактично у відповідності до положень
чинного на той час законодавства
шляхом вступу в управління та
володіння спадковим майном, що
доведено довідкою сільської ради за
№640 від 31.08.2012 року та матеріалами
Спадкової справи №265/2013; дружина
померлого ОСОБА_4, яка померла 09.12.2012
року, на що вказує свідоцтвом про
смерть також додане до матеріалів
Спадкової справи; сини - ОСОБА_7 та
ОСОБА_8, які від своїх часток у
спадковому майні відмовились, подавши
заяви відповідного змісту нотаріусу за
місцем відкриття спадщини. Відтак
позивач є єдиним спадкоємцем першої
черги за законом на майно померлого.
Реалізовуючи своє право на спадщину
позивач звернувся до нотаріуса із
заявою відповідного змісту, за
наслідками розгляду якої на частину
спадкового майна позивачеві було
видано Свідоцтво про право на спадщину
за законом, зокрема на майновий пай
належний спадкодавцеві, однак на
земельну частку (пай), яка розташована
на території ОСОБА_2 сільської ради,
площею 2,0289 га, цільове призначення
земельної ділянки – для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, що належала померлому на
підставі державного акту на право
приватної власності на землю серії ВН
№06052), позивачеві було відмовлено у
вчиненні нотаріальної дії, на що вказує
постанова винесена державним
нотаріусом Липовецької державної
нотаріальної контори від 15.11.2013 року,
яка мотивована тим, що заявником не
було пред’явлено документа нотаріусу
на земельну ділянку на ім’я ОСОБА_3
(а.с.6).

Згідно норм чинного
законодавства спадкуванням є перехід
прав та обов'язків (спадщини) від
фізичної особи, яка померла
(спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців). До складу спадщини
входять усі права та обов'язки, що
належали спадкодавцеві на момент
відкриття спадщини і не припинилися
внаслідок його смерті.

Згідно із нормами ст. 25
Закону України "Про
сільськогосподарську кооперацію" та
ст. 3 Указу Президента України "Про
невідкладні заходи щодо прискорення
земельної реформи у сфері
сільськогосподарського виробництва"
право на земельну частку (пай) та право
на земельну ділянку, яка виділена в
натурі (на місцевості), можуть бути
об'єктом спадкування.

Про це зазначено і у п. 11
Постанови Пленуму Верховного Суду
України, від 30.05.2008, № 7 "Про судову
практику у справах про спадкування", де
зазначено, що при вирішенні спору про
спадкування права на земельну частку
(пай) основним документом, що посвідчує
таке право, є сертифікат про право на
земельну частку (пай).

Також правову позицію з
цього питання наведено і у п.24
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 16 квітня 2004 р. N 7 "Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ" де зазначено, що
сертифікати на право на земельну
частку (пай) є дійсними до виділення
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) та видачі державного акта
про право власності на землю.

Із здобутих у справі доказів
судом було встановлено, що при житті
право спадкодавця ОСОБА_3 на земельну
частку(пай), яка розташована на
території ОСОБА_2 сільської ради було
підтверджено сертифікатом про право на
земельну ділянку, проте державний акт
на спірну земельну ділянку при житті
він не отримав, тобто сертифікат
виданий на ім'я спадкодавця на право на
земельну частку (пай) є дійсним
правовстановлюючим документом, а
відтак позивач правомірно успадковує
належне спадкодавцеві майно.

У разі відмови нотаріуса в
оформленні права на спадщину особа
може звернутися до суду за правилами
позовного провадження, про такий
механізм реалізації права на
спадкування зазначено у п.23 Постанови
Пленуму Верховного Суду України, від
30.05.2008, № 7 "Про судову практику у
справах про спадкування".

Крім цього, відповідач позов
визнав.

На підставі ст. 174 ч. 4
ЦПК України у разі визнання
відповідачем позову суд, за
наявності на те законних
підстав, ухвалює рішення про
задоволення позову.

Таким чином, суд приходить
до висновку, що позовні вимоги
ґрунтуються на нормах чинного
законодавства, а відтак є всі підстави
для задоволення позову.

На підставі викладеного та
керуючись ст. 524, 525, 526, 527, 529, 534, 548, 549
Цивільного кодексу Української PCP 1964 р.,
ППВСУ «Про судову практику у справах
про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, п.24
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 16 квітня 2004 р. N 7 "Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ", ст. 25 Закону України
"Про сільськогосподарську кооперацію"
та ст. 3 Указу Президента України "Про
невідкладні заходи щодо прискорення
земельної реформи у сфері
сільськогосподарського виробництва",
ст. 10, 11, 60, 61, 158, 174 ч. 4, 208-209, 212 - 215
ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право
власності в порядку спадкування за
законом після смерті батька ОСОБА_3, яка
настала 13 лютого 2002 року в с. Соболівка
Липовецького району, на земельну
ділянку, розташовану на території
ОСОБА_2 сільської ради, площею 2,0289 га,
яка належала померлому на підставі
державного акту на право приватної
власності на земельну ділянку серії ВН
№ 06052, виданого 14.03.2001 року,
зареєстрованого в книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за порядковим
номером № 94; цільове призначення
земельної ділянки - для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва.

Апеляційна скарга на
рішення суду подається протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає
законної сили після закінчення строку
для подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_9