РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"16" грудня 2013 р.
м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд
Закарпатської області в особі:

судді -
Придачук О.А.

при секретарі -
Приходько Л.В.

з участю представника позивачки -
адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Ужгород
цивільну справу за позовом адвоката
ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, в
інтересах якої діє законний
представник - ОСОБА_4, третя особа без
самостійних вимог - орган опіки і
піклування виконавчого комітету
Ужгородської міської ради, про
виселення з житлового приміщення без
надання іншого житла, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_1, який діє в
інтересах ОСОБА_2, звернулася до суду з
позовною заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, в інтересах якої діє
законний представник - ОСОБА_4, про
виселення з житлового приміщення без
надання іншого житла.

Позовні вимоги мотивує тим, що 08
вересня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_7
був укладений договір купівлі-продажу
квартири за адресою: АДРЕСА_1,
посвідчений приватним нотаріусом
Ужгородського міського нотаріального
округу ОСОБА_8 за № 1850. Згідно даного
договору ОСОБА_2 придбала у приватну
власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1,
яка складається з однієї кімнати,
загальною площею 35,8 кв. м, житловою 18,5
кв. м. Право власності ОСОБА_2 на
вищезгаданий об'єкт нерухомого майна
належним чином зареєстрований КП «БТІ
м. Ужгорода», про що свідчить
відповідний витяг про державну
реєстрацію від 06 жовтня 2012 року, та
довідка про власність від 08 жовтня 2012
року. Напередодні укладення договору
купівлі-продажу ОСОБА_9 надала довідку
від 10 травня 2012 року про те, що у
квартирі за адресою: АДРЕСА_1,
зареєстрована тільки ОСОБА_7, 1975 р.н.
Однак, в подальшому стало відомо, що у
даній квартирі тимчасово, незаконно
проживають відповідачі на підставі
усної домовленості з попереднім
власником без відповідної реєстрації
та законних підстав. Враховуючи те, що
ОСОБА_2 мала намір вселитися у квартиру,
вона 13 вересня 2012 року офіційно
звернулася до відповідачів з
вимогою-попередженням щодо звільнення
квартири. Дана вимога залишилася без
реагування, у зв'язку із чим вона
звернулася до суду за захистом свого
права власності, яке є непорушним. На
підставі вищенаведеного просить
витребувати від відповідачів
персональні дані, зокрема, їх
ідентифікаційні податкові номери, та
виселити відповідачів з квартири
АДРЕСА_1 без надання іншого житла.

У судовому засіданні представник
позивачки адвокат ОСОБА_1 уточнив
позовні вимоги, а саме - просив виселити
відповідачів з квартири АДРЕСА_1 без
надання іншого житла. Від вимоги щодо
витребування від відповідачів
персональних даних, зокрема, їх
ідентифікаційних податкових номерів, -
відмовився.

Відповідачі, представник відповідачів
адвокат ОСОБА_10 у судове засідання не
з'явилися, хоча про час та місце
слухання справи були повідомлені
вчасно та належним чином, про що
свідчать рекомендовані повідомлення
про вручення поштових відправлень від
05 грудня 2013 року, наявні в матеріалах
справи, про причини неявки суд не
повідомили, а тому суд вважає, що справу
слід вирішити на підставі наявних у ній
доказів та постановити заочне рішення.

Представник третьої особи у судове
засідання не з'явився, хоча про час та
місце слухання справи був
повідомлений.

Заслухавши пояснення представника
позивачки, дослідивши матеріали
справи, суд вважає, що уточнений позов
підлягає до задоволення з таких
підстав.

Як встановлено по справі, згідно
договору купівлі-продажу квартири від
08 вересня 2012 року, який посвідчено
приватним нотаріусом Ужгородського
міського нотаріального округу і
зареєстровано в реєстрі за № 1850, ОСОБА_7
продала та передала, а ОСОБА_2 купила та
прийняла від продавця квартиру
АДРЕСА_1.

Право власності ОСОБА_2 на зазначену
квартиру також підтверджується
витягом з Державного реєстру
правочинів № 11810025 від 08 вересня 2012
року, а також довідкою про державну
реєстрацію прав № 35752656, що видана
комунальним підприємством «Бюро
технічної інвентаризації м. Ужгорода»
Ужгородської міської ради
Закарпатської області 06 жовтня 2012 року.

В судовому засіданні встановлено, що
згідно довідки від 10 травня 2012 року, що
видана 10 травня 2012 року будинком
комітетом «Едельвейс», у квартирі за
адресою: АДРЕСА_1, зареєстрована тільки
ОСОБА_7, 1975 року народження.

Натомість, в подальшому ОСОБА_2 стало
відомо, що у даній квартирі тимчасово,
незаконно проживають відповідачі на
підставі усної домовленості з
попереднім власником ОСОБА_7 без
відповідної реєстрації та законних
підстав.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 мала намір
вселитися у квартиру, вона 13 вересня 2012
року офіційно звернулася до
відповідачів з вимогою-попередженням
щодо звільнення квартири. Дана вимога
отримана відповідачами 15 вересня 2012
року, про що свідчить рекомендоване
повідомлення про вручення поштового
відправлення, однак, залишилася без
реагування, у зв'язку із чим ОСОБА_2
звернулася до суду за захистом свого
права власності, оскільки проживання
належній їй квартирі відповідачів не
дозволяє позивачці ОСОБА_2
розпоряджатися своєю квартирою на
власний розсуд, обмежує законні права
позивачки.

Відповідно до ст. 41 Конституції України
кожному гарантовано право володіти і
користуватися своєю власністю, право
приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

Згідно ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується та
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

Стаття 321 ЦК України передбачає, що
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Щодо квартири, як об'єкту права
власності, то згідно ч. 1 ст. 382 ЦК
України, квартирою є ізольоване
помешкання в житловому будинку,
призначене та придатне для постійного
у ньому проживання. В силу положень ст.
383 ЦК України власник квартири має
право використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб і не має права
використовувати для промислового
виробництва.

Таким чином, ОСОБА_2, як власник
квартири, має право вільно на власний
розсуд та незалежно від волі інших осіб
володіти, користуватися та
розпоряджатися належним їй майном, а
насамперед, використовувати його за
призначенням - для постійного
проживання.

У суді встановлено, що квартира яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
належить ОСОБА_2 на праві приватної
власності, а, відтак, є частиною
приватного житлового фонду (ст. 4 ЖК
України). Питання, пов'язані із
користуванням жилими приміщеннями в
квартирах приватного житлового фонду,
регулюються Главою 6 ЖК України.
Зазначені норми застосовуються тільки
до самих громадян, які мають у
приватній власності житло, членів їх
сімей, а також наймачів відповідно до
договору найму жилого приміщення. В той
час як особи, які не є членами сім'ї
власника жилого помешкання та не є
наймачами помешкань, але проживають в
приватному житловому фонді, не
відносяться до кола суб'єктів житлових
правовідносин.

У ст. 150 ЖК України визначено, що
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Таким чином, після невиконання
відповідачами вимоги ОСОБА_2 про
звільнення квартири, проживання
останніх у зазначеній квартирі є
неправомірним.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник
має право витребувати своє майно від
особи, яка незаконно, без відповідної
правової підстави, заволоділа ним.

Згідно ст. 391 ЦК України ОСОБА_2 має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні нею права користування та
розпоряджання квартирою.

Ст. 826 ЦК України встановлює правові
наслідки розірвання договору найму
житла, у разі розірвання договору найму
житла, наймач та інші особи, які
проживали у помешканні, підлягають
виселенню з житла на підставі рішення
суду, без надання їм іншого житла.

Крім того, суд бере до уваги ту
обставину, що рішенням Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 20 вересня 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 в інтересах якої діє ОСОБА_4, до
виконавчого комітету Ужгородської
міської ради та ОСОБА_7, третя особа без
самостійних вимог - орган опіки та
піклування виконавчого комітету
Ужгородської міської ради, про
визнання незаконним рішення
виконавчого комітету та свідоцтва про
право власності на квартиру - було
відмовлено. 12 листопада 2013 року ухвалою
апеляційного суду Закарпатської
області апеляційну скаргу ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 в інтересах якої діє
ОСОБА_4 на рішення Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 20 вересня 2013 року -
відхилено, а рішення суду від 20 вересня
2013 року залишено без змін.

Зважаючи на вищевикладене, суд
приходить до переконання, що уточнені
позовні вимоги є підставними, відтак,
підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 4, 150 Житлового
кодексу України, ст. ст. 317, 319, 321, 382, 383, 387,
391, 826 ЦК України, ст. ст. 14, 15, 60, 208, 209, 224,
226-228, 232, 233, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Уточнений позов задовольнити.

Виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
в інтересах якої діє законний
представник - ОСОБА_4, - з квартири
АДРЕСА_1 без надання іншого житла.

Заяву про перегляд заочного рішення
може бути подано протягом десяти днів з
дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Копію заочного рішення направити
відповідачам рекомендованим листом із
повідомленням не пізніше трьох днів з
дня його проголошення.

Суддя:
Придачук О.А.