Провадження № 6-1697/13
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2013 року Солом'янський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Лазаренко В.В.

при секретарі - Пономарьові М.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні подання державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Солом'янського
районного управління юстиції у м. Києві
Цапенко Світлани Миколаївни про
тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві
виїзду за межі України без вилучення
паспортного документу, -

ВСТАНОВИВ:

09.08.2013 року державний виконавець ВДВС
Солом'янського РУЮ у м. Києві Цапенко
С.М. звернулася до суду із поданням, в
якому просить тимчасово обмежити
ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України
без вилучення паспортного документу -
до виконання ним свої зобов'язань за
рішенням суду.

В обґрунтування подання зазначає, що на
виконанні у відділі ДВС Солом'янського
РУЮ у м. Києві знаходяться виконавчий
лист по справі №0308/4886/12 виданий 01.08.2012
року Луцьким міськрайонним судом
Волинської області про стягнення з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу за
договором позики в сумі 287440,89 грн.

Виконавче провадження з примусового
виконання рішення розпочато 01.10.2012
року. В ході виконавчого провадження
державним виконавцем проведено ряд
виконавчих дій, зокрема, 01.10.2012 року
винесено постанову про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчудження, того ж дня направлено
запити до ВРЕВ-№9 м. Києва, Адресного
бюро м. Києва, Головного управління
земельних ресурсів КМДА, ДПС, БТІ м.
Києва.

Згідно відповіді ДПС України від 02.10.2012
року № інформація стосовно
боржника ОСОБА_2, щодо сум доходу,
нарахованого (сплаченого) податковим
агентом на користь платника податку, та
сум утриманого з них податку в ДРФО
відсутня.

Згідно відповіді ДПС України від 02.10.2012
року №250377 інформація про номери
рахунків, відкриті у банках та ін.
фінансових установах України
боржниками-юридичними особами та/або
фізичними особами-підприємцями до ДПС
України від відповідних установ не
надходила.

Згідно відповіді Адресного бюро м.
Києва від 07.10.2012 року №34 боржник
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно відповіді ГУЗР КМДА від 16.10.2012
року №07-387/33138 за боржником ділянки на
підставі документів, що посвідчують
право власності, визначених діючим
законодавством, в межах м. Києва не
зареєстровані.

Згідно відповіді ВРЕВ-№9 м. Києва від
13.11.2012 року №39/226, транспортних засобів
на праві власності за боржником не
зареєстровано.

Крім того, 18.10.2012 року державним
виконавцем направлено запит до ГУПФ
України в м. Києві. З отриманої
відповіді 19.11.2012 року №331381/12
вбачається, що ОСОБА_2 на обліку в ГУ ПФУ
в м. Києві та районних управліннях ПФ
України м. Києва не перебуває та пенсію
не отримує.

Також 30.11.2012 року державним виконавцем
направлено запит до МЗСУ Центру обліку
надлишкового майна та земель ЗСУ.

08.01.2013 року на адресу ВДВС
Солом'янського РУЮ у м. Києві надійшла
відповідь за №181/1/62, якою інформовано,
що наказом Міністра оборони України
від 20.07.2012 року №574 боржника призначено
на посаду старшого офіцера
адміністративного відділу
Департаменту відчуження військового
майна Міністерства оборони України.

22.03.2013 року державним виконавцем
винесено постанову про звернення
стягнення на заробітну плату боржника,
копія якої направлена до
адміністративного відділу
Департаменту відчуження військового
майна Міністерства оборони України для
виконання.

01.07.2013 року державним виконавцем
здійснено вихід за адресою реєстрації
боржника - АДРЕСА_1. При цьому двері
квартири ніхто не відчинив, у зв'язку з
чим державним виконавцем залишено
вимогу з'явитися на прийом та складено
відповідний акт.

Вказані обставини на думку державного
виконавця свідчать про те, що боржник
ухиляється від виконання обов'язку
покладеного на нього рішенням суду, що
унеможливлює його виконання, у зв'язку
з чим він просить обмежити боржника у
праві виїзду за межі України на
підставі ст. 6 Закону України «Про
порядок виїзду з України та в'їзд в
Україну громадян України».

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України,
подання державного виконавця про
тимчасове обмеження боржника -
фізичної особи або керівника боржника -
юридичної особи у праві виїзду за межі
України при виконанні судових рішень
та рішень інших органів (посадових
осіб), суд розглядає негайно без
виклику чи повідомлення сторін та
інших заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

З урахуванням положень вказаної статті
суд не повідомляв сторін та
заінтересованих осіб про час та місце
розгляду подання та вважає можливим
вирішити його у їх відсутності.

Державний виконавець Цапенко С.М. в
судовому засіданні подання підтримала
та просила його задовольнити,
посилаючись на наведені вище
обставини. Додатково надала суду копію
пояснень боржника ОСОБА_2, в яких
останній підтверджує отримання ним
реквізитів для перерахування боргу та
зобов'язується погашати його
щомісячно.

Заслухавши пояснення державного
виконавця, дослідивши матеріали
подання, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Судом встановлено, що 01.08.2012 року
Луцьким міськрайонним судом
Волинської області видано виконавчий
лист за рішенням від 14.05.2012 року у
справі №0308/4886/12 за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу, яким з
останнього на користь ОСОБА_3 стягнуто
287440,89 грн. боргу за договором позики.

01.10.2012 року головним державним
виконавцем Мазуром Ю.С. ВДВС
Солом'янського РУЮ у м. Києві винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження з примусового виконання
вказаного виконавчого документу.

Того ж дня державним виконавцем
винесено постанову про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження.

В ході проведення виконавчих дій
з'ясовано місце роботи боржника, та
відповідно 22.03.2013 року винесено
постанову про звернення стягнення на
заробітну плату.

На час розгляду подання рішення
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 14.05.2012 року не
виконане.

Загальні умови і порядок виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), що відповідно до
закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку визначені
Законом України «Про виконавче
провадження».

Відповідно до ст. 11 вказаного Закону,
державний виконавець зобов'язаний
вживати заходів примусового виконання
рішень неупереджено, своєчасно, повно
вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження», державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Аналіз вказаної норми закону свідчить
про те, що «ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених
на нього рішенням» слід розуміти як
будь-які навмисні, свідомі діяння (дії
або бездіяльність) боржника,
спрямовані на невиконання
відповідного обов'язку у виконавчому
провадженні, коли виконати цей
обов'язок у нього є всі реальні
можливості і цьому не заважають
будь-які незалежні від нього об'єктивні
обставини.

Так, зокрема, відповідно до ч. 6 ст. 12
Закону України «Про виконавче
провадження» боржник зобов'язаний:
утримуватися від вчинення дій, які
унеможливлюють чи ускладнюють
виконання рішення; надавати у строк,
установлений державним виконавцем,
достовірні відомості про свої доходи
та майно, у тому числі про майно, яким
він володіє спільно з іншими особами,
про рахунки у банках чи інших
фінансових установах; своєчасно
з'являтися за викликом державного
виконавця; письмово повідомляти
державному виконавцю про майно, що
перебуває в заставі або в інших осіб, а
також про кошти та майно, належні
боржникові від інших осіб.

Згідно положень ч. 2 ст. 10 ЦПК України,
наявність умислу та обставини, які є
предметом посилання суб'єкта подання
про тимчасове обмеження у праві виїзду
за межі України як на підставу його
вимог, підлягають доведенню.

Відповідно, задоволення подання
державного виконавця про обмеження
боржника у праві виїзду за межі України
можливе лише за умови доведення факту
ухилення останнього від виконання
зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів подання
виконавче провадження з примусового
виконання виконавчого листа у справі
№0308/4886/12 розпочато 01.10.2012 року, про що
державним виконавцем винесено
відповідну постанову та надано строк
для добровільного виконання рішення
суду до 07.10.2012 року.

Згідно положень ч. 5 ст. 25 Закону
України «Про виконавче провадження»,
копії постанови про відкриття
виконавчого провадження надсилаються
не пізніше наступного робочого дня
стягувачу та боржникові.

Між тим дані вимоги Закону державним
виконавцем невиконані, оскільки
матеріали подання не містять доказів
не тільки про те, що боржнику вручена
постанова про відкриття виконавчого
провадження, а й про те що вона взагалі
надсилалась боржникові.

Єдиним доказом, який свідчить про те, що
божнику відомо про наявність
відкритого виконавчого провадження, є
його письмові пояснення датовані 23.10.2013
року, тобто після того, як державний
виконавець звернувся до суду із
вказаним поданням.

Таким чином відсутні підстави вважати,
що в період часу з 01.10.2012 року по 09.08.2013
року боржник був обізнаний про
наявність виконавчого провадження з
примусового виконання рішення
Луцького міськрайонного суду
Волинської області у справі №0308/4886/12.

При цьому юридичні санкції у вигляді
тимчасового обмеження у праві виїзду
передбачені саме за ухилення від
виконання зобов'язань, а не за
наявність факту їх невиконання. Саме по
собі невиконання боржником самостійно
зобов'язань не може свідчити про
ухилення боржника від виконання
покладених на нього рішенням
обов'язків. На момент звернення до суду
з поданням, факт ухилення боржника
від виконання зобов'язань повинен вже
відбутися і бути об'єктивно наявним та
вбачатися з матеріалів виконавчого
провадження.

Не може бути підставою для задоволення
подання і посилання державного
виконавця на не виконання боржником
його вимог про явку до відділу ДВС
Солом'янського РУЮ у м. Києві, що на його
думку свідчить про факт ухилення
ОСОБА_2 від виконання рішення суду,
оскільки матеріали справи не містять
доказів на підтвердження того, що
дані вимоги вручені боржнику.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

В супереч положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України,
подання державного виконавця не
містить належних доказів, які
підтверджують вчинення ОСОБА_2 дій, які
унеможливлюють чи ускладнюють
виконання рішення суду про стягнення з
нього аліментів, чи інших дій
спрямованих на ухилення від його
виконання.

Водночас статтею 33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишити територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод кожен є вільним
залишати будь-яку країну, включно зі
своєю власною. На здійснення цих прав
не може бути встановлено жодних
обмежень, крім тих, що передбачені
законом і є необхідними в
демократичному суспільстві в
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров'я чи моралі або з метою
захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про
громадянські і політичні права
передбачено, що кожна людина має право
покидати будь-яку країну, включаючи
свою власну.

Фізична особа має право на свободу
пересування. Фізична особа, яка досягла
шістнадцяти років, має право на вільний
самостійний виїзд за межі України.
Фізична особа може бути обмежена у
здійсненні права на пересування лише у
випадках, встановлених законом (ст. 313
ЦК України).

З огляду на наведене, враховуючи, що
законних підстав для обмеження
гарантованого Конституцією України
права ОСОБА_2 на свободу пересування
під час розгляду справи не встановлено,
суд приходить до висновку, що у
задоволенні подання державного
виконавця Цапенко С.М. має бути
відмовлено.

Керуючись статтями 293, 377-1 ЦПК України,
суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Солом'янського
районного управління юстиції у м. Києві
Цапенко Світлани Миколаївни про
тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві
виїзду за межі України без вилучення
паспортного документу - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено
без участі особи яка її оскаржує
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: