Провадження №4-с/761/189/2013
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2013 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Волошина
В.О.

при секретарі: Бойчук
С.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Києві
скаргу ОСОБА_1 на дії державного
виконавця Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві Махової
Діани Анатоліївни, -

в с т а н о в и в :

В червні 2013 р. скаржник ОСОБА_1
звернувся до Шевченківського
районного суду м. Києва із зазначеною
скаргою, в якій, з урахуванням
уточненої редакції (а.с.26-28) просив суд:
визнати дії державного виконавця
Відділу примусового виконання рішень
управління ДВС ГУЮ у м. Києві Махової
Д.А. (далі по тексту - державний
виконавець) стосовно арешту майна -
легкового автомобіля марки «Toyota Previa»,
2007 р. випуску, д.н. НОМЕР_1, легкового
автомобіля марки «Kia Carens», 2006 р. випуску,
д.н. НОМЕР_2, легкового автомобіля марки
«Volkswagen Multivan», 2008 р. випуску, д.н. НОМЕР_3;
скасувати постанову державного
виконавця від 26 лютого 2013 р. про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження.

Свої вимоги скаржник обґрунтовував
тим, що 22 лютого 2013 р. державним
виконавцем було винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження
№36639070 про стягнення солідарно з
ОСОБА_1, ОСОБА_3 на користь ВАТ «КБ
«Надра» боргу в сумі 3537 553,52 грн. 26
лютого 2013 р. державним виконавцем було
винесено постанову про арешт майна
боржника та оголошення заборони його
відчуження. Дії державного виконавця
щодо накладення арешту на все майно
боржника скаржник вважає незаконними
та передчасними, оскільки державний
виконавець повинна була задовольнити
вимоги стягувача, реалізувавши
заставне майно, а саме цінні папери
загальної кількості 40 605 штук, які були
предметом договору застави, укладеного
стягувачем і боржником від 29 листопада
2007 р., і у випадку якщо коштів
недостатньо для задоволення вимоги
стягувача, накласти арешт на інше
майно. Майно на яке накладено
стягнення, а саме легковий автомобіль
марки «Toyota Previa», 2007 р. випуску, д.н.
НОМЕР_1, легковий автомобіль марки «Kia
Carens», 2006 р. випуску, д.н. НОМЕР_2, легковий
автомобіль марки «Volkswagen Multivan», 2008 р.
випуску, д.н. НОМЕР_3, не було заставлене
за зобов'язанням. Оскільки, сторона
скаржника дізналась про зазначені
порушення при ознайомленні з
матеріалами виконавчого провадження
лише 05 червня 2013 р., то звернулась з
даною скаргою до суду за захистом своїх
прав.

Представник скаржника у судовому
засіданні скаргу підтримав у повному
обсязі та, з урахування уточненої
редакції скарги, просив її
задовольнити. Надалі, у судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду скарги сторона скаржника
повідомлялась в установленому законом
порядку, її неявка не є перешкодою для
розгляду поданої скарги.

Державний виконавець у судовому
засідання проти задоволення скарги
заперечувала, на вимогу суду надала
завірені копії матеріалів виконавчого
провадження №36639070. Надалі, у судове
засідання не з'явилась, про час та місце
розгляду скарги оповіщалась в
установленому законом порядку, її
неявка не є перешкодою для розгляду
поданої скарги

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає, що подана скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 383 ЦПК України сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

У відповідності з ч. 1 ст. 17 Закону
України «Про виконавче провадження»
примусове виконання рішень державною
виконавчою службою здійснюється на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом.

Пунктом 1) ч. 2 цієї статті передбачено,
що відповідно до цього Закону
державною виконавчою службою
підлягають виконанню виконавчі листи,
що видаються судами, та накази
господарських судів, у тому числі на
підставі рішень третейського суду.

Як вбачається з матеріалів справи і це
встановлено судом, 14 січня 2013 р.
Шевченківським районним судом м. Києва
по справі за позовом ВАТ КБ «надра» до
ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення кредитної
заборгованості було видано виконавчий
лист, який набрав чинності 30 липня 2010 р.
та за яким: стягнуто солідарно з ОСОБА_1,
ОСОБА_3 на користь ВАТ КБ «Надра»
заборгованість в сумі 3 535 733, 52 грн.,
витрати по сплаті державного мита у
розмірі 1 700 грн. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в сумі 120,0 грн.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 5) ч. 3 ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження
державний виконавець в процесі
здійснення виконавчого провадження
має право накладати арешт на майно
боржника, опечатувати, вилучати,
передавати таке майно на зберігання
та реалізовувати його в
установленому законодавством порядку.

В процесі судового розгляду скарги
ОСОБА_1 на дії державного виконавця
суду стало відомо, що заочне рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 30 червня 2010 р. у справі за
позовом ВАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1,
ОСОБА_3 про стягнення кредитної
заборгованості, за яким було видано
виконавчий лист та відкрито виконавче
провадження №36639070, скасоване ухвалою
Шевченківського районного суду м.
Києва від 27 вересня 2013 р.

Відповідно до п.4) ч. 1 ст. 49 Закону
України «Про виконавче провадження»
виконавче провадження підлягає
закриттю у разі скасування рішення
суду або іншого органу (посадової
особи), на підставі якого виданий
виконавчий документ, або визнання
судом виконавчого документа таким,
що не підлягає виконанню.

Згідно ч. 3 цієї ж статті про
закінчення виконавчого провадження
державний

виконавець виносить постанову з
обов'язковим мотивуванням підстав її
винесення, яка затверджується
начальником відділу, якому він
безпосередньо підпорядкований. Копія
постанови у триденний строк
надсилається сторонам і може бути
оскаржена в десятиденний строк у
порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 50 Закону України «Про
виконавче провадження» у разі
закінчення виконавчого провадження
(крім направлення виконавчого
документа за належністю іншому
органу державної виконавчої служби,
офіційного оприлюднення повідомлення
про визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури,
закінчення виконавчого провадження
за рішенням суду, винесеним у порядку
забезпечення позову чи вжиття
запобіжних заходів, а також крім
випадків нестягнення виконавчого
збору або витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій), повернення
виконавчого документа до суду або
іншого органу (посадовій особі), який
його видав, арешт, накладений на майно
боржника, знімається, скасовуються
інші вжиті державним виконавцем заходи
примусового виконання рішення, а
також провадяться інші дії, необхідні
у зв'язку із завершенням виконавчого
провадження. Завершене виконавче
провадження не може бути розпочате
знову, крім випадків, передбачених цим
Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 зазначеного
Закону у разі якщо у виконавчому
провадженні державним виконавцем
накладено арешт на майно боржника, у
постанові про закінчення виконавчого
провадження або повернення
виконавчого документа до суду або
іншого органу (посадовій особі), який
його видав, державний виконавець
зазначає про зняття арешту,
накладеного на майно боржника.

Частиною 3 ст. 50 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
за заявою боржника державний
виконавець видає йому додаткові
копії постанови, зазначеної в
частині другій цієї статті, для їх
пред'явлення до органів, що здійснюють
реєстрацію майна або ведуть реєстр
заборони на його відчуження, для
зняття арешту, накладеного на майно.

Згідно ч. 2 ст. 387 ЦПК України у разі
встановлення обґрунтованості скарги
суд визнає оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушені
права чи свободи.

Згідно положень п. 7 постанови пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду судами скарг на рішення, дії
або бездіяльність органів і посадових
осіб державної виконавчої служби та
звернень учасників виконавчого
провадження» у разі визнання
неправомірними рішення, дій або
бездіяльності державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби суд зобов'язує їх
усунути допущені порушення або іншим
шляхом поновлює порушені права чи
свободи заявника.

З урахуванням викладеного та
враховуючи те, що оскаржувана
постанова державного виконавця
скасована у зв'язку із закриттям
виконавчого провадження, суд не вбачає
порушення прав скаржника, а тому не
знаходить правових підстав для
задоволення даної скарги.

Керуючись ст. 11, 17, 18, 29, 30, 49, 50 Закону
України «Про виконавче провадження»,
ст. 383-388 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного
виконавця Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві Махової
Діани Анатоліївни - залишити без
задоволення.

Ухвалу суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суд м. Києва
шляхом подання апеляційної скарги,
протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили
після закінчення зазначених вище
строків, або після перегляду ухвали в
апеляційному порядку, якщо її не
скасовано.

Суддя: