Провадження №2/751/2289/2013
Рішення

Іменем України

27 грудня 2013 року

м.
Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с
у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Мороз К.
В.

при
секретарі
Шестак К. В.

за участю позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
представника відповідача ОСОБА_3 –
ОСОБА_4, представника відповідача
ОСОБА_5 – ОСОБА_6, представника третьої
особи Об’єднання житлово-будівельних
кооперативів м. Чернігова – ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судового засідання
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, ОСОБА_5, треті особи, що не
заявляють самостійних вимог приватний
нотаріус Чернігівського міського
нотаріального округу ОСОБА_8,
Об’єднання житлово-будівельних
кооперативів м. Чернігова, про визнання
договору купівлі-продажу житлового
приміщення недійсним, визнання права
власності,

Встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовною заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про
визнання договору купівлі-продажу
житлового приміщення недійсним,
визнання права власності, в якій
просить визнати договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 05
вересня 2012 року, укладений між ОСОБА_5
та ОСОБА_3, посвідчений приватним
нотаріусом Чернігівського міського
нотаріального округу ОСОБА_8,
зареєстрованим в реєстрі за № 1176,
недійсним. Визнати квартиру АДРЕСА_1
спільною сумісною власністю подружжя
ОСОБА_1 та ОСОБА_5. Визнати за ОСОБА_1
право власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1. Визнати за ОСОБА_5 права
власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1.

Позивач мотивує вимоги тим,
що перебував у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_5, який було розірвано 21 січня 1995
року. За час перебування у
зареєстрованому шлюбі була набута
двокімнатна кооперативна квартира
АДРЕСА_1 на підставі обмінного ордеру №
225 від 15 вересня 1972 року. Вартість
кооперативної квартири сплачена в 1983
році. Право власності на спірну
квартиру було зареєстровано за
відповідачкою на підставі
реєстраційного посвідчення від 27
грудня 1991 року. В подальшому замість
вказаного реєстраційного посвідчення
ОСОБА_5 видано свідоцтво про право
власності на нерухоме майно виконкомом
Чернігівської міської ради 11 травня 2012
року на підставі рішення виконкому № 167
від 17 липня 2006 року та зареєстрованого
КП «ЧМБТІ» 16 травня 2012 року, запис № 16359,
в реєстровій книзі № 183, реєстраційний
номер : 36620874.

Рішенням Новозаводського районного
суду міста Чернігова від 20 квітня 2006
року був встановлений порядок
користування квартирою, було виділено
ОСОБА_9 кімнату площею 15,2 кв. м. та
балкон, вихід на який здійснюється з
кімнати, мені було виділено кімнату
площею 13,2 кв. м., разом із шафами площею
0,4 та 0,3 кв. м. Кухню, вбиральню, ванну
кімнату, коридор залишено в спільному
користування колишнього подружжя,
зобов'язано ОЖБК м. Чернігова укласти
відповідно встановленого порядку
користування квартири окремі договори
найму житла. Крім того, з мотивувальній
частині рішення суду було встановлено,
що вказана квартира є спільним майном
подружжя.

З 24 жовтня 1972 року позивач постійно
проживає в спірній квартирі, сплачує
належним чином витрати на оплату
комунальних послуг та утримання
прибудинкової території. В середі
листопада 2013 року позивач отримав
позовну заяву ОСОБА_3 про виселення з
квартири, як спосіб усунення перешкод в
користуванні власністю. З позову
дізнався про укладення 5 вересня 2012
року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 договору
купівлі-продажу квартири, тобто ОСОБА_5
розпорядилася належним майном
позивача без його згоди, без належного
права, всупереч його інтересам.
Розпорядження відповідачем належним
позивачу майном за відсутності його
згоди, з порушенням норм закону є
підставами для визнання договору
купівлі-продажу квартири недійсним, та
визнання за позивачем права власності
на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Позивач в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав.
Пояснив, що після переводу з м.
Корюковки особовий рахунок на займану
квартиру був оформлений на ОСОБА_5 і за
обмінним ордером вступили до
кооперативу в м. Чернігові. Особовий
рахунок на квартиру у м. Чернігові був
відкритий на ОСОБА_5, а позивач був
зареєстрованим. В 1983 році позивач
закінчив сплачувати за кооперативну
квартиру. В 1995 році шлюб був розірваний,
але всі продовжували користуватися
квартирою. Позивач продовжує проживати
в квартирі і до сьогоднішнього дня, а
ОСОБА_5 проживала до вересня 2012 року. Зі
слів сусіда позивач дізнався, що ОСОБА_5
виносила чемодані і повідомила сусіду,
що продала своє житло. В кімнату, яку
займає позивач покупці не заходили і її
не оглядали. Після виїзду ОСОБА_5
позивач поміняв замок на вхідних
дверях.

Представник позивача позовні вимоги
підтримала. Зазначила, що строк
позовної давності потрібно рахувати з
часу порушення права власності –
продажу квартири, про що позивач
дізнався після звернення ОСОБА_3 до
суду про виселення. Порушення права
складається з продажу квартири без
нотаріальної згоди позивача.

Відповідач ОСОБА_3 подав заперечення
проти позову відповідно до яких просив
відмовити в задоволені позову.
Оскільки 05 вересня 2012 року придбав
двокімнатну квартиру загальною площею
45 кв. м. за адресою: вул. 50 років ВЛКСМ,
12/16 в місті Чернігові, що
підтверджується нотаріально
посвідченим договором купівлі-продажу
квартири. Під час купівлі квартири було
встановлено, що спірна квартира
належить продавцю на праві приватної
власності, що підтверджувалося
свідоцтвом про право власності на
нерухоме майно від 11.05.2012 року. Довідкою
Об'єднання житлово-будівельних
кооперативів від 05.09.2012 року
підтверджено факт відсутності
обтяжень, а також будь-яких прав у
третіх осіб щодо квартири, права
користування даним житлом у третіх
осіб, в тому числі малолітніх та
неповнолітніх дітей, як за законом так
і за договором. Коли ОСОБА_3 вирішив
переїхати до даної квартири виявив, що
в ній проживає ОСОБА_1 і стало відомо, що
квартира була придбана під час шлюбу
між продавцем квартири - ОСОБА_10 та
позивачем по даній справі. Квартира
виплачена у 1983 році. 21 січня 1995 року
шлюб між подружжям було розірвано.
Після розірвання шлюбу спору про поділ
спільного майна подружжя не виникало.
Відповідач не звертався до суду з
вимогою виділити частку належного йому
на праві власності майна в натурі. В
добровільному порядку поділ майна
також не вирішувався. В добровільному
порядку було вирішено питання про
поділ гаражу, автомобіля та дачі (зі
слів ОСОБА_1Г.). Після продажу ОСОБА_10
квартири 05.09.2012 року власником квартири
став ОСОБА_11, що підтверджується
витягом про державну реєстрацію прав
від 1.10.2012 року.

Представник відповідача
ОСОБА_3 просила відмовити в задоволені
позовних вимог. При купівлі квартири
ОСОБА_3 надавалося право оглянути
квартиру, в ній позивача не було і були
відсутні відомості про реєстрацію
інших осіб за даною адресою. На момент
укладання оспорюваного договору
ОСОБА_3 не знав, що квартира придбана в
період шлюбу, це стало відомо після
звернення до ОЖБК м. Чернігова. Просила
застосувати наслідки спливу строку
позовної давності.

Представник відповідача
ОСОБА_5 просив відмовити в задоволені
позовних вимог, оскільки позовна заява
не містить підстави скасування
правочину і посилання на норми
матеріального права, які не діяли на
час виникнення спірних правовідносин.
На момент розірвання шлюбу - 1995 року не
було зареєстровано право власності на
квартиру, були лише внесені кошти за
пай. Позивач у трирічний термін не
звертався з вимогою про включення його
до членів кооперативу. В 2004 році
подружжя в судовому порядку здійснили
поділ спільного майна, куди квартира не
входила. ОСОБА_5 продала всю квартиру,
прав позивача не порушила. Просив
застосувати наслідки спливу строку
позовної давності.

Представник третьої особи
ОЖБК м. Чернігова просив позов
задовольнити.

Третя особа, що не заявляють
самостійних вимог приватний нотаріус
Чернігівського міського нотаріального
округу ОСОБА_8 в судове засідання не
з'явився, подав письмові пояснення ( а.
с. 32), просив відмовити в задоволені
позову.

Вислухавши осіб, які
з’явились в судове засідання,
дослідивши матеріали справи, судом
встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5
перебували у зареєстрованому шлюбі з 25
липня 1965року і до 21 січня 1995 року, що
підтверджується копією рішення
Новозаводського районного суду міста
Чернігова по справі № 2-765/94 та
свідоцтвом про розірвання шлюбу ( а. с. 6,
справа № 2-872/06 а. с. 26).

В 1983 році повністю виплачена
кооперативна квартира АДРЕСА_2, що
підтверджується довідкою ОЖБК № 455 від
18 листопада 2013 року ( а. с. 11) і не
оспорюється сторонами.

Відповідно до копії реєстраційного
посвідчення, право власності
зареєстровано за ОСОБА_9 27 грудня 1991
року ( справа № 2-872/06 а. с. 7). Рішенням
виконавчого комітету Новозаводської
районної у місті Чернігові ради № 74 від
23 травня 2005 року дозволено ОСОБА_9
експлуатацію переобладнаної квартири
зі зменшенням житлової площі на 2,2 кв.
м., за рахунок обладнання коридору
АДРЕСА_3 ( справа № 2-872/06 а. с. 9). Згідно
копії свідоцтва про право власності на
нерухоме майно ( а.с . 33) станом на 11.05.2012
року право власності на квартиру
АДРЕСА_4 було зареєстровано за ОСОБА_9.

Рішенням апеляційного суду
Чернігівської області від 16 листопада
2005 року позовні вимоги ОСОБА_9
задоволені, стягнуто з ОСОБА_12 на
користь ОСОБА_9 2373 грн. 77 коп.
компенсації за 1/2 частину вартості
гаража № 11 в авто гаражному
кооперативі № 9 у м. Чернігові. Визнано
за ОСОБА_9 право власності на 1/2 частину
вкладу з належними відсотками на
компенсаційному рахунку № НОМЕР_1 у
філії № 57/1 Ощадбанку України на ім’я
ОСОБА_12. Зі змісту позовної заяви
ОСОБА_9 ( справа № 2-274/05 а. с. 4)
вбачається, що вона не оспорює
перебування квартири у спільній
сумісній власності.

Рішенням Новозаводського районного
суду міста Чернігова від 20 квітня 2006
року по справі № -872/06 позов ОСОБА_9 –
задоволений. Встановлений порядок
користування квартирою № 12 будинку № 16
по вул. 50 років ВЛКСМ в м. Чернігові,
виділено у користування: ОСОБА_9
кімнату площею 15,2 кв. м. та балкон, вихід
на який здійснюється з кімнати; ОСОБА_12
кімнату площею 13,2 кв. м., разом зі шафами
площею 0,4 та 0,3 кв. м. відповідно кожна.
Кухня, вбиральня, ванна кімната,
коридор, залишені у спільному
користуванні. Зобов'язано Об'єднання
житлово-будівельних кооперативів м.
Чернігова укласти відповідно
встановленого порядку користування
квартири окремі договори найму житла (
справа № 2-872/06 а. с. 38-39). Підставою
задоволення позовних вимог стало
відсутність спору між сторонами щодо
встановленого порядку користування
квартирою.

ОСОБА_1 з 24 жовтня 1972 року
зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується копією паспорту ( а. с.
14-15). З копії довідки № 1672 ОЖБК ( а. с. 12)
вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований
один в кв. 12.2 буд. 16 по вул. 50 років ВЛКСМ
м. Чернігова.

05 вересня 2012 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_3
був укладений договір купівлі –
продажу квартири, посвідчений
приватним нотаріусом Чернігівського
міського нотаріального округу ОСОБА_8,
зареєстрованим в реєстрі за № 1176.
Предметом договору була квартира
АДРЕСА_5 50 років ВЛКСМ в м. Чернігові і
яка складалася з двох жилих кімнат,
житлова площа – 28.4 кв. м., загальна – 45
кв.м.. Продаж вчинено за 197434 грн., які
повністю сплачені під час оформлення
договору ( а. с. 8), право власності
зареєстровано за ОСОБА_3 08 жовтня 2012
року ( а. с. 9).

У силу статті 16 Закону України «Про
власність» та частини першої статті 22
Кодексу про шлюб та сім’ю України, які
були чинними на час виникнення
правовідносин, майно, нажите подружжям
за час шлюбу, є його спільною сумісною
власністю. Кожен з подружжя має рівні
права володіння, користування і
розпорядження цим майном.

Згідно зі статтею 28 КпШС України в разі
поділу майна, що є об’єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
їх частки є рівними.

Аналогічне положення закону
закріплено й у статті 70 СК України.

З наданих суду доказів встановлено, що
квартира АДРЕСА_6 на час розірвання
шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 була
спільною сумісною власністю подружжя.
ОСОБА_1 та ОСОБА_5 після розірвання
шлюбу продовжували спільно
користуватися майном і після
переобладнання кімнат в ізольовані,
судовим рішенням встановлений порядок
користування спірною квартирою. Тому
позовні вимоги ОСОБА_1 в частині
визнання квартири АДРЕСА_7 сумісною
власністю підлягають задоволенню.

Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України передбачені
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину.

Зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Враховуючи визначені в
позовній заяві підстави пред’явленого
позову: розпорядження відповідачем
належним позивачу майном за
відсутності його згоди, з порушенням
норм закону, розглядаючи позов на
підставі доказів наданих в судовому
засіданні, суд приходить до висновку
про часткове задоволення позовних
вимог.

Оскільки ОСОБА_9 при
укладанні 05 вересня 2012 року Договору
купівлі-продажу спірної квартири з
ОСОБА_3 розпорядилася майном, частина
якого відповідно до положень ст. 22 КпШС,
ст. 60 СК України належала ОСОБА_1, що є
порушенням ч.1 ст. 67, ч.2 ст. 68 СК України,
ч.2 ст. 369 ЦК України, тому суд відповідно
до ч.1 ст. 203 ЦК України визнає
оспорюваний правочин недійсним в
частині 1/2 частини квартири АДРЕСА_8.

Суд визначив розмір часток у спільній
сумісній власності подружжя згідно ст.
28 КпШС, ст. 70 СК України.

Враховуючи положення ст. ст. 22, 25 КпШС,
ст. ст. 60, 69, 70 СК України суд визнає за
ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину
квартири АДРЕСА_8.

Оскільки ОСОБА_5 розпорядилася своєю
власністю згідно оспорюваного
правочину, тому суд не знаходить
підстав для задоволення позовних вимог
в частині визнання за ОСОБА_5 право
власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_8.

Судом не застосовуються наслідки
спливу строку позовної давності
відповідно до положень ч.3 ст. 29 КпШС, ч.2
ст. 72 СК України, оскільки про порушення
свого права ОСОБА_1 дізнався в
листопаді 2013 року, коли ОСОБА_3
звернувся до суду з позовом про
виселення ОСОБА_1 в зв’язку з
придбанням всієї квартири АДРЕСА_8.

Обізнаність ОСОБА_1 в 2006 році про
реєстрацію права власності на
оспорювану квартиру за ОСОБА_5 не
свідчить про порушення його права
співвласності і не може рахуватися, як
початок строку позовної давності,
оскільки права співвласника були
порушені ОСОБА_5 05 вересня 2012 року при
відчуженні квартири. Доказів про
оспорювання права співвласності
ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_8 до 05 вересня
2012 року відповідно до положень ст. 60 ЦПК
України, суду не надано.

Згідно ч.1 ст. 216 ЦК України судом
застосовуються наслідки недійсності
правочину у вигляді стягнення з ОСОБА_5
на користь ОСОБА_3 вартості 1/2 частини
квартири АДРЕСА_8 в сумі 98717 грн. 00 коп.
отриманих згідно Договору купівлі –
продажу квартири від 05 вересня 2012 року
посвідченого приватним нотаріусом
Чернігівського міського нотаріального
округу ОСОБА_8, зареєстрованим в
реєстрі за № 1176.

Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача
ОСОБА_5, яка порушила права позивача на
користь держави підлягає стягненню
судовий збір в сумі 987 грн. 17 коп..

Керуючись ст. 16 Закону України «Про
власність», ст. ст. 22, 25, 28, ч.3 ст. 29
Кодексу про шлюб та сім’ю України, ст.
ст. 60, 61, 63, ч.1 ст. 67, ч.2 ст. 68, ст. ст. 69, 70, ч.3
ст. 72 Сімейного кодексу України, ч.1 ст.
203, ч.1 ст. 215, ч.1 ст. 216, ч.2 ст. 369 Цивільного
кодексу України, ст. ст. 3, 8, 10,11, 60, 61, 88, 209,
212-215, 218 Цивільно процесуального
кодексу України, суд, -

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, треті
особи, що не заявляють самостійних
вимог приватний нотаріус
Чернігівського міського нотаріального
округу ОСОБА_8, Об’єднання
житлово-будівельних кооперативів м.
Чернігова, про визнання договору
купівлі-продажу житлового приміщення
недійсним, визнання права власності –
задовольнити частково.

Визнати квартиру АДРЕСА_8 спільною
сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та
ОСОБА_5.

Визнати Договору купівлі – продажу
квартири від 05 вересня 2012 року
укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3,
посвідчений приватним нотаріусом
Чернігівського міського нотаріального
округу ОСОБА_8, зареєстрованим в
реєстрі за № 1176 недійсним в частині
купівлі-продажу 1/2 частини квартири
АДРЕСА_8.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частину квартири АДРЕСА_8.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3
вартість 1/2 частини квартири АДРЕСА_8 в
сумі 98717 грн. 00 коп. отриманих згідно
Договору купівлі – продажу квартири
від 05 вересня 2012 року посвідченого
приватним нотаріусом Чернігівського
міського нотаріального округу ОСОБА_8,
зареєстрованого в реєстрі за № 1176.

В задоволені решти вимог
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь
УК у м. Чернігові Державний бюджет, , МФО 853592, ГУДКСУ в
Чернігівській області, розрахунковий
рахунок 0004, код бюджетної
класифікації 22030001, призначення платежу
02894496 судовий збір в сумі 987 грн. 17 коп..

Рішення може бути оскаржено
в апеляційному порядку до апеляційного
суду Чернігівської області через
Новозаводський районний суд міста
Чернігова.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
К. В. Мороз