Справа
№ 577/6379/13-ц
Провадження № 2/577/1742/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2013 року

м.
Конотоп

Конотопський міськрайонний суд
Сумської області

у складі судді Лебедько М.М.,

при секретарі Довгополій Н.О.,

з уч. преставників ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Конотопі справу за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення 12753 грн. 12 коп.,

ВСТАНОВИВ:

28 листопада 2013 року ОСОБА_3 звернулася
до суду зі вказаною вище позовною
заявою.

Обгрунтовуючи вимоги тим, що 15.10.2011р. її
донька, ОСОБА_5 і син відповідачки
одружувалися.24.09.2011р. між нею і матір"ю
нареченого в усній формі був укладений
договір позики, згідно якого для
організації і проведення весілля
передала відповідачці кредитну картку
публічного акціонерного товариства
"ОСОБА_6 Стандарт" по якій і отримала
від неї позику в сумі 8000 грн., а 14-15
жовтня 2011 року - 4753 грн. 12 коп., а загалом
12753 грн. 12 коп.

Оскільки ОСОБА_4 до банківської
установи сплачувала лише відсотки за
користування кредитом в розмірі 400 грн.,
але в порушення усних договірних
зобов'язань від повернення грошових
коштів ухиляється то на підставі ст.
ст. 526, 539, 625, 1048-1050 ЦК України і просить
стягнути з неї заборгованість за
договором позики в розмірі 12753 грн. 12
коп. та судові витрати.

У судовому засіданні ОСОБА_3Й та її
представник ОСОБА_1 позовні вимоги
підтримали.

Відповідачка ОСОБА_4 проти
задоволення позову заперечує,
стверджуючи, що договір позики не
укладався. 24.09.2011р. була домовленість,
що позивачка доньці ОСОБА_5 та її
майбутньому чоловіку - ОСОБА_7 надає
гроші в сумі 8000 грн. для організації і
проведення весілля. Кошти повинен був
повертати її син, ОСОБА_7, вона та її
чоловік ОСОБА_8 У зв"язку з досягнутою
домовленістю ОСОБА_3 передала
нареченому кредитну картку і він разом
з майбутньою дружиною ОСОБА_5 отримали
8000 грн. на весілля. Особисто для себе
ніяких грошей не брала і кредитною
карткою не користувалася.

15 жовтня 2011 року відбулося весілля. В
листопаді 2011року ОСОБА_7 і його батько,
а її чоловік, ОСОБА_8 отримали заробітну
плату на території Російської
Федерації і перерахували переказом
частину боргу для сплати ОСОБА_9
Грошовий переказ отримала ОСОБА_5, яка і
повинна була їх віддати матері. В
подальшому вони неодноразово
здійснювали грошові перекази на
загальну суму 15000 грн. які отримувала
ОСОБА_5 і віддала борг своїй матері.
Відтак кредитний борг позивачки перед
ПАТ "ОСОБА_6 Стандарт" погашений

Суд, заслухавши пояснення сторін,
допитавши свідків, дослідивши
матеріали справи та матеріали
перевірки Конотопського МВ УМВС
України в Сумській області по факту
звернення ОСОБА_3 вважає, що в
задоволенні позовних вимог необхідно
відмовити за таких підстав.

Відповідно до п.3 ч.1ст.208 ЦК України у
письмовій формі належить вчиняти
правочини фізичних осіб між собою на
суму, що перевищує у двадцять і більше
разів розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, крім
правочинів, передбачених частиною
першою статті 206 цього Кодексу.

За змістом ч.1 ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Згідно з ч.2 ст.1046 ЦК України договір
позики є укладеним з моменту передання
грошей або інших речей, визначених
родовими ознаками.

Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає
пред'явлення на підтвердження
укладення договору позики та його умов
розписки позичальника або іншого
документа, який посвідчує передання
йому позикодавцем визначеної суми
грошей або кількості речей.

У позовній заяві і в судових засіданнях
позивачка, її представник та свідок
ОСОБА_5 посилалися на те, що 24.09.2011р. і на
протязі жовтня 2011 року між нею та
ОСОБА_4 в усній формі укладалися
договори позики, за якими відповідачка
отримувала і зобов'язувалася повернути
їй борги, відповідно в сумі 8000грн. та
4753грн. 12коп., а всього 12 753 грн. 12 коп. та
сплачувати відсотки за користування
кредитною карткою.

У судовому засіданні достеменно
встановлено, що договір позики між
сторонами в письмовій формі не
укладався.

Заперечуючи проти позовних вимог, як
відповідачка, так і її представник у
судових засіданнях наполягали, що
кошти від позивачки отримували
наречений і наречена, і між ними
виникли цивільно-правові відносини
щодо організації і проведення
весілля. Взяті на собе зобов"язання її
син виконує, оскільки отримані кошти
повертає.

На думку суду, пояснення відповідачки
узгоджуються з доказами, що містяться у
матеріалах справи.

Як вбачається з наявних матеріалів
справи, зокрема рахунку-виписки,
грошового переказу 22.02.2013р. на ім"я
ОСОБА_5 перераховано 25000 руб., а
24.09.2012р.-17340 руб. (а.с.18,20)

Суд звертає увагу, що як в заяві про
приягнення ОСОБА_4 до кримінальної
відповідальності, так і в письмових
поясненнях позивачки, відповідачки
відсутні будь-які відомості про те, що
між сторонами був укладений договір
позики, а є лише відмості про
організацію і проведення весілля.
(матеріали перевірки)

Самі по собі письмові пояснення 08.12.2012р.
відповідачки працівникам міліції, "...що
позичила в сватів 8000 грн. з банківської
картки. До травня 2012р. щомісячно
погашала борг по 400 грн. на місяць, крім
того мій син ... вислав кілька разів
гроші своїй дружині, щоб та погасила
ними мій борг" не є юридичною підставою
для задоволення позовних вимог,
оскільки зі вказаних письмових
пояснень вбачаєтся, що між сторонами в
усній формі була укладена угода, щодо
організації весілля.

Не заслуговують на увагу посилання
позивачки , та свідка ОСОБА_10 про те, що
07.12.2012р. о 19 год.10хв. в телефоній розмові
ОСОБА_4 визнавала борг, оскільки
відповідно до ст. 186 ЦПК України зміст
особистих паперів, листів, записів
телефонних розмов, телеграм та інших
видів кореспонденції фізичних осіб
може бути оголошений і досліджений у
відкритому судовому засіданні тільки
за згодою осіб, визначених Цивільним
кодексом України.

Відповідачка такої згоди не надає.

Тим паче, що згоди на те, що її розмова
буде фіксуватися за допомогою
звукозаписувального технічного запису
не надавала.

Статтею 1051 ЦК України передбачається,
що позичальник має право оспорити
договір позики на тій підставі, що
грошові кошти або речі насправді не
були одержані ним у позикодавця або
були одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором. Якщо договір
позики має бути укладено у письмовій
формі, рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків для
підтвердження того, що гроші або речі
насправді не були одержані
позичальником у позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором. Це положення не
застосовується до випадків, коли
договір був укладений під впливом
обману, насильства, зловмисної
домовленості представника
позичальника з позикодавцем або під
впливом тяжкої обставини.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених законом.

Позивачка не предоставила, а суд не
здобув доказів, що 24.09.2011р. та в жовтні
2011року між сторонами були укладені
договори позики.

Згідно з ч. 1 ст. 638, ч. 1 ст. 640 ЦК України
договір є укладеним з моменту
досягнення в належній формі згоди з
усіх істотних умов договору.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про те, що між сторонами
договір позики в порядку ст. ст. 1046, 1047
ЦК України не укладався, а отже
відсутні правові підстави для
стягнення з відповідачки на користь
позивачки 12 753 грн. 12 коп., як боргу за
договором позики.

Керуючись ст. ст., 206, 208, 638, 640,1046,1047,1051 ЦК
України, ст. ст. 10, 60,88, 212-215 ЦПК
України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про стягнення 12 753 грн. 12 коп.
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Сумської області
шляхом подачі апеляційної скарги до
Конотопського міськрайонного суду
протягом 10 днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні, протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя

Лебедько М. М.