Провадження №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2013 року

Червоногвардійський районний суд
міста Макіївки Донецької області у
складі:

головуючого судді

Кононихіної Н.Ю.,

при секретарі

Кулініч Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в місті
Макіївці цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Відділення виконавчої
дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у
Червоногвардійському районі м.
Макіївки про відшкодування моральної
шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

04 липня 2013 року позивач звернувся до
суду з вказаним позовом, на
обґрунтування позовних вимог
зазначивши, що вона перебувала у
трудових відносинах з ДВАТ МПТУ
«Макіївпогрузтранс». Згідно наказу №
146 від 05.09.1974 року позивачка була
прийнята на роботу учнем стрілочником,
неодноразово переводилась та була
звільнена за власним бажанням,
відповідно до ст. 38 КЗоТ України, згідно
наказу № 8к від 14.01.02 року.

При виконанні своїх трудових
зобов’язань 25.03.2001 року позивачка
отримала виробничу травму, а саме
закритий суставний перелом
латерального мищелку лівої берцової
кістки зі зміщенням (акт №4 про
нещасний випадок на виробництві від
28.03.2001 року). За первинним висновком
МСЕК позивачці було встановлено 25%
втрати професійної працездатності
безстроково.

Отримавши виробничу травму позивачка
вважає, що їй було завдано моральну
шкоду, яка виражається не тільки у
переживанні фізичного болю,
стражданнях але й емоціональних
переживаннях. Після травми позивачка
вважає себе неповноцінною людиною, не
може займатись своїм улюбленим
заняттям, відчуває біль в положенні
сидячи. У зв’язку з отриманою травмою
позивачка відчуває почуття неловкості,
стиду, смутку, безпомічності. З
отриманою травмою працездатність
позивачки знизилась. Моральна шкода
спричинена в наслідок травми на
виробництві, та позивачка оцінює її у в
10000 грн.

Представник позивача, що діяв на
підставі довіреності у судовому
засідання підтримав позовні вимоги,
посилаючись на обставини, викладені у
позовній заяві.

Представник відповідача у судовому
засіданні заперечувала проти
задоволення, просила суд у його
задоволенні відмовити.

Заслухавши пояснення представника
позивача, представника відповідача,
вивчивши матеріали справи і
дослідивши надані докази, суд в межах
заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК
України) установив наступне.

Згідно наказу № 146 від 05.09.1974 року
позивачка була прийнята на роботу
учнем стрілочником, неодноразово
переводилась та була звільнена за
власним бажанням, відповідно до ст. 38
КЗоТ України, згідно наказу № 8к від
14.01.02 року.

При виконанні своїх трудових
зобов’язань 25.03.2001 року позивачка
отримала виробничу травму, а саме
закритий суставний перелом
латерального мищелку лівої берцової
кістки зі зміщенням (акт №4 про
нещасний випадок на виробництві від
28.03.2001 року). За первинним висновком
МСЕК позивачці було встановлено 25%
втрати професійної працездатності
безстроково.

Отримавши виробничу травму позивачка
вважає, що їй було завдано моральну
шкоду, яка виражається не тільки у
переживанні фізичного болю,
стражданнях але й емоціональних
переживаннях. Після травми позивачка
вважає себе неповноцінною людиною, не
може займатись своїм улюбленим
заняттям, відчуває біль в положенні
сидячи. У зв’язку з отриманою травмою
позивачка відчуває почуття неловкості,
стиду, смутку, безпомічності. З
отриманою травмою працездатність
позивачки знизилась.

Відповідно до ст. 1, 3, 21, 43 ч.4, 46 ч 1,2
Конституції України, Україна як
соціальна держава, зміст і
спрямованість якої визначають права і
свободи людини та їх гарантії,
проголосила право громадян на належні,
безпечні і здорові умови праці,
соціального захисту, що включає право
на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності тощо.

Спір між позивачем та відповідачами є
трудовим, оскільки, згідно вимог ст. 153
КЗпП України, на всіх підприємствах, в
установах, організаціях створюються
безпечні і нешкідливі умови праці.
Забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган. Умови
праці на робочому місці, безпека
технологічних процесів, машин,
механізмів, устаткування та інших
засобів виробництва, стан засобів
колективного та індивідуального
захисту, що використовуються
працівником повинні відповідати
вимогам нормативних актів про охорону
праці.

Проте, статтею 34 Закону України "Про
загальнообов’язкове державне
страхування від нещасного випадку на
виробництві", в редакції, яка діяла
станом на 25.04.2005 року, тобто на момент
встановлення позивачу втрати
працездатності, обов’язок
відшкодовувати моральну шкоду, завдану
пошкодженням здоров’я, була покладена
на Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України

Відшкодування моральної шкоди
застрахованим особам є одним із
способів захисту особистих немайнових
прав працівника і належить
відшкодуванню незалежно від
відшкодування майнової шкоди.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення
Конституційного Суду України від 27.01.2004
p., моральна шкода потерпілого від
нещасного випадку на виробництві чи
професійного захворювання полягає,
відповідно до ст. ст. 23, 1167 ЦК України,
зокрема, у фізичному болю, фізичних та
душевних стражданнях, які він зазнає у
зв’язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров’я.

Як наслідок, моральна шкода, заподіяна
умовами виробництва, спричинює
порушення таких особистих немайнових
прав, як право на життя, право на
охорону здоров’я тощо.

Ушкодження здоров’я, заподіяні
потерпілому під час виконання трудових
обов’язків, незалежно від ступеня
втрати професійної працездатності
спричинюють йому моральні та фізичні
страждання.

Встановлення Законом обов’язку
відшкодувати потерпілому моральну
шкоду є засобом реалізації потерпілим
гарантованого державою усім
застрахованим громадянам забезпечення
прав у страхуванні від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання.

При таких обставинах суд приходить до
висновку, що вимоги позивача про
стягнення на його користь моральної
шкоди підлягають задоволенню, оскільки
позивач отримав професійне
захворювання при виконанні своїх
трудових обов’язків.

Визначення моральної шкоди міститься
у положеннях статті 23 ЦК України, у якій
зазначено, що моральна шкода полягає,
зокрема: 1) у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв’язку з каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров’я; 2) у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв’язку з
противоправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім’ї чи близьких
родичів. Моральна шкода
відшкодовується грішми, іншим майном,
або в інший спосіб.

Зібраними по справі доказами
встановлено, що в результаті
отриманого професійного захворювання
позивач переносить як фізичні так і
моральні страждання. Його моральні
страждання пов’язані з тим, що він не
може у зв’язку з трудовим каліцтвом та
професійним захворінням виконувати
важку фізичну роботу. Вказані
обставини спростовують доводи
представника відповідача про
відсутність у позивача доказів
моральних страждань.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму
Верховного суду України „Про судову
практику у справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995
року (зі змінами від 25.05.2001 року № 4)
розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач та з урахуванням
інших обставин.

Визнаючи розмір компенсації, що
підлягає стягненню на користь позивача
у відшкодування моральної шкоди, суд
приймає до уваги конкретні обставини
його захворювання, ступінь тяжкості
отриманого позивачем каліцтва,
характер та ступінь, пов’язаних з цим
моральних і фізичних страждань,
порушення нормального укладу його
життя та необхідність докладання
додаткових зусиль для організації
свого життя, ураховує ступінь вини
підприємства, та, виходячи із засад
розумності та справедливості,
встановлює суми відшкодування у
розмірі 7500 гривень.

З огляду на наведене суд приходить до
висновку, що позовні вимоги
обґрунтовані та підлягають частковому
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 1,3,21,43 ч.4, 46 ч.1,2
Конституції України, Законом України
„Про охорону праці", ст.ст. 153,173,233,237-1
КЗпП України, ст.ст. 10,60, 79,81,88,212-215 ЦПК
України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Відділення виконавчої
дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у
Червоногвардійському районі м.
Макіївки про відшкодування моральної
шкоди задовольнити частково.

Стягнути з відділення виконавчої
дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у
Червоногвардійському районі м.
Макіївки на користь ОСОБА_1 у рахунок
відшкодування моральної шкоди, у
зв’язку з ушкодженням здоров’я у
розмірі 7500 ( сім тисяч п’ятсот) гривень.

В решті позовних вимог
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області шліхом подачі
апеляційної скарги через
Червоногвардійський районний суд м.
Макіївки протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії рішення.

Суддя