Справа № 1414/6889/2012
Провадження № 2/488/462/2013 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

16 грудня 2013
року

м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва в
складі:

головуючого по праві - судді
Безпрозванного В.В.,

при секретарі судового засідання
–Харитоновій І.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4,

представника відповідача – адвоката
ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві, в залі суду
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог, - п’ятої
Миколаївської державної нотаріальної
контори, про усунення від права на
спадкування за законом та визнання
відмови спадкоємця від прийняття
спадщини недійсною,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2012 року ОСОБА_1 звернувся із
позовом, в якому просить усунути своїх
племінників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від права
на спадкування за законом на спадщину,
що відкрилася після смерті ОСОБА_6, яка
настала 10 травня 2009 року, та смерті
ОСОБА_7, яка настала 13 травня 2009 року.
Крім того, позивач просить визнати
недійсною відмову спадкоємця ОСОБА_4
від своєї частки спадщини на користь
сестри відповідача ОСОБА_3

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані
тим, що після смерті його батьків
відкрилася спадщина у виді цілого
житлового будинку по провулку 3
Прибузькому, 47 в м. Миколаєві.
Спадкоємцями першої черги за законом,
крім нього, є його племінники –
відповідачі по справі, які набули право
на спадщину за правом представлення у
відповідності до ч.1 ст. 1266 ЦК України як
діти брата – ОСОБА_8, померлого 14 лютого
2002 року. Спадкоємці у встановлені
законом строки звернулися до
нотаріальної контори із заявами про
прийняття спадщини, а надалі
відповідач ОСОБА_4 відмовився від своєї
частки у спадщині на користь сестри –
ОСОБА_3

Позивач вважає, що відповідачі не
виконували своїх родинних обов’язків,
не піклувалися про дідуся та бабусю, не
надавали їм будь-якої допомоги, не
допомагали їх доглядати, незважаючи на
їх фактично безпорадний стан. Більш
того, ОСОБА_4 в червні 2007 року в процесі
конфлікту наніс дідусю тілесні
ушкодження. За останні три роки до
смерті спадкодавців їх утримувала та
доглядала сім’я позивача, оскільки
матір була інвалідом 1-ї групи, а батько
через хворобу та похилий вік не міг її
та себе доглядати.

Посилаючись на те, що за ч. 2 ст. 1274 ЦК
України спадкоємець може відмовитися
від своєї частки у спадщині на користь
спадкоємця будь-якої черги, але така
відмова від спадщини буде недійсною,
якщо спадкоємець підлягає усуненню від
спадщини за законом, а також приймаючи
до уваги, що відповідачі ухилялися від
надання допомоги спадкодавцям, які
через похилий вік та тяжку хворобу були
у безпорадному стані, ОСОБА_1 просить у
відповідності до ч. 5 ст. 1224 ЦК України
усунути племінників від спадкування за
законом та визнати недійсною відмову
ОСОБА_4 від своєї частки у спадщині на
користь ОСОБА_3

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його
представник ОСОБА_2 позовні вимоги
підтримали та просили задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їх
представники адвокат ОСОБА_5
заперечували проти позову, у свої
письмових запереченнях та у судовому
засіданні відповідачі, допитані за
правилами статті 184 ЦПК України, як
свідки, пояснювали, що за задовільним
станом здоров’я дідусь міг доглядати
та практично до дня своєї смерті
виконував всі обов’язки по догляду за
бабусею, яка перенесла два інсульти.
Після весілля у 2006 році ОСОБА_4 із
дружиною стали постійно проживати у
спадковому будинку та доглядати за
бабусею та дідусем. Сам дідусь
практично до смерті їздив на
велосипеді, вів домашнє господарство.
Відповідач ОСОБА_3 провідувала
спадкодавців, допомагала їм вести
домашнє господарство, купувала
продукти та ліки, доглядала за
зовнішністю бабусі. У веденні
домашнього господарства, проведені
ремонтних робіт допомагала і їх матір.
Виїзд ОСОБА_4 з дружиною із спадкового
будинку був пов’язаний не з
конфліктними відносинами, а із не
задовільним станом здоров’я його тещі.
Після цього підтримувалися нормальні
відносини; дружина відповідача теж
приходила до спадкодавців, підстригала
дідуся та проводила бабусі медичні
процедури. Відповідачі не оспорюють те,
що ОСОБА_1 та його дружина також
наглядали за спадкодавцями, незважаючи
на конфліктні відносини між дідусем та
позивачем. Вважають позовні вимоги
необґрунтованими.

Представник 3-ї особи, яка не заявляє
самостійних вимог, - П’ятої
Миколаївської державної нотаріальної
контори, в судове засідання не
з’явився та у своїй заяві від 15.04.2013
року просив розглянути справу за його
відсутності.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін та покази
свідків, суд знаходить позов
необґрунтованим та таким, що не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

У відповідності до частини 5 статті 1224
ЦК України особа може бути усунена від
права на спадкування за законом, якщо
буде встановлено, що вона ухиляється
від надання допомоги спадкодавцеві,
який через похилий вік, тяжку хворобу
або каліцтво був у безпорадному стані.

За частинами 2 та 5 статті 1274 ЦК України
спадкоємець має право відмовитися від
прийняття спадщини на користь
будь-якого із спадкоємців за законом
незалежно від черги. Відмова від
прийняття спадщини може бути визнана
судом недійсною з підстав,
встановлених ст.ст. 225,229-231 і 233 ЦК
України, які регламентують правові
наслідки вчинення правочину несвідомо
або під впливом інших обставин, за яких
особи вчинила правочин.

Посилаючись на зазначені
правові норми. позивач ОСОБА_1 вважає
відповідачів такими, що ухилялися від
надання допомоги спадкодавцям, які
знаходились у безпорадному стані.

За ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов’язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
ЦПК України.

На переконання суду,
зазначені позивачем обставини
спростовані дослідженими доказами.

В процесі розгляду справи
встановлено, що сторони по справі мають
близькі родинні стосунки та є
спадкоємцями першої черги після
відкриття спадщини у зв’язку із смертю
спадкодавців - ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які
померли відповідно 10 та 13 травня 2009
року (а.с. 12,13).

У відповідності до ст. 1266 ЦК
України відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є
спадкоємцями за правом представлення
(справа № 1414/6806/2012 а.с.29,30; 60,61).

За пунктом 6-м Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 2008
року № 7 «Про судову практику у справах
про спадкування» безпорадним слід
розуміти стан особи, зумовлений
похилим віком, тяжкою хворобою або
каліцтвом, коли вона не може самостійно
забезпечити умови свого життя,
потребує стороннього догляду, допомоги
та піклування.

Та обставина, що спадкодавець ОСОБА_7
знаходилася у безпорадному стані,
потребувала стороннього догляду,
сторонами не оспорювалася та
підтверджена як письмовими доказами,
так і показами допитаних свідків.

Свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, які допитані судом за
клопотанням позивача, та свідки
ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21,
ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25,
ОСОБА_26 та ОСОБА_27, які свідчили на
стороні відповідачів, підтвердили, що
спадкодавець ОСОБА_8, який помер на три
дні раніше за дружину, доглядав за нею,
за станом здоров’я міг вести та вів
домашнє господарство, мав активний
спосіб життя та не потребував за
матеріальним станом сторонньої
допомоги.

Твердження позивача про ухилення
племінників від надання допомоги
спадкодавцям, спростовуються показами
свідків ОСОБА_28, ОСОБА_19, ОСОБА_20,
ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24,
ОСОБА_25, ОСОБА_26 про те, що відповідачі,
як онуки, підтримали зі спадкодавцями
тісні родинні зв’язки, піклувалися за
ними та за життя спадкодавців були
однією родиною.

Свідчення ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_29, ОСОБА_14, ОСОБА_15,
ОСОБА_16 та ОСОБА_17 про те, що позивач
ОСОБА_1 та його дружина доглядали за
спадкодавцями останніх до їх смерті
три роки, відповідачами не оспорюються
та підтверджують добросовісне
ставлення ОСОБА_1 до виконання
обов’язків, передбачених ч.1 ст. 202
Сімейного Кодексу України.

Посилання ОСОБА_1 на те, що відповідач
ОСОБА_4 конфліктував із дідусем та в
червні 2007 року спричинив йому тілесні
ушкодження спростовуються постановою
дільничного інспектора Корабельного
райвідділу міліції від 08 червня 2007 року
про відмову в порушенні кримінальної
справи (а.с. 04) та постановою
Корабельного районного суду м.
Миколаєва від 16 липня 2007 року, якою
спадкодавець ОСОБА_6 визнаний винним за
ст. 173-2 КУпАП України (а.с. 42).

Наявність інших конфліктів між
спадкодавцями та відповідачами судом
не встановлено.

Аналізуючи представлені докази, суд
приходить до висновку щодо відсутності
передбачених ч.5 ст. 1224 ЦК України
підстав для усунення відповідачів від
права на спадкування за законом,
передбаченого ст. 1261 та 1266 ЦК України.

Що стосується вимог позивача про
визнання недійсної відмови ОСОБА_4 від
прийняття спадщини за законом на
користь сестри, то така відмова є
одностороннім правочином та
передбачених ст.ст. 225,229-231,233 ЦК України
підстав для визнання її недійсною суд
не вбачає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212,
214-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3
та ОСОБА_4, за участю третьої особи, яка
не заявляє самостійних вимог, - п’ятої
Миколаївської державної нотаріальної
контори, про усунення від права на
спадкування за законом та визнання
відмови спадкоємця від прийняття
спадщини недійсною – відмовити.

На рішення суду може
бути надана апеляційна скарга протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга подається до
апеляційного суду Миколаївської
області через Корабельний районний
суд м. Миколаєва. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду
набирає законної сили після закінчення
строку для подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя:

В. В.
Безпрозванний