Справа № 2/217/28/2013
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2013 року Авдіївський міський
суд Донецької області в складі:

головуючого судді Соболєвої І.П.,

при секретарі Сильчевій Ю.С.,

за участю відповідача ОСОБА_1,

представника відповідача - адвоката
Тарасенко Л.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Авдіївка
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про визнання спільного
проживання однією сім'єю припиненим,
розподіл майна, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_1 про розподіл сумісного майна,
мотивуючи свої вимоги тим, що у 1988 році
вони з відповідачем вирішили створити
сім'ю без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_1
в них народився син - ОСОБА_4. За час
проживання однією сім'єю вони з
відповідачем придбали майно: нежитлове
напівпідвальне приміщення площею 122,5
кв.м в будинку АДРЕСА_1 вартістю 46 411,00
гривень, право власності на яке
зареєстроване за відповідачем 28.08.2002;
нежитлове підвальне приміщення площею
51,0 кв.м у будинку АДРЕСА_2 вартістю 114
786,44 гривень, право власності на яке
зареєстровано 08.08.2008; два гаражі в
гаражному кооперативі «Комбі» площею
45,0 кв.м та 20,6 кв.м, право власності на
які зареєстровано за відповідачем
17.03.2010; два автомобілі Volkswagen. Відповідач
відмовляється проти укладення
нотаріально посвідченого договору
щодо розподілу майна. З урахуванням
того, що на утриманні позивача
знаходиться дитина, вважає, що їй має
бути виділено у власність 70% спільного
майна, а саме - нежитлове
напівпідвальне приміщення площею 122,5
кв.м в будинку АДРЕСА_1; нежитлове
підвальне приміщення площею 51,0 кв.м у
будинку АДРЕСА_2; два автомобілі Volkswagen.

Під час судового розгляду справи
позивачем змінено предмет позову.
Відповідно до наданої нею заяви,
позивач просить визнати спільне
проживання однією сім'єю, як подружжя,
ведення спільного господарства та
придбання власності за спільні кошти з
1988 року, припиненим з 21.06.2012, визнати за
нею право власності на нежитлове
напівпідвальне приміщення площею 122,5
кв.м в будинку АДРЕСА_1, нежитлове
підвальне приміщення площею 51,0 кв.м у
будинку АДРЕСА_2 та автомобіль VolkswagenLT
28(1995), зелений, ДНЗ НОМЕР_1, № двигуна
НОМЕР_2, № шасі НОМЕР_10, № кузова
НОМЕР_4(а.с. 70).

Позивач та її представник у судовому
засіданні підтримали позовні вимоги та
просили їх задовольнити. У подальшому в
судові засідання не з'являлись, про
дату, час та місце розгляду справи
повідомлялись судом належним чином,
надіслали заяву про закінчення
розгляду справи за їх відсутності. Суд
вважає за можливе завершити розгляд
справу за відсутності позивача та її
представника на підставі наявних у
справі доказів.

Відповідач у судовому засіданні
позовні вимоги не визнав, пояснив, що з
позивачем вони у сімейних стосунках не
перебували. Дійсно, в них були близькі
стосунки, позивач народила від нього
дитину, але однією сім'ю вони не
проживали та не були пов'язані
будь-якими обіцянками, в тому числі і
щодо майна. Просив у задоволенні позову
відмовити.

Представник відповідача у судовому
засіданні також просила відмовити у
задоволенні позову.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши обставини справи
та перевіривши їх доказами в межах
заявлених позовних вимог, суд
встановив наступне.

Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу
України (далі - СК України) сім'я
створюється на підставі шлюбу,
кровного споріднення, усиновлення, а
також на інших підставах, не
заборонених законом і таких, що не
суперечать моральним засадам
суспільства.

У відповідності до п. 5 ч.2 ст. 234 та п. 5 ч.1
ст. 256 Цивільного процесуального
кодексу України (далі - ЦПК України) суд
розглядає в порядку окремого
провадження справи про встановлення
фактів, якщо згідно із законом вони
породжують юридичні наслідки, зокрема
справи про встановлення факту
проживання однією сім'єю чоловіка та
жінки без шлюбу.

З врахуванням роз'яснень, які надані
Пленумом Верховного Суду України в
абзаці 3 п. 3 постанови № 5 від 31 березня
1995 року «Про судову практику у справах
про встановлення фактів, що мають
юридичне значення», встановлення
юридичного факту, пов'язаного з
вирішення спору про право здійснюється
в позовному провадженні.

Тому, оскільки встановлення факту
проживання однією сім'єю ОСОБА_3 та
ОСОБА_1 пов'язане з вирішенням спору про
право власності на нажите за період
такого проживання майно, то це зумовлює
необхідність встановлення даного
факту в загальному порядку.

Як встановлено у судовому засіданні,
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 мають спільну дитину -
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується Свідоцтвом про
народження серії НОМЕР_5, виданим
Відділом реєстрації актів цивільного
стану Авдіївського міського
управління юстиції Донецької області 12
квітня 1995 року, актовий запис № 74.

У судовому засіданні відповідач
пояснив, що він з ОСОБА_3 сумісно однією
сім'єю не проживав, у них дійсно були
стосунки, але не сімейні. Дитину ОСОБА_3
народила від нього за медичними
показниками. Сумісно вони не жили,
господарство не вели. ОСОБА_3 працювала
разом з ним в його магазинах, за що вона
отримувала дохід.

Допитані у судовому засіданні свідки
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтвердили факт
сумісного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1,
зазначивши, що вони проживали разом,
вели сумісне господарство та разом
працювали і займались підприємницькою
діяльністю, від сумісного життя мають
дитину.

Свідок ОСОБА_7 пояснила суду, що ОСОБА_3
та ОСОБА_1 працювали разом, вона
допомагала ОСОБА_3 з речами для
магазину.

Отже, в судовому засіданні свідки
надали суперечливі показання, на
підставі яких не можливо однозначно
підтвердити факт сумісного проживання
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 однією сім'єю без
реєстрації шлюбу. Будь-яких інших
доказів такого проживання однією
сім'єю, ведення сумісного господарства,
позивачем не надано.

Надані позивачем суду чеки та
квитанції про те, що ОСОБА_3 від імені
ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця
здійснювала платежі за договорами,
пов'язаними із веденням
підприємницької діяльності,
підтверджують лише факт сумісної
роботи сторін, а не факт їх сумісного
проживання.

Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна із
сторін зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог.

За таких обставин, суд вважає, що факт
сумісного проживання сторін однією
сім'єю не знайшов свого підтвердження
під час судового розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім'єю, але не перебувають у шлюбі між
собою або в будь-якому іншому шлюбі,
майно, набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними.

Пленум Верховного Суду України у п.20
Постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» зазначив, що
при застосуванні ст. 74 СК України, що
регулює поділ майна осіб, які
проживають у фактичних шлюбних
відносинах, судам необхідно врахувати,
що правило зазначеної норми
поширюється на випадки, коли чоловік та
жінка не перебувають у будь-якому
іншому шлюбі та між ними склалися
усталені відносини, що притаманні
подружжю.

Отже, для визнання майна спільною
сумісною власністю чоловіка та жінки,
які не перебувають між собою у шлюбі, чи
в будь-якому іншому шлюбі, є їх
проживання однією сім'єю, тобто
виникнення між ними усталених
відносин, що притаманні подружжю.

Оскільки у судовому засіданні не
підтверджено факт сумісного
проживання сторін однією сім'єю, тому
відсутні підстави для висновку, що
майно, про яке заявляє позивач в своєму
позові, є їх спільною сумісною
власністю. Крім того, відповідно до
наданих суду документів право
власності на спірне майно
зареєстровано за ОСОБА_1, а саме:

підвальне приміщення площею 51,0
кв.м у житловому будинку літ. А-4,
розташоване за адресою: АДРЕСА_2
(підстава - договір купівлі-продажу від
03 липня 2008 року), право власності
зареєстровано за ОСОБА_1;

1) вбудоване напівпідвальне
приміщення площею 122,5 кв.м за адресою:
АДРЕСА_1 (підстава - договір
купівлі-продажу від 14.08.2002), право
власності зареєстровано за ОСОБА_1;

2) гараж площею 20,6 кв.м за адресою:
АДРЕСА_3, право власності зареєстровано
за ОСОБА_1 (підстава - рішення виконкому
Київської районної в м. Донецьку ради №
87/34 від 17.03.2010);

3) гараж площею 45,0 кв.м за адресою:
АДРЕСА_3, право власності зареєстровано
за ОСОБА_1 (підстава - рішення виконкому
Київської районної в м. Донецьку ради №
87/33 від 17.03.2010);

4) автомобіль VOLKSWAGEN LT 28, (1995),
зелений, ДНЗ НОМЕР_1, № двиг. НОМЕР_2, №
шас.НОМЕР_10, № куз. НОМЕР_4 (підстава -
свідоцтво НОМЕР_12, на обліку з 23.12.2009),
придбаний на підставі біржового
договору (угоди) купівлі-продажу
транспортного засобу реєстраційний №
528133 від 28.10.2005;

5) автомобіль VOLKSWAGEN CALIFORNI, (1991),
червоний, ДНЗ НОМЕР_8, № двиг. НОМЕР_9, №
шас.НОМЕР_10, № куз. НОМЕР_11 (підстава -
свідоцтво НОМЕР_13, на обліку з 31.01.2008).

Обставина реєстрації всього спірного
майна особисто за ОСОБА_1 також
свідчить про відсутність між сторонами
усталених сімейних стосунків.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 є
необґрунтованими та задоволенню не
підлягають.

На підставі викладеного, ст.ст. 3, 74
Сімейного кодексу України, п. 3
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 5 від 31 березня 1995 року «Про
судову практику у справах про
встановлення фактів, п. 20 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 21
грудня 2007 року № 11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», керуючись ст.ст. 10, 11, 57- 61, 88,
131, 208, 209, 212-215, 234, 256 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1
про визнання спільного проживання
однією сім'єю припиненим, розподіл
майна - відмовити.

Вступна та резолютивна частини рішення
виготовлені у нарадчій кімнаті та
проголошені у судовому засіданні 20
грудня 2013 року.

Повний текст рішення виготовлено 25
грудня 2013 року.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Донецької області
через Авдіївський міський суд
Донецької області шляхом подання
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя:

Справа № 2/217/28/2013

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(вступна та резолютивна частини)

20 грудня 2013 року Авдіївський міський
суд Донецької області в складі:

головуючого судді Соболєвої І.П.,

при секретарі Сильчевій Ю.С.,

за участю відповідача ОСОБА_1,

представника відповідача - адвоката
Тарасенко Л.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Авдіївка
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про визнання спільного
проживання однією сім'єю припиненим,
розподіл майна, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1
про визнання спільного проживання
однією сім'єю припиненим, розподіл
майна - відмовити.

Вступна та резолютивна частини рішення
виготовлені у нарадчій кімнаті та
проголошені у судовому засіданні 20
грудня 2013 року.

Повний текст рішення буде виготовлено
25 грудня 2013 року.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Донецької області
через Авдіївський міський суд
Донецької області шляхом подання
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня його проголошення., але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: