Справа № 465/730/13
Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/783/6622/13
Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2013 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Шандри М.М.

суддів: Шумської Н.Л., Струс Л.Б.

з участю секретаря Березюка О.З.

та з участю представника ОСОБА_2
ОСОБА_3,

прокурора Гончар Б.С., представника
Західного регіонального

управління Державної прикордонної
служби та житлової комісії

Західного регіонального управління
Прус Ю.В.,

представника Адміністрації Державної
прикордонної служби

України, Західного регіонального
управління Державної

прикордонної служби Каверіна С.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Франківського районного
суду м. Львова від 17 липня 2013 року, -

встановила:

Рішенням Франківського
районного суду м. Львова від 17 липня
2013 року позовні вимоги військового
прокурора Львівського гарнізону
(Львівського прокурора з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері
Західного регіону України) в інтересах
Державної прикордонної служби України
в особі Західного регіонального
управління Державної прикордонної
служби України до ОСОБА_2 та ОСОБА_6 про
визнання ордера недійсним, виселення
та зняття з реєстрації без надання
іншого житлового приміщення
задоволено. Ордер № 000385 від 28 листопада
2006 року на право вселення у службове
приміщення - квартиру АДРЕСА_1 визнано
недійсним. Виселено ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2,
із квартири АДРЕСА_1 із зняттям з
реєстрації за даною адресою та без
надання іншого житлового приміщення.

У задоволенні уточнених
зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до
начальника Західного регіонального
управління Державної прикордонної
служби України, адміністрації
Державної прикордонної служби
України, виконавчого комітету
Львівської міської ради про визнання
протиправним та скасування рішення
житлової комісії Львівського
гарнізону Західного регіонального
управління Державної прикордонної
служби України та зобов»язання
житлову комісію Львівського гарнізону
Західного регіонального управління
Державної прикордонної служби України,
начальника Західного регіонального
управління Державної прикордонної
служби України поновити на квартирному
обліку з 17 квітня 2004 року та
зобов'язати виконавчий комітет
Львівської міської ради виключити з
числа службових квартиру АДРЕСА_1,
відмовлено за безпідставністю таких.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2

В апеляційній скарзі вважає рішення
незаконним, необґрунтованим, прийнятим
з порушенням норм матеріального і
процесуального права. Зазначає, що
особливий порядок забезпечення житлом
військовослужбовців, як осіб
публічної служби, встановлений статтею
12 Закону України від 20 грудня 1991 року №
2011-Х11 «Про соціальний і правовий
захист військовослужбовців та членів
їх сімей», та пов»язаий із
проходженням ними публічної служби.
Тому вважає, що вимоги, пов»язані із
забезпеченням відповідно до вказаних
законів осіб публічної служби житлом,
підлягають розгляду в порядку
адміністративного судочинства.
Оскільки він з серпня 1980 року по
серпень 2009 року проходив військову
службу у Збройних Силах України,
вважає, що спір про визнання недійсним
раніше виданого йому службового ордеру
на житлове приміщення як особі
публічної служби, є публічно-правовим
спором, на який поширюється
юрисдикція адміністративного суду.
Просить рішення скасувати,
провадження у справі закрити.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що скаргу слід
відхилити з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний
суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК
України, рішення суду повинно бути
законним і обгрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив
справу згідно із законом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з»ясованих
обставин, на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
таким вимогам відповідає.

Задовольняючи первісний позов та
відмовляючи у задоволенні
зустрічного позову, районний суд
вірно виходив із встановленого факту,
що ордер № 000385 від 24 листопада 2006 року
на право вселення сім»ї ОСОБА_2 в
службове приміщення - квартиру АДРЕСА_1,
було видано з урахуванням довідки про
те, що сім»я ОСОБА_2 житлом раніше не
забезпечувалася, що не відповідає
дійсності, оскільки встановлено, що
він отримав за рахунок держави житло
для постійного проживання у м. Луцьку, і
правом на приватизацію якої
скористалася його дружина ОСОБА_7 У
зв'язку з поданням ОСОБА_2 відомостей
про потребу в поліпшенні житлових
умов, що не відповідають дійсності, та
приховування факту наявності житла
для постійного проживання, отриманого
за рахунок держави, районний суд
прийшов до обгрунтованого висновку
про те, що з огляду на положення ст. 117
ЖК України, є підстави для визнання
ордеру недійсним з виселенням
відповідачів із вказаної квартири, а
також для зняття з квартирного
обліку.

При цьому суд першої інстанції взяв
до уваги висновки, викладені в ухвалі
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ від 26 грудня 2012 року у даній
справі, відповідно до ч.4 ст. 338 ЦПК
України, якою передбачено, що висновки
і мотиви, з яких скасовані рішення є
обов'язковими для суду першої чи
апеляційної інстанції при новому
розгляді справи (т.1 а.с.207-209).

Доводи апеляційної скарги про те, що
даний спір не підлягає розгляду в
порядку цивільного судочинства, не
заслуговують на увагу з таких
мотивів.

Відповідно до п.1 ч1 ст. 15 ЦПК України
суди розглядають у порядку цивільного
судочинства справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що
виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових
відносин, а також з інших
правовідносин, крім випадків, коли
розгляд таких справ проводиться за
правилами іншого судочинства.

Згідно із ст.17 КАС компетенція
адміністративних судів поширюється,
зокрема, на спори фізичних чи
юридичних осіб із суб"єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Відповідно до роз»яснень, викладених
у п.24 Постанови № 3 Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання
юрисдикції загальних судів та
визначення підсудності цивільних
справ», у порядку цивільного
судочинства розглядаються спори щодо
права особи на житло (приватизація
житла, взяття на облік громадян, які
потребують поліпшення житлових умов,
або зняття із такого обліку, надання
житла, користування жилим приміщенням
у будинку державного чи приватного
жилого фонду, житлово-будівельних
кооперативів, у гуртожитках,
встановлення автономного опалення у
приміщенні державного житлового фонду,
зняття з реєстраційного обліку місця
проживання за наявності спору,
зобов'язання органу влади чи органу
місцевого самоврядування здійснити
необхідні дії щодо утримання у
належному стані житлового будинку,
виселення, а також спори щодо
забезпечення житлових прав мешканців
гуртожитків (стаття 25 Закону України
від 04 вересня 2008 року № 500-VI «Про
забезпечення реалізації житлових прав
мешканців гуртожитків») тощо). Такі
спори є житловими (цивільними) спорами,
незалежно від участі у справі як
відповідача суб'єкта владних
повноважень.

Даний спір виник із житлових
правовідносин, тому такий є
приватноправовим і повинен
розглядатися в порядку цивільного
судочинства.

Висновки суду достатньо мотивовані і
підтверджені доказами, наявними в
матеріалах справи.

Рішення суду відповідає вимогам
процесуального та матеріального
права, обставинам справи, доводи
скарги висновків суду не спростовують,
тому колегія суддів підстав для
скасування рішення суду не вбачає.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ч.1 п.1 ст.314, ст.315,
ст.317, ст.319 ЦПК України, колегія суддів,
-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Франківського районного
суду м.Львова від 17 липня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Шандра М.М.

Судді:

Шумська Н.Л.

Струс Л.Б.