Справа №784/4462/13 13.11.2013 13.11.2013 13.11.2013
Провадження №22-ц/784/3515/13
Головуючий у суді 1 інстанції Гуденко
Суддя-доповідач апеляційного суду
У Х В А Л А

Іменем України

13 листопада 2013 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Леванчука О.М.,

суддів: Колосовського С.Ю., Локтіонової
О.В.,

секретар судового засідання Руднік
Є.М.,

за участю:

позивача ОСОБА_3,

представника відповідача - ПрАТ «СТ
«Гарантія» Зачковського П.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою приватного
акціонерного товариства «Страхове
товариство «Гарантія» на рішення
Центрального районного суду м.
Миколаєва від 26 вересня 2013 року за
позовом ОСОБА_3 до приватного
акціонерного товариства «Страхове
товариство «Гарантія», ОСОБА_5 про
стягнення матеріальних збитків та пені
за прострочення виплати страхового
відшкодування

В С Т А Н О В И Л А:

10 квітня 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до приватного
акціонерного товариства «Страхове
товариство «Гарантія» (далі - СТ
«Гарантія») про стягнення матеріальних
збитків та пені за прострочення
виплати страхового відшкодування.

В обґрунтування вимог зазначав, що 10
серпня 2011 року під час
дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталася з вини ОСОБА_5, був пошкоджений
належний йому автомобіль марки «Chevrolet
Lacetti NF35B», державний номер НОМЕР_2.

Відповідно до звіту № 084/08-11 про
незалежне експертне дослідження
вартості матеріального збитку,
заподіяного власнику колісного
транспортного засобу, від 25 серпня 2013
року, розмір завданих матеріальних
збитків склав 12 333 грн. 66 коп.

У зв'язку з чим, позивач 28 жовтня 2011 року
звернувся за виплатою страхового
відшкодування до відповідача, який є
страховиком цивільно-правової
відповідальності винуватця
дорожньо-транспортної пригоди. Однак,
СТ «Гарантія» відмовилося виплатити
таке страхове відшкодування.

Вважаючи відмову відповідача
безпідставною, позивач просив стягнути
12 333 грн. 66 коп. матеріальних збитків,
завданих внаслідок пошкодження
належного йому автомобіля, 2098 грн. 30
коп. пені за порушення строків виплати
страхового відшкодування за період з 28
листопада 2011 року по 15 січня 2013 року, а
також 700 грн. витрат на проведення
експертного дослідження вартості
збитків.

Ухвалою суду за згодою позивача в
якості співвідповідача до участі в
справі залучений ОСОБА_5

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 26 вересня 2013 року позов
задоволено частково. З СТ «Гарантія» на
користь ОСОБА_3 стягнуто 9870 грн. 02 коп.
страхового відшкодування. З ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_3 стягнуто 1000 грн.
майнової шкоди (франшиза) та 700 грн.
витрат на проведення експертного
дослідження. У задоволенні решти вимог
відмовлено. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач СТ
«Гарантія», посилаючись на невірне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального права, просив
рішення суду щодо часткового
задоволення позову ОСОБА_3 до СТ
«Гарантія» скасувати і ухвалити в цій
частині нове рішення - про відмову в
задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача та представника СТ
«Гарантія», обговоривши доводи
апеляційної скарги, з'ясувавши
обставини справи і перевіривши їх
доказами, колегія суддів апеляційного
суду вважає, що апеляційна скарга до
задоволення не підлягає з таких
підстав.

Так, відносини страхування цивільної
відповідальності власників
автомобілів врегульовані главою 67 ЦК
України та Законами України «Про
страхування» і «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів».

Згідно зі ст. 979 ЦК України, за договором
страхування одна сторона (страховик)
зобов'язується у разі настання певної
події (страхового випадку) виплатити
другій стороні (страхувальникові) або
іншій особі, визначеній у договорі,
грошову суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору.

Відповідно до положень Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», страховим випадком є
дорожньо-транспортна пригода, що
сталася за участю забезпеченого
транспортного засобу, внаслідок якої
настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована, за
шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або
майну потерпілого (ст. 6).

При цьому, у разі настання страхового
випадку, страховик відшкодовує оцінену
шкоду життю, здоров'ю, майну третьої
особи, заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, у межах
страхових сум, зазначених у страховому
полісі (ч. 1 ст. 22 Закону).

За правилами ст. 29 вказаного вище
Закону, у зв'язку з пошкодженням
транспортного засобу відшкодовуються
витрати, пов'язані з відновлювальним
ремонтом з урахуванням зносу,
розрахованого у порядку, встановленому
законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи і
встановлено судом, 10 серпня 2011 року
близько 10.30 год. на 142 кілометрі
автодороги Р-06 Ульянівка - Миколаїв у м.
Вознесенськ Миколаївської області
сталася дорожньо-транспортна пригода
за участю забезпечених транспортних
засобів - автомобіля позивача «Chevrolet
Lacetti NF35B», державний номер НОМЕР_2, та
автомобіля відповідача ОСОБА_5 «Volkswagen
Bora», державний номер НОМЕР_1.

Цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_3 була застрахована Національною
акціонерною страховою компанією
«Оранта» (далі - НАСК «Оранта»), згідно з
полісом № ВЕ/1746605 від 14 жовтня 2010 року.
Цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_5 застрахована відповідачем СТ
«Гарантія», згідно з полісом АА № 6071850
від 9 серпня 2011 року, укладеним на
умовах відшкодування шкоди, заподіяної
майну третіх осіб, в межах до 50 000 грн.

12 серпня 2011 року ОСОБА_3 звернувся до
НАСК «Оранта» із заявою про виплату
страхового відшкодування, на яку 13
жовтня 2011 року страховик повідомив про
відсутність страхового випадку
внаслідок якого настає
цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_3, як застрахованої особи.

19 серпня 2011 року ОСОБА_3 звернувся до
спеціаліста автотоварознавця.

Відповідно до звіту про незалежне
експертне дослідження вартості
матеріального збитку, заподіяного
власникові колісного транспортного
засобу від 25 серпня 2011 року № 084/08-11,
вартість матеріальних збитків,
завданих позивачу в результаті
пошкодження належного йому автомобіля
склала 12 333 грн. 66 коп.

Згідно з видатковою накладною № РН-0001580
від 25 серпня 2011 року ОСОБА_3 витратив 5870
грн. 02 коп. на оплату запчастин
(матеріалів), а відповідно до квитанції
№ 123 та згідно з актом виконаних робіт
від 2 вересня 2011 року - 5000 грн. на оплату
послуг по ремонту належного йому
автомобіля «Chevrolet Lacetti NF35B», державний
номер НОМЕР_2.

Постановою Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 22 вересня 2011 року ОСОБА_5
визнаний винним у вчиненні
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП, оскільки керуючи транспортним
засобом «Volkswagen Bora», порушив п. 16.11,
вимоги дор. Зн. 2.1 Правил дорожнього
руху України, і на нього накладено
стягнення у вигляді штрафу в сумі 340
грн.

6 жовтня 2011 року ОСОБА_3 звернувся до
Моторного (транспортного) страхового
бюро України з повідомленням про
вказану дорожньо-транспортну пригоду,
на яке 18 жовтня 2011 року отримав
відповідь, що містила інформацію про
страховика винуватця
дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 -
СТ «Гарантія» та відомості про поліс.

Після чого, 28 жовтня 2011 року, позивач
звернувся до СТ «Гарантія» з
повідомленням про настання події, що
має ознаки страхового випадку по
договору обов'язкового страхування
цивільної відповідальності,
укладеному з ОСОБА_5

Виходячи з викладеного, суд першої
інстанції повно та всебічно дослідив
обставини справи, вірно встановив
права та обов'язки сторін та відповідно
до вимог ЦК України та положень Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» дійшов вірного висновку про
безпідставність відмови у виплаті
страхового відшкодування позивачу,
транспортний засіб якого було
пошкоджено в результаті ДТП, що сталася
з вини ОСОБА_5, цивільна
відповідальність якого була
застрахована в СТ «Гарантія». У зв'язку
з чим, ухвалив обґрунтоване рішення про
задоволення позову в частині стягнення
зі страховика 9870 грн. 02 коп.
матеріальних збитків, реально
понесених позивачем і документально
підтверджених.

Рішення в частині стягнення з
відповідача ОСОБА_5 1000 грн. безумовної
франшизи та 700 грн. витрат на проведення
спеціалістом дослідження не
оскаржувалося і не є предметом
перегляду в суді апеляційної
інстанції.

При цьому, не є обґрунтованими
посилання в апеляційній скарзі на
відсутність підстав для виплати
позивачу страхового відшкодування у
зв'язку з пропуском позивачем
триденного строку повідомлення
страховика про страховий випадок,
встановленого ст. 33 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

Так, відповідно до вказаної норми
Закону, у разі настання
дорожньо-транспортної пригоди, яка
може бути підставою для здійснення
страхового відшкодування
(регламентної виплати), водій
транспортного засобу, причетний до
такої пригоди, зобов'язаний
невідкладно, але не пізніше трьох
робочих днів з дня настання
дорожньо-транспортної пригоди,
письмово надати страховику, з яким
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду, а також
відомості про місцезнаходження свого
транспортного засобу, контактний
телефон та адресу.

Відповідно до ст. 37 цього ж Закону,
однією з підстав для відмови у
здійсненні страхового відшкодування є
неподання заяви про страхове
відшкодування протягом одного року,
якщо шкода заподіяна майну
потерпілого.

Виходячи із зазначених положень Закону
та роз'яснень, викладених в п. 23
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ № 4 від 1 березня 2013 року «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, заподіяної
джерелом підвищеної небезпеки»
вбачається наступне.

Строки, передбачені ст. 33 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» для звернення до страховика
із заявою про дорожньо-транспортну
пригоду, не є строками здійснення
потерпілим свого права на отримання
страхового відшкодування. Тому у разі
відмови страховика від прийняття
документів на отримання страхового
відшкодування з посиланням на
пропущення цих строків потерпілий має
право звернутися до суду з метою
вирішення спору по суті.

Крім того, не заслуговують на увагу і
доводи апеляційної скарги про те, що
ОСОБА_3 не виконав обов'язки, визначені
Законом України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» (не зберіг
пошкоджений транспортний засіб у
такому стані, в якому він знаходився
після дорожньо-транспортної пригоди),
що призвело до неможливості встановити
факт дорожньо-транспортної пригоди,
причини та обставини її настання або
розмір заподіяної шкоди.

Як вбачається з матеріалів справи,
разом з повідомленням про настання
події, що має ознаки страхового
випадку, від 28 жовтня 2011 року ОСОБА_3
надав СТ «Гарантія» також і документи,
які дозволяють страховику встановити
чи є дорожньо-транспортна пригода 10
серпня 2011 року страховим випадком.

Також, ні в повідомленні про
відсутність підстав для виплати
страхового відшкодування, ні під час
судового розгляду відповідач не
оспорював звіт від 25 серпня 2013 року про
незалежне експертне дослідження
вартості матеріальних збитків,
заподіяних ОСОБА_3 як власнику
колісного транспортного засобу. Не
спростував відповідач і докази, надані
позивачем на підтвердження витрат
понесених ним у зв'язку з відновленням
пошкодженого автомобіля.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що рішення судом першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому правових підстав до задоволення
апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу приватного
акціонерного товариства «Страхове
товариство «Гарантія» відхилити.

Рішення Центрального районного суду м.
Миколаєва від 26 вересня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий
Судді