Апеляційний суд міста Києва
інстанції - Лозинська М.І.
Доповідач - Кабанченко О.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2013 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Желепи О.В.,

Рубан С.М.

при секретарі - Онищенко О.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 10 червня 2013 року в справі за позовом
Комунального підприємства «Дирекція з
управління та обслуговування
житлового фонду» Солом'янської
районної в м. Києві державної
адміністрації до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя
особа: ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості по платі за
користування житлом та комунальними
послугами в рівних долях в сумі 2 941,24
грн.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які беруть участь у справі, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Солом'янського районного
суду м. Києва від 10 червня 2013 року
задоволено позов КП «Дирекція з
управління та обслуговування
житлового фонду» Солом'янської
районної в м. Києві державної
адміністрації до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя
особа: ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості по платі за
користування житлом та комунальними
послугами в рівних долях в сумі 2 941,24
грн..

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь КП
«Дирекція з управління та
обслуговування житлового фонду»
Солом'янської районної в м. Києві
державної адміністрації суму
заборгованості в розмірі 1 470 грн. 62 коп.
та судовий збір у розмірі 107 грн. 30 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь КП
«Дирекція з управління та
обслуговування житлового фонду»
Солом'янської районної в м. Києві
державної адміністрації суму
заборгованості в розмірі 1 470 грн. 62 коп.
та судовий збір у розмірі 107 грн. 30 коп.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове рішення, яким відмовити
у задоволені позову. Вважає, що рішення
суду першої інстанції не відповідає
обставинам справи, нормам
матеріального та процесуального права.
Посилається на те, що борг, який позивач
намагається стягнути, виник поза
межами трирічного терміну позовної
давності, встановленого ст.ст. 257, 261 ЦК
України, про що відповідач зробив
відповідну заяву. Суд неправильно
застосував п.1 статті 10 Закону України
«Про приватизації державного
житлового фонду», який не вказує на
обов'язок утриманняк квартири виключно
за рахунок коштів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 При
цьому суд не взяв до уваги відомості
про склад власників квартири,
визначені в договорі міни від 24.03.1994р.
та у державному реєстрі прав на
нерухоме майно. Також судом
неправильно застосовано ст. 1 Закону
України «Про житлово-
комунальні-послуги», не визнавши, що
померлий ОСОБА_6 отримував послуги по
квартирі та положення ст. 360 ЦК, згідно
якої співвласник відповідно до своєї
частки у праві спільної часткової
власності зобов'язаний брати участь у
витратах на управління, утримання та
збереження спільного майна.

Апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що на житловій площі
за адресою: АДРЕСА_1 проживають і
зареєстровані дві особи: ОСОБА_2 та
ОСОБА_4.

По сплаті квартирної плати та оплаті
комунальних послуг по вказаній
квартирі наявна заборгованість в сумі 2
941, 24 грн., що підтверджується
бухгалтерським розрахунком, долученим
до позовної заяви.

27 квітня 2012 року позивач звернувся до
суду з даним позовом про стягнення з
відповідачів заборгованості в рівних
долях в сумі 2 941, 24 грн. .

В якості третьої особи до участі в
справі було залучено ОСОБА_5.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала,
вказувала, що квартира АДРЕСА_1
перебувала у спільній частковій
власності ОСОБА_6, ОСОБА_2 та ОСОБА_4. На
момент виникнення боргу шлюб між
ОСОБА_6 та ОСОБА_2 був розірваний. Після
смерті ОСОБА_6 його спадкоємцями є
дочка ОСОБА_4 та батько ОСОБА_5
Відповідач ОСОБА_4 на момент виникнення
заборгованості булла неповнолітньою,
борг повинен бути розподілений між
ОСОБА_2та ОСОБА_5, який є спадкоємцем
ОСОБА_6 Просила застосувати строки
позовної давності.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з їх
обґрунтованості та доведеності.

Судова колегія не погоджується з
висновком суду в частині стягнення
заборгованості з відповідача ОСОБА_2 з
таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
співвласниками в рівних частках
квартири АДРЕСА_1 були ОСОБА_2, ОСОБА_6,
ОСОБА_4, яка до ІНФОРМАЦІЯ_2 була
неповнолітньою.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер., його
спадкоємцями є дочка ОСОБА_4 та батько
ОСОБА_5 Відповідач ОСОБА_2 не є
спадкоємцем ОСОБА_6, оскільки шлюб між
ними був розірваний в 2001 році..

Як вбачається з розрахунку
заборгованості по вказаній квартирі,
за період з травня 2005 року по березень
2011 року було нараховано до сплати 10
496,52 грн.

Відповідно до положень ст. 360 ЦК України
з цієї суми відповідачем ОСОБА_2
повинно було бути сплачено 1/3 частину,
що становить 3 498, 94 грн., за свою частку
квартири. За неповнолітню дочку за
період з травня 2005 року по жовтень 2009
року ( до часу смерті батька дитини
ОСОБА_6) відповідач ОСОБА_2 повинна була
сплатити 1/6 частину від нарахованої у
цей період суми, що становить 796,27 грн., а
за період з жовтня 2009 року - 13 від
нарахованої за цей період суми - 1.908, 30
грн., а всього за дочку - 2 704,57 грн. Разом
відповідачу ОСОБА_2 за свою частку
майна та частку майна дочки належало
сплатити 6 303,51 грн.

В період до жовтня 2009 року ) до смерті
ОСОБА_6) було по квартирі сплачено 1.364,93
грн., з урахуванням розміру часток
співвласників - відповідачем ОСОБА_2 за
свою частку та частку дочки з цієї суми
сплачено 682, 47 грн., а всього за період,
за який нарахована заборгованість,
відповідачем ОСОБА_2, яка є власником 13
частини квартири і сплачувала
квартплату за частку неповнолітньої
дочки, сплачено 6 872,81 грн., тобто більше
ніж їй належало сплатити.

Витрати по утриманню 13 частки квартири,
в тому числі і по сплаті
заборгованості, яка утворилась
внаслідок несплати платежів по
утриманню цієї частки, що належала
ОСОБА_6, зважаючи на те, що ОСОБА_2 не є
його спадкоємцем, вона в силу ст. 360 ЦК
України нести не повинна.

З доводами ОСОБА_2 , які також містяться
в апеляційній скарзі щодо застосування
положень закону про позовну давність
до вимог про стягнення заборгованості,
судова колегія не погоджується,
оскільки з розрахунку, наданого
позивачем, який відповідачем не
спростований, вбачається, що по
квартирі періодично сплачувались
платежі у більшому розмірі ніж було
нараховано, тобто здійснювалось
погашення боргу, що відповідно до ст. 264
ЦК України свідчить про переривання
перебігу строку позовної давності.

Заява ОСОБА_2 про відшкодування судових
витрат у розмірі 15 000 грн. на юридичну
допомогу задоволенню не підлягає,
оскільки відповідачем не було надано
належних доказів - платіжних
документів на підтвердження того, що ці
витрати були нею фактично понесені.

З огляду на наведене, судова колегія
вважає, що рішення суду в частині
вирішення позовних вимог до ОСОБА_2
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову у їх
задоволенні.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л
и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 10 червня 2013 року в частині
вирішення позовних вимог до ОСОБА_2
скасувати.

Ухвалити в справі в цій частині нове
рішення наступного змісту

У задоволенні позовних вимог
Комунального підприємства «Дирекція з
управління та обслуговування
житлового фонду» Солом'янської
районної в м. Києві державної
адміністрації до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості по платі за
користування житлом та комунальними
послугами, судового збору відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня проголошення шляхом подання
касаційної скарги до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: