АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2013 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Бреславського О. Г.

суддів: Половінкіної Н.Ю., Савчук М.В.

секретаря: Скрипник С.В.

за участю: представника позивача
ОСОБА_1-ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 та
його представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного
майна подружжя, за апеляційною скаргою
ОСОБА_1, в інтересах якої ОСОБА_2 на
рішення Кіцманського районного суду
Чернівецької області від 15 жовтня 2013
року,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2012 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ
спільного майна подружжя. Посилалась
на те, що з 1991 року перебувала з
відповідачем у зареєстрованому шлюбі.
Під час шлюбу ними придбано земельну
ділянку у АДРЕСА_1 для будівництва
житлового будинку, на якій протягом
трьох років ними було збудовано
будинковолодіння з господарськими
спорудами. Також, за час спільного
проживання, ними було придбано
автомобіль марки «Volkswagen Caddy», 2007 року
випуску, кузов № НОМЕР_1, д/н НОМЕР_2,
автомобіль марки «Тrafik», кузов №
НОМЕР_3, д/н НОМЕР_4 та автомобіль марки
«Fiat Ducato», 2006 року випуску, номер кузову
№НОМЕР_6, д/н НОМЕР_5, які зареєстровані
на ім'я ОСОБА_3

У зв'язку тим, що відповідач
відмовляється добровільно поділити
майно нажите під час шлюбу, уточнивши
свої позовні вимоги, просила виділити
їй в натурі та визнати за нею право
власності на 504/1000 частин незакінченого
будівництвом житлового будинку,
ступінь готовності якого складає 100%
загальна площа 237, 60 кв.м., що
розташований по АДРЕСА_1, а саме
коридор 18,80 м. кв на першому

№22ц-1589/13
Доповідач в І інстанції Масюк
Л.М.

Категорія 2/5
Головуючий: Бреславський
О.Г.

поверсі, гараж 28,40 кв.м. на першому
поверсі, санвузол 7,80 кв.м. на першому
поверсі, кухню 31,60 кв.м. на першому
поверсі, кімнату 33,20 кв.м. на першому
поверсі, всього 119,80 кв.м., а відповідачу
ОСОБА_3 в рахунок поділу спільного
майна подружжя виділити в натурі та
визнати за ним право власності на 496/1000
частин незакінченого будівництвом
житлового будинку, ступінь готовності
якого складає 100% готовності, загальна
площа 237,60 кв.м, що розташований по
АДРЕСА_1, а саме коридор 27,90 кв.м. на
мансардному поверсі, кімнату 32,70 кв.м.
на мансардному поверсі, кімнату 28.30
кв.м. на мансардному поверсі, кімнату
28,90 на мансардному поверсі. Всього 117,80
кв.м.

Крім того, відповідачу ОСОБА_3 залишити
у власності автомобілі марки «Volkswagen
Caddy», 2007 року випуску, білого кольору,
кузов №НОМЕР_1, д/н НОМЕР_2; автомобіль
марки «Renault Тrafik», кузов №НОМЕР_3, сірого
кольору, д/н НОМЕР_4 та автомобіль «Fiat
Ducato», 2006 року випуску, сірого кольору,
номер кузову №НОМЕР_6, д/н НОМЕР_5, що
зареєстрований за ОСОБА_3 на підставі
документа НОМЕР_7 від 31 липня 2012 року.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право
спільної сумісної власності на літню
кухню (літ.«Б»), убиральню (літ.«В»),
вигрібну яму (літ.І), огорожу №12,
криницю №3, що розташовані по АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
грошову компенсацію різниці вартості
часток у сумі 241 648 грн.

Вирішити питання щодо судових витрат.

Рішенням Кіцманського районного суду
Чернівецької області від 15 жовтня 2013
року у задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про поділ спільного майна
подружжя відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1, в
інтересах якої діє ОСОБА_2, просять
рішення Кіцманського районного суду
Чернівецької області від 15 жовтня 2013
року скасувати та прийняти нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги у повному обсязі.

Вважають, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з грубим порушенням
норм матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи по суті.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення осіб, які
беруть участь у справі, перевіривши
матеріали справи, вважає, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
залишити без змін, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Не може бути скасовано правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється
виключно на засадах змагальності
сторін.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, користуються рівними
правами щодо надання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

При цьому, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень.

Згідно зі ст.ст. 59, 60 того ж Кодексу
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Обставини, які мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

Доказування по цивільній справі, як і
судове рішення не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Спільною сумісною власністю подружжя,
що підлягає поділу (ст. 60, 69 СК України,
ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. 2, 3
ст. 325 ЦК України, можуть бути будь-які
види майна, за винятком тих, які згідно
із законом не можуть їм належати
(виключені з цивільного обороту),
незалежно від того, на ім'я кого з
подружжя вони були придбані чи внесені
грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

До складу майна, що підлягає поділу,
включається загальне майно подружжя,
наявне в нього на час розгляду справи,
та те, що знаходиться у третіх осіб. При
поділі майна враховуються також борги
подружжя та правовідносини за
зобов'язаннями, що виникли в інтересах
сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Не належить до спільної сумісної
власності майно одного з подружжя,
набуте особою до шлюбу; набуте за час
шлюбу на підставі договору дарування
або в порядку спадкування; набуте за
час шлюбу, але за кошти, які належали
одному з подружжя особисто; речі
індивідуального користування, в тому
числі коштовності, навіть якщо вони
були придбані за рахунок спільних
коштів подружжя; кошти, одержані як
відшкодування за втрату (пошкодження)
речі, що належала особі, а також як
відшкодування завданої їй моральної
шкоди; страхові суми, одержані за
обов'язковим або добровільним
особистим страхуванням, якщо страхові
внески сплачувалися за рахунок коштів,
що були особистою власністю кожного з
них.

У разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором (ст. 70 СК України).

Згідно з ч. 2 ст. 71 СК України неподільні
речі присуджуються одному з подружжя,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними.

Зі змісту п. 5 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах за позовами про
захист права приватної власності» від
22.12.1995 року № 20 вбачається, що спільною
сумісною власністю є майно, нажите
подружжям за час шлюбу, майно придбане
внаслідок спільної праці членів сім'ї,
майно придбане внаслідок спільної
праці громадян, що об'єдналися для
спільної діяльності, коли укладеною
між ними письмовою угодою визначено, що
воно є спільною сумісною власністю.

Участь інших осіб у будівництві або
купівлі жилого будинку може створювати
для них право власності на нього лише у
випадках, коли вона мала місце за
підтвердженою відповідними доказами
угодою із забудовником чи покупцем про
створення спільної власності на
будинок.

Як встановлено по справі, ОСОБА_6
відповідно договору купівлі - продажу
від 30.06.2004 придбала земельну ділянку з
цільовим призначенням для будівництва
та обслуговування житлового будинку
(а.с. 84). Рішенням Шипинецької сільської
ради Кіцманського району Чернівецької
області № 143/10 від 13.10.2004 надано ОСОБА_6
дозвіл на будівництво індивідуального
житлового будинку на земельній ділянці
площею 0,25 га, яка належить забудовнику
на праві приватної власності згідно
державного акту серії ЧВ № 081861,
виданого 13.09.2004 (а.с.79). На підставі
дозволу на виконання будівельних робіт
№ 1 від 06.01.2005, виданого ОСОБА_6 на
виконання будівельних робіт з
будівництва індивідуального житлового
будинку та господарських будівель в
АДРЕСА_1 розпочато будівництво(а.с.83).
ОСОБА_6, згоду на об'єднання з
позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем
ОСОБА_3 для спільної діяльності для
створення спільної сумісної власності
не надавала і письмову угоду з цього
приводу не укладали. Згідно із
свідоцтвом про смерть, ОСОБА_6 померла
ІНФОРМАЦІЯ_1.

У 2008 році подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3
переїхали проживати в оспорюване
господарство де, без оформлення
дозвільних документів на ім'я одного із
подружжя, за особисті кошти та
особистою трудовою участю самочинно,
завершили будівництво житлового
будинку та господарських споруд.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач не
надав належних та допустимих доказів
того, що оспорюваний житловий будинок з
господарськими будівлями та спорудами
є об'єктом права спільної сумісної
власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3, як
незавершений будівництвом житловий
будинок; що відповідачем відчужено
рухоме майно, а також не заявлення
останньою вимоги про поділ
транспортних засобів у натурі.

Такі висновки суду є вірними та такими,
що зроблені на підставі повно та
всебічно з'ясованих доказах, яким дана
юридична оцінка. Правильно застосовано
норми матеріального права.

Посилання апелянта на те, що спірний
будинок є об'єктом спільної сумісної
власності подружжя та підлягає поділу,
що транспортні засобі не можуть бути
поділені між сторонами в натурі, так як
на момент судового розгляду відповідач
їх відчужив не заслуговують на увагу,
оскільки є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги
правильність викладених у рішенні
висновків суду першої інстанції не
спростовують і не містять посилань на
такі порушення норм законодавства, які
могли б стати підставою для зміни чи
скасування судового рішення.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

За таких обставин, судова колегія
приходить до висновку, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а тому,
відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, ЦПК України,
колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах
якої діє ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Кіцманського районного суду
Чернівецької області від 15 жовтня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді