Провадження по справі № 2/260/1824/2013
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2013 року
Ленінський районний суд м. Донецька в
складі:

головуючого судді:
Олещенко Л.Б.

при секретарі:
Деловенко О.О.

за участю позивача:
ОСОБА_1

за участю представника відповідача:
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Донецька
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Приватного акціонерного товариства
«Українська акціонерна страхова
компанія АСКА» про стягнення
недорахованої суми заробітної плати, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до
суду із позовною заявою до відповідача
ОСОБА_3 «УАСК АСКА» про стягнення
недорахованої заробітної плати. В
обґрунтування позову зазначив, що з
23.07.2007 року він був прийнятий до
відповідача на роботу у якості
начальника юридичного управління
Дирекції з виплат. 01 травня 2013 року він
був переведений на іншу посаду –
провідного фахівця юридичного
управління служби заступника
генерального директора з правового
захисту та безпеки із окладом 3300
гривень. 22 липня 2013 року він звільнився
з роботи за власним бажанням, але за
червень 2013 року безпідставно, без його
на то згоди, йому було зменшено розмір
посадового окладу до 2350 гривень, що
підтверджується виданим розрахунковим
листком. Тому просить стягнути з
відповідача недоплачену йому за
червень 2013 року суму заробітної плати у
розмірі 950 гривень та судові витрати, а
саме судовий збір 229,40 гривень.

В судовому засіданні позивач
повністю підтримав свої позовні
вимоги, зазначивши, що у розрахунковому
листку (табульці) за червень 2013 року
проставлено, що його оклад становить 2350
гривень, а його було прийнято на
вказану посаду із окладом 3300 гривень,
тому недоплата по заробітній платі
складає 950 гривень. Згідно «табульки»,
за цей місяць фактично йому було
нараховано 3300 гривень, але це не має
значення оскільки оклад в ній вказано
менший чим йому встановлено. Заробітну
плату йому перераховували на
банківську картку.

Представник відповідача
ОСОБА_2 в судовому засіданні із
позовними вимогами ОСОБА_1 повністю не
погодилася. Не заперечувала, що позивач
є колишнім працівником їхньої
установи, який за власним бажанням 22
липня 2013 року звільнився з посади
провідного фахівця юридичного відділу.
З ним у встановленому законом порядку
та строк було проведено розрахунок.
Дійсно з 01 травня 2013 року на підставі
особистої заяви ОСОБА_1, він був
переведений на цю посаду із окладом 3300
гривень, яка не передбачала ніяких
надбавок, а до цього він займав іншу
посаду із окладом 2800 гривень, де
передбачалися надбавки – за
розширення, тобто за виконання роботи
за більший об'єм. Зазначила, що
позивачу, починаючи із 01 травня 2013 року
заробітна плата виплачувалася
виходячи з встановленого йому окладу
3300 гривень. Так, в травні 2013 року
останньому було нараховано 2605,26
гривень, оскільки він чотири дні по
своїй заяві знаходився у безоплатній
відпустці. В червні 2013 року, оскільки
позивач відпрацював повний місяць,
йому було нараховано заробітну плату
саме у розмірі його окладу - 3300 гривень,
що підтверджується розрахунковим
листком, завіреним головним
бухгалтером, в якому оклад позивача
вказаний у розмірі 3300 гривень. Відносно
розрахункового листка, представленого
позивачем, пояснила, що в цьому лиску
міститься сума нарахована останньому у
розмірі 3300 гривень, лише допущена
технічна помилка у рядку « оклад – 2350 »,
хоча заробітна плата, що нарахована та
виплачена вказана правильно, виходячи
із окладу 3300 гривень. При цьому також цю
суму – 3300 гривень, як таку, що
складається із окладу 2350 гривень та 950
гривень за розширення, зазначено
помилково, оскільки посада на якій
ОСОБА_1 працював на червень 2013 року не
передбачала ніяких надбавок, а лише
виплату встановленого окладу у розмірі
3300 гривень, який йому фактично і було
нараховано та виплачено за цей місяць.
Пояснила, що представлена позивачем
«табулька» не є належним доказом,
оскільки не містить ніяких підписів
повноважних осіб та не завірена
печаткою. Пояснила, що у тому
розрахунковому листі, на який
посилається позивач, допущена технічна
помилка може бути пов’язана із тим, що
у вказаний період в їхній установі ряду
працівників змінювався розмір окладу,
в перелік яких ОСОБА_1 не входив.
Враховуючи, що ОСОБА_1 фактично вірно
було нараховано та виплачено за
червень 2013 року його заробітну плату,
тому права останнього щодо виплати
заробітної плати жодним чином порушено
не було.

Суд, заслухавши сторони,
дослідивши матеріали справи та надані
сторонами доказами, вважає, що позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволенню не
підлягають з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що з
23.07.2007 року позивач був прийнятий до
відповідача на роботу у якості
начальника юридичного управління
Дирекції з виплат. 01 травня 2013 року він
був переведений на іншу посаду –
провідного фахівця юридичного
управління служби заступника
генерального директора з правового
захисту та безпеки із окладом 3300
гривень. Зазначені обставини
підтверджуються даними, що містяться у
наказах відповідача та у трудовій
книжці позивача.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 96 КЗпП
України посадові оклади службовцям
встановлює власник або уповноважений
ним орган відповідно до посади та
кваліфікації працівника. Так, із
наданих сторонами доказів вбачається,
що позивачу ОСОБА_1 відповідачем з 01
травня 2013 року було встановлено
посадовий оклад у розмірі 3300 гривень,
що не заперечували у судовому
засіданні і самі сторони.

Згідно ст. 103 КЗпП України
передбачено, що про нові чи зміну
діючих умов оплати праці в сторону
погіршення власник або уповноважений
ним орган зобов’язаний повідомити
працівника не пізніше ніж як за два
місяці до їх запровадження або зміни.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов’язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Але у супереч вказаних вимог
цивільно-процесуального
законодавства, позивачем не наведено
суду жодного доказу на підтвердження
факту того, що йому відповідачем було
зменшено розмір заробітної плати за
червень 2013 року на 950 гривень.

Так, судом було досліджено
надані відповідачем бухгалтерські
документи, завірені печаткою
підприємства, із яких вбачається
наступне: за травень 2013 року позивачу,
виходячи з його окладу у розмірі 3300
гривень, враховуючи його перебування у
безоплатній відпустці, нараховано
відповідно 2605,26 гривень (утримання
470,51грн.) та до виплати 2134,75грн.; - за
спірний місяць – червень 2013 року,
враховуючи, що позивач працював повний
місяць нараховано 3300 гривень
(утримання 595,98грн.) та до виплати 2704,02
гривні.

При цьому і сам позивач у
судовому засіданні не заперечував той
факт, що незважаючи на те, що в
розрахунковому листі за червень 2013
року вказано його посадовий оклад у
розмірі 2350 гривень, загальна сума
нарахованої йому заробітної плати
вказана у розмірі 3300 гривень, виходячи
із якої він отримав аванс у розмірі 1480
гривен та залишок заробітної плати у
розмірі 1224,02 гривні, що загалом
становить 2704,02 гривні. Також
представником відповідача було
зазначено, що посада, на яку з 01 травня
2013 року було переведено позивача, крім
встановленого йому посадового окладу у
розмірі 3300 гривень, не передбачала
будь-яких доплат, бо жодного наказу про
це не приймалося. Зазначені обставини
не були спростовані і самим позивачем.

Встановлені обставини свідчать
про те, що відповідачем ніяких змін
щодо умов оплати праці позивача не
запроваджувалося, і як наслідок
трудові права останнього жодним чином
порушено не було, оскільки ОСОБА_1 за
червень 2013 року фактично отримав
заробітну плату у встановленому йому
розмірі, виходячи саме із посадового
окладу 3300 гривень.

Таким чином, на підставі викладеного,
суд приходить до висновку, що позивачем
у судовому засіданні не доведено ті
обставини на які він посилається у
позовній заяві, як на підставу своїх
вимог і заперечень, тому у позові
необхідно відмовити.

На підставі ст.ст. 96, 103 КЗпП України та
керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212- 215 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до
Приватного акціонерного товариства
«Українська акціонерна страхова
компанія АСКА» про стягнення
недорахованої суми заробітної плати за
червень 2013 року у розмірі 950 гривень –
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через
Ленінський районний суд м.Донецька
шляхом подачі у 10-денний строк з дня
його проголошення апеляційної скарги.

Суддя: