Справа №784/2938/13 11.12.2013 11.12.2013 11.12.2013
Провадження №22-ц/784/2473/13
Головуючий у суді 1 інстанції Черенкова
Суддя-доповідач апеляційного суду
У Х В А Л А

Іменем України

11 грудня 2013 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Леванчука О.М.,

суддів: Кутової Т.З., Крамаренко Т,В.,

при секретарі судового засідання
Орельській Н.М.,

за участю:

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне
рішення Центрального районного суду м.
Миколаєва від 23 жовтня 2012 року за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,

В С Т А Н О В И Л А :

28 травня 2012 року товариство з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг
Україна») звернулося до суду з позовом
до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування вимог позивач
зазначав, що 3 жовтня 2007 року між
закритим акціонерним товариством «ОТП
Банк», правонаступником якого є
публічне акціонерне товариство «ОТП
Банк» (далі - Банк), та ОСОБА_3
(позичальником), укладений кредитний
договір № CL-400/396/2007.

За умовами цього договору позичальник
отримав в кредит 15 203,03 швейцарських
франків на споживчі цілі строком до 3
жовтня 2013 року зі сплатою фіксованої
процентної ставки 9,49% річних.

У забезпечення вказаного кредитного
зобов'язання з ОСОБА_4 був укладений
договір поруки.

Банк в повному обсязі виконав
зобов'язання за кредитним договором -
відкрив необхідні рахунки та надав
позичальнику кошти в сумі 15 203,03
швейцарських франків.

Між тим, позичальник умови договору
належним чином не виконував.

На досудові вимоги Банку про наявну
прострочену заборгованість ні
позичальник, ні поручитель не
відповідали.

Внаслідок чого, станом на 23 лютого 2012
року утворилась кредитна
заборгованість у розмірі, 12 815,47
швейцарських франків, що еквівалентно
112 177 грн. 12 коп. З яких, 12 281,66
швейцарських франків - заборгованість
за кредитом, а 533,81 швейцарських франків
заборгованість по сплаті процентів.
Крім того, нараховані 144 652 грн. 88 коп.
пені.

Посилаючись на те, що згідно з
договорами купівлі-продажу кредитного
портфелю та про відступлення права
вимоги від 10 грудня 2010 року Банк
передав йому право вимоги за вказаним
кредитним договором, позивач просив
позов задоволити в повному обсязі,
стягнувши вказану заборгованість на
його користь солідарно з відповідачів.

Заочним рішенням Центрального
районного суду м. Миколаєва від 23
жовтня 2012 року позов задоволено
частково. З відповідачів солідарно
стягнуто на користь ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» 107 504 грн. 54 коп. заборгованості
за кредитом, 4672 грн. 58 коп.
заборгованості по сплаті процентів та
50 000 грн. пені. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач
ОСОБА_3, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, просив рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
відповідачів, обговоривши доводи
апеляційної скарги, з'ясувавши
обставини справи і перевіривши їх
доказами, колегія суддів апеляційного
суду вважає, що апеляційна скарга до
задоволення не підлягає з таких
підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України
передбачено, якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилась, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
статті 1048 цього Кодексу.

За змістом ст. 554 ЦК України, у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Виходячи з положень ст. 543 ЦК України, у
разі солідарного обов'язку боржників
(солідарних боржників) кредитор має
право вимагати виконання обов'язку
частково або в повному обсязі як від
усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо.

Як вбачається з матеріалів справи і
встановлено судом, 3 жовтня 2007 року між
Банком та ОСОБА_3 був укладений
кредитний договір № CL-400/396/2007. За цим
договором ОСОБА_3 отримав споживчий
кредит у розмірі 15 203,03 швейцарських
франків до 3 жовтня 2013 року зі сплатою
фіксованої процентної ставки 9,49%
річних. Кредитне зобов'язання було
забезпечене договором поруки між
Банком та ОСОБА_4

Позичальник неналежно виконував
зобов'язання за договором, внаслідок
чого утворилася заборгованість, про
наявність якої Банк повідомив
позичальника 20 травня 2009 року, а
поручителя - 14 вересня 2009 року.

10 грудня 2010 року Банк, на підставі
відповідних угод, відступив позивачу -
ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право
вимоги за договором № CL-400/396/2007 від 3
жовтня 2007 року.

Після чого, позивач 1 липня 2011 року
надіслав відповідачам досудові вимоги
на погашення наявної кредитної
заборгованості. Однак, відповідачі
заходів з погашення заборгованості не
вживали.

Таким чином, суд першої інстанції повно
та всебічно з'ясував обставини справи,
встановив права і обов'язки сторін та
дав оцінку доказам. Внаслідок чого, суд
дійшов вірного висновку про те, що
через неналежне виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором, забезпеченим порукою,
утворилася заборгованість. Така
заборгованість, відповідно до статей
541, 543, 553, 554 ЦК України, підлягає
стягненню солідарно з позичальника та
поручителя. У зв'язку з чим, суд
обґрунтовано ухвалив рішення, яким
позов задоволив частково, стягнувши в
повному обсязі заборгованість за
кредитом і процентами та зменшивши
розмір стягуваної пені до 50 000 грн. До
того ж, рішення в частині зменшення
розміру пені позивач не оскаржував.

З огляду на це, не заслуговують на увагу
доводи апеляційної скарги про
відсутність правових підстав
стягнення заборгованості за даним
кредитним договором з позичальника,
оскільки автомобіль «Chevrolet Aveo JC58U» 2007
року випуску, державний номер НОМЕР_1,
на придбання якого ОСОБА_3 брав кредит,
вибув з його володіння ще до укладення
між Банком і позивачем договору про
відступлення права вимоги.

При цьому, оспорюючи правильність
висновків суду, апелянт посилався на
наявність між ним та страховою
компанією «Універсальна» договору
добровільного страхування наземного
транспорту від 30 грудня 2009 року щодо
цього автомобіля. Вигодонабувачем за
вказаною угодою є саме Банк.

Між тим, згідно з повідомленням
страховика від 25 листопада 2013 року (а. с.
162), з моменту укладення договору
страхування ні ОСОБА_3, ні уповноважена
ним особа, не зверталися до страхової
компанії із заявою на виплату
страхового відшкодування внаслідок
незаконного заволодіння застрахованим
автомобілем.

Натомість, під час апеляційного
розгляду, апелянт ОСОБА_3 пояснив, що
зазначений вище автомобіль не було
викрадено, а він передав його іншій
особі за нотаріально посвідченою
довіреністю для керування, за умови
оплати кредиту.

Більше того, в судовому засіданні суду
апеляційної інстанції відповідачі не
заперечували свого обов'язку
здійснювати виплату заборгованості за
даним кредитним договором та пояснили,
що оплату вони не здійснюють, оскільки
з 25 травня 2010 року автомобіля у їх
володінні немає.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що рішення судом першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому правових підстав до задоволення
апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Центрального районного
суду м. Миколаєва від 23 жовтня 2012 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий
Судді