УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2013 року

м. Київ

30 грудня 2013 року суддя Солом'янського
районного суду м. Києва Українець В.В.,
розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа: Департамент
земельних ресурсів Київської міської
державної адміністрації про виділення
в натурі частки земельної ділянки із
спільної часткової власності,
перевіривши виконання вимог статті 121
ЦПК України,

в с т а н о в и в:

12 грудня 2013 року ОСОБА_1 звернувся в суд
з зазначеним позовом до ОСОБА_2 про
виділення в натурі частки земельної
ділянки із спільної часткової
власності. Свої вимоги мотивував тим,
що він та відповідач є співвласниками
земельної ділянки площею 545 кв. метрів
по АДРЕСА_1. Їх власність є спільною
сумісною. ОСОБА_2 не бажає в
добровільному порядку поділити в
натурі земельну ділянку, тому він
змушений звернутися в суд за захистом
порушеного права.

Ухвалою судді Солом'янського районного
суду м. Києва від 16 грудня 2013 року
позовна заява ОСОБА_1 залишена без руху
та надано строк на усунення її
недоліків терміном п'ять днів з моменту
отримання копії ухвали.

Відповідно до цієї ухвали позовна
заява не відповідає вимогам пунктів 3, 5,
6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України, відповідно до
яких позовна заява повинна містити:
зміст позовних вимог, виклад обставин,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги
та зазначення доказів, що
підтверджують кожну обставину,
наявність підстав для звільнення від
доказування.

Зміст позовних вимог у заяві чітко не
викладений. Так, позивач порушує
питання про виділ частки земельної
ділянки в натурі, посилаючись на те, що
він є співвласником спірної земельної
ділянки. Разом з тим, статтею 126 ЗК
України визначено, що право власності
на земельну ділянку посвідчується
державним актом. Крім того, згідно зі
ст. 125 ЗК України право власності на
земельну ділянку виникає з моменту
реєстрації цих прав.

Позовна заява не містить посилання на
те, коли і ким був виданий державний акт
на земельну ділянку, на підставі якого
позивач є співвласником земельної
ділянки та коли ним було зареєстровано
це право. Вбачається, що у позовній
заяві не зазначено правовстановлюючі
документи, що підтверджують право
власності позивача на земельну
ділянку, яку він просить виділити йому
в натурі, як співвласнику.

У описовій частині заяви позивач не
зазначає ким та коли йому визначена
частка землі в розмірі 281,28 кв. метри, з
урахуванням посилання в тексті
позовної заяви на те, що він та
відповідач є співвласниками земельної
ділянки площею 545 кв. метри. Позивачем
також не зазначено на підставі якого
документа він перебуває на обліку, як
платник земельного податку на ділянку
площею 281,28 кв. метри, який державний
орган і коли прийняв відповідне
рішення та визначив цей розмір.

За таких обставин, вбачається, що
позовна заява не містить викладу
обставин щодо розміру земельної
ділянки, яку позивач просить виділи зі
спільного користування. Ні описова
частина позовної заяви, ні її прохальна
частина не містять конкретних вимог
щодо поділу земельної ділянки між
співвласниками.

Позивач просить виділити йому в
користування частину земельної
ділянки, відповідно позовна заява
повинна містити зазначення конкретних
варіантів такого поділу, а не
зобов'язання суд призначати експертизу
для визначення позовних вимог. Позовні
вимоги мають бути чітко викладені в
позовній заяві, мають бути зазначені
межі (точки) по яких земельна ділянка
підлягає поділу між двома
співвласниками та параметри земельних
ділянок, що мають бути виділені кожному
із співвласників. Виклад змісту
позовних вимог є правом саме позивача,
оскільки ч. 1 ст. 11 ЦПК України визначає,
що суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Не містить позовна заява і даних про те,
коли на земельній ділянці (після її
приватизації) були встановлені
земельні знаки, оскільки поділу
підлягає лише земельна ділянка, яка
виділена в натурі її власникам. У
позовній заяві не зазначено даних
абрису приватизованої земельної
ділянки, тому з позовної заяви не
можливо встановити де знаходиться
земельна ділянка, що підлягає поділу
(абрис приватизованої земельної
ділянки міститься в державному акті на
земельну ділянку, яка передана у
власність).

Судовий збір позивачем взагалі не
сплачений. Разом з тим, заявлені вимоги
стосуються виділення в натурі частки
земельної ділянки із спільної
часткової власності, що є вимогами
майнового характеру. Належних доказів
дійсної вартості земельної ділянки
суду не надано. За таких обставин,
позивачу необхідно було сплатити
судовий збір за вимогу майнового
характеру в розмірі 3441 гривню.

Позовна заява визнається неподаною та
підлягає поверненню позивачу з огляду
на наступне.

У визначений строк вимоги ухвали судді
Солом'янського районного суду м. Києва
від 16 грудня 2013 року були
виконані лише частково.

Позивач виконав вимогу ухвали про
сплату судового збору та надав суду
квитанцію про оплату судового збору в
розмірі 3441 гривні.

На виконання інших вимог ухвали від 16
грудня 2013 року позивач подав суду не
нову позовну заяву, а заяву, в якій
зазначив, що всі докази містяться в
матеріалах справи.

Разом з тим, ухвалою від 16 грудня 2013
року не встановлювалась вимога про
надання суду доказів, а зазначалось про
необхідність викладу обставин, якими
позивач обґрунтовує свої вимоги та
зазначення доказів, що підтверджують
кожну обставину.

Ці вимоги ухвали позивачем не виконані.

Згідно з ч. 2 ст. 121 ЦПК України, якщо
позивач відповідно до ухвали суду у
встановлений строк виконає вимоги,
визначені статтями 119 і 120 цього
Кодексу, сплатить суму судового збору,
позовна заява вважається поданою в
день первісного її подання до суду.
Інакше заява вважається неподаною і
повертається позивачеві.

З огляду на наведене, враховуючи, що
ОСОБА_1 вимоги ухвали від 16 грудня 2013
року виконав частково, для виконання
мав достатньо часу, наслідки
невиконання йому були роз'яснені, тому
позовну заяву слід визнати неподаною
та повернути позивачу.

Згідно квитанції № 361 від 11 жовтня 2013
року позивач при зверненні до суду
сплатив 240 гривень через ГУ
Ощадбанку по м. Києву та Київській
області.

Згідно квитанції № 5864 від 26 грудня 2013
року позивач при зверненні до суду
сплатив 3201 гривню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону
України «Про судовий збір» сплачена
сума судового збору повертається за
ухвалою суду в разі повернення заяви
або скарги.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України
«Про судовий збір», ст. 119-121 ЦПК України,
суддя, -

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа: Департамент земельних ресурсів
Київської міської державної
адміністрації про виділення в натурі
частки земельної ділянки із спільної
часткової власності вважати неподаною
та повернути позивачеві.

Роз'яснити, що повернення позовної
заяви не перешкоджає повторному
зверненню із заявою до суду, якщо
перестануть існувати обставини, що
стали підставою для повернення заяви.

Зобов'язати Управління державного
казначейства у Солом'янському районі м.
Києва повернути ОСОБА_1 240 гривень,
внесені ним згідно квитанції № 361 від 11
жовтня 2013 року через ГУ Ощадбанку по м.
Києву та Київській області та 3201
гривню, внесені ним згідно квитанції №
5864 від 26 грудня 2013 року як судовий збір
при подачі позову.

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду міста Києва через
суд першої інстанції шляхом подання
апеляційної скарги протягом п'яти днів
з дня отримання копії ухвали.

Суддя: