Комінтернівський районний суд
Провадження № 2/641/4659/2013
У Х В А Л А

12 грудня 2013 року Комінтернівський
районний суд м.Харкова в складі:

головуючого - судді Богдан М.В.,

за участю секретаря – Коваленко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Харкові
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційного
банку «ПриватБанк» до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Українське Фінансове Агентство
«ВЕРУС» в особі філії Товариства з
обмеженою відповідальністю
“Українське Фінансове Агентство
“ВЕРУС” у Комінтернівському районі м.
Харкова, ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся
до суду з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Українське Фінансове Агентство
«ВЕРУС» в особі філії Товариства з
обмеженою відповідальністю
“Українське Фінансове Агентство
“ВЕРУС” у Комінтернівському районі м.
Харкова, ОСОБА_1, в якому просить
стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою
користь заборгованість за кредитним
договором в розмірі 28651,30 гривень та
судові витрати; стягнути солідарно з
відповідачів на свою користь суму 200,00
гривень.

Разом з позовною заявою позивач надав
заяву про забезпечення позову, в якій
просить накласти арешт у межах суми
заборгованості за кредитом на грошові
кошти, рухоме та нерухоме майно, яке
належить ОСОБА_1 шляхом заборони
будь-яким особам укладати угоди
стосовно цього майна, проводити його
реєстрацію та перереєстрацію,
здійснювати його відчуження.

Відповідно до ч.3 ст.151 ЦПК України
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення позову
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Згідно до ч.2 ст.151 ЦПК України, у заяві
про забезпечення позову повинно бути
зазначено:причини у зв’язку з чим
потрібно забезпечити позов; вид
забезпечення позову, який належить
застосувати, з обґрунтування його
необхідності; інші відомості,
потрібні для забезпечення позову.

Позивачем не зазначено майно
відповідача, на яке необхідно накласти
арешт, не надано даних щодо майна, яке
належить відповідачу та його вартості.

Відповідно до постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 22 грудня
2006 року “Про практику застосування
судами цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову ” вирішуючи
питання про забезпечення позову суд
має брати до уваги інтереси не тільки
позивача, а й інших осіб, права яких
можуть бути порушені у зв’язку із
застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову спрямоване, перш
за все, проти несумлінних дій
відповідача, який за час розгляду
справи може приховати майно, продати,
знищити чи знецінити його тощо.
Підставою забезпечення позову є
обґрунтоване припущення заявника, що
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Пунктом 6 зазначеної постанови
передбачено, що, розглядаючи заяву про
забезпечення позову, суд (суддя) має з
урахуванням доказів, наданих позивачем
на підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

При цьому матеріали справи не містять
доказів чи обґрунтування доводів
позивача про те, що виконання рішення у
майбутньому може бути утруднене чи
відповідач буде ухилятись від
виконання такого рішення.

Клопотання про забезпечення позову не
містить посилання на беззаперечні
мотиви, за якими позивач вважає, що
захист його прав, свобод та інтересів
буде неможливим без вжиття відповідних
заходів і для їх відновлення
необхідно буде докласти значних зусиль
та витрат, а також не вказано в чому
полягає значимість таких зусиль і
наскільки значні витрати будуть
позивачем при цьому понесені.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку про відсутність підстав для
забезпечення позову, а тому відповідна
заява ПАТ КБ “ПриватБанк” задоволенню
не підлягає.

Керуючись ст.ст.151-153 ЦПК України, суддя
–

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк “ПриватБанк” про забезпечення
позову по цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Українське
Фінансове Агенство «Верус» в особі
філії Товариства з обмеженою
відповідальністю «Українське
Фінансове Агенство «Верус» у
Комінтернівському районі м. Харкова,
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості -
відмовити.

Копію ухвали направити заявнику –
Публічному акціонерному товариству
Комерційний банк «ПриватБанк».

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
5-денний строк з дня проголошення
апеляційної скарги, а у разі якщо
ухвалу було постановлено без участі
особи, яка її оскаржує, протягом 5-ти
днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя -ОСОБА_2