Справа № 713/2893/13-ц
Провадження №2/713/1025/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.12.2013
м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької
області в складі головуючого
судді          Кибич І.А.,з участю
секретаря Мірчева О.І., за участю
представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Вижниця цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської
ради, Вижницького району Чернівецької
області, де третіми особами без
самостійних вимог на стороні позивача
є ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання
договору міни дійсним, визнання права
власності на житловий будинок за
набувальною давністю, -

В С Т А Н
О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з
позовом про визнання договору міни
дійсним, визнання права власності на
житловий будинок за набувальною
давністю до відповідача ОСОБА_3
сільської ради, де третіми особами без
самостійних вимог на стороні позивача
є ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

Посилається на те, що є власником
житлового будинку в с. Калинівка по
вул.1-го Травня, 3, Комінтернівського
району, Одеської області. В 1999 році
домовився з жителькою с.Банилів,
Вижницького району, Чернівецької
області, ОСОБА_7 про обмін їх житловими
будинками, оскільки вирішив змінити
місце постійного проживання і
обміняти свій житловий будинок за
вказаною адресою на житловий будинок в
с.Банилів по вул.Гостинець, 124-А,
Вижницького району, Чернівецької
області. Члени їх сімей також не
заперечували про такий обмін. В 1999 році,
ОСОБА_7 зареєструвала його з дружиною у
власному будинку, куди вони переїхали
на постійне місце проживання, а сама
ОСОБА_7 вибула в Одеську область. При
цьому ОСОБА_7 підписала в ОСОБА_3
сільській раді Вижницького району,
Чернівецької області доручення на
ОСОБА_8 для подальшого оформлення
відповідних документів на будинок і
укладення договору міни. Однак, таке
оформлення вони не встигли здійснити,
оскільки в 2000 році ОСОБА_7 померла.
Також угода та документи в подальшому
не були засвідчені нотаріально,
оскільки ОСОБА_7 на момент міни не мала
документального підтвердження права
власності на будинок. Таким чином умови
договору міни вони виконали - дві сім'ї
змінили адреси постійного проживання,
але не оформили належним чином. На
даний час він із сім’єю проживає в
ІНФОРМАЦІЯ_1, а с Сім’я ОСОБА_7 проживає
в його будинку в с.Калинівка, по вул. 1-го
Травня, 3, Комінтернівського району,
Одеської області. З 1999 року по
сьогоднішній день ним утримується
будинок в с.Банилів по вул.Гостинець,
124-А, сплачує податкові платежі за
землю, на якій знаходиться будинок,
всі інші витрати і комунальні послуги
на будинок. Він володіє будинком
тривалий час добросовісно, відкрито та
безперервно.

Спадкоємці за законом після смерті
ОСОБА_7 є її діти: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_4, про свої спадкові права на
будинок в Чернівецькій області не
заявляли і до мене з претензіями не
зверталися. Вони так само як і він з 1999
року проживають в будинку в
с.Калинівка, по вул. 1-го Травня, 3,
Комінтернівського району, Одеської
області, який офіційно по документах
належить йому. Житловий будинок в
с.Банилів, по вул. Гостинець, 124 «а»,
Вижницького району, Чернівецької
області належав ОСОБА_7, згідно довідки
про право власності на житловий
будинок №15 від 01 лютого 1999 року.

Спору щодо володіння будинками у нього
із спадкоємцями ОСОБА_7 немає, однак
вони не можуть зареєструвати своє
право власності на будинки, оскільки не
встигли до смерті ОСОБА_7 оформили
належним чином договір міни.

Просить визнати дійсним договір міни
житлового будинку, розташованого в
с.Банилів по вул.Гостинець, 124-А,
Вижницького району Чернівецької
області, який належав на праві
власності ОСОБА_7, на житловий будинок,
розташований в с.Калинівка по вул.1-го
Травня, 3, Комінтернівського району
Одеської області, який належав йому на
праві власності. Визнати за ним право
власності на житловий будинок,
розташований в с.Банилів по
вул.Гостинець, 124-А, Вижницького району
Чернівецької області.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2
підтримав позовні вимоги в повному
об’ємі, посилався на обставини
викладені в позові, просив позовні
вимоги задовольнити.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_9 позовні вимоги
підтримала в повному об’ємі,
посилалась на обставини викладені в
позові. Просила позовні вимоги
задовольнити.

До початку розгляду справи від
представника відповідача ОСОБА_3
сільської ради Вижницького району
надійшла заява, в якій вони позовні
вимоги про визнання договору міни
дійсним та визнання права власності за
набувальною давністю визнають та не
заперечують, просять справу
розглядати без участі представника
сільської ради.

До початку розгляду справи від третіх
осіб ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 надійшли
заяви, в яких вони позовні вимоги
визнають в повному об’ємі, просять
розглянути справу за їх відсутності,
про результати розгляду повідомити
належним чином.

Суд, заслухавши позивача, представника
позивача, вивчивши та дослідивши
матеріали справи, з'ясувавши всі
фактичні обставини на яких ґрунтуються
позовні вимоги, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення справи по суті,
прийшов до висновку, що позов ОСОБА_2 не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які
беруть участь у справі. Доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Згідно п. 4 «Прикінцеві та перехідні
положення ЦК України» ЦК України
застосовується до цивільних відносин,
що виникли після набрання ним чинності.
Щодо цивільних відносин, які виникли до
набрання чинності Цивільним кодексом
України, положення цього Кодексу
застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є
власником житлового будинку в
с.Калинівка, вул.1-го Травня, 3,
Комінтернівського району Одеської
області, що підтверджується копією
дубліката Свідоцтва про право
власності на жилий будинок №971 від
22.10.1992 року виданого виконкомом
Калинівської сільської ради на
підставі рішення виконкому
Калинівської сільської ради №33 від
29.07.1992 року, зареєстроване 22.01.1999 року в
Комінтернівському РБТІ в реєстрову
книгу за №15-11-11.

З копії технічного паспорту на
житловий будинок №971, складеного 21.01.1999
року Комінтернівсським РБТІ,
вбачається, що житловий будинок по
плану забудови під літ. «А» в
с.Калинівка, вул.1-го Травня, 3,
Комінтернівського району області,
вартістю 20568,00 грн., оформлений на ім’я
ОСОБА_2.

З копії технічного паспорту на
житловий будинок №1/465, складеного
29.12.2012 року Вижницьким РБТІ, вбачається,
що житловий будинок по плану забудови
під літ. «А» 1980 року побудови, в
с.Банилів, вул.Гостинець. 124-А,
Вижницького району Чернівецької
області, вартістю 114295,00 грн., оформлений
на ім’я ОСОБА_2.

З копії паспорта громадянина України
серія КК 185655 виданого 22.01.1999 року
Комінтернівським РВ УМВС України в
Одеській області. вбачається, що
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, 25.01.1999 року знятий
з реєстраційного обліку місця
проживання в ІНФОРМАЦІЯ_6,
комінтернівського району Одеської
області, з 01.02.1999 року зареєстрований в
ІНФОРМАЦІЯ_7.

З довідки виконавчого комітету ОСОБА_3
сільської ради №651 від 30.09.2013 року
вбачається, що згідно по господарських
книг з 2000 року по даний час, власником
житлового будинку в с.Банилів по вулиці
Гостинець, 124-А, Вижницького району
Чернівецької області, являється
ОСОБА_7, яка проживала в даному будинку
з 1989 року, по який час, сільській раді,
невідомо. В 2000 році ОСОБА_7
зареєструвала до свого будинку, по
вищевказаній адресі сім’ю - ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_8, та ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_9. З
2001 року по даний час по вищевказаній
адресі зареєстрована та фактично
проживає сім’я ОСОБА_2 З даного
господарства податкові платежі за
землю сплачує ОСОБА_2 ОСОБА_7 має
спадкоємців за законом першої черги, а
саме, дітей: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_11
ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, які
згідно по господарської книги вибули у
1998 році, на постійне місце проживання в
ІНФОРМАЦІЯ_10. Виконкому ОСОБА_3
сільської ради про обмін житлового
будинку власником вищезазначеного
будинку невідомо.

З довідки Калинівської сільської ради
№02-19/243 від 24.10.2013 року вбачається, що
наймачем житлового будинку, який
знаходиться за адресою: с.Калинівка,
вул. 1-го Травня, 3, Комінтернівського
району, Одеської області, являється
ОСОБА_4. Згідно запису по господарської
книги №2, особового рахунку №0122, дійсно
зареєстровані і фактично проживають за
вказаною адресою: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2;
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4; ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_3; ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_11;
ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_12; ОСОБА_14,
ІНФОРМАЦІЯ_13. Податкові платежі за
землю з даного господарства сплачує
ОСОБА_4 з 2000 року по даний час. Померла
ОСОБА_7 проживала в будинку з 01 лютого
1999 року по листопад 2000 року.
Спадкоємцями померлої ОСОБА_7 є діти та
онуки. Які на даний час зареєстровані і
проживають за вище вказаною адресою.
Виконкому Калинівської сільської ради
відомо про обмін житлового будинку між
ОСОБА_2 та померлою ОСОБА_7, що
підтверджується записом по
господарської книги №1, особового
рахунку №86 з 1996 -2000 роки, про вибуття
20.01.1999 року сім'ї ОСОБА_2 проживати в
ІНФОРМАЦІЯ_14.

З копії погосподарської книги за 1996-2000
р.р. вбачається, що в с.Банилів по
вул.Гостинець, 124-А, суспільна група
двору – колгоспний, ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_15, є головою двору, крім неї
членами двору були мати ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_16, пенсіонерка, діти: ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_17, не працююча, ОСОБА_11,
ІНФОРМАЦІЯ_18, учениця 4-го класу, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_19, не працююча. Онука:
ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_11. Також в
господарстві зареєстровані ОСОБА_2 та
ОСОБА_10

З копії погосподарських книги №355
особовий рахунок №327 за 2001-2005, 2006-2010 р.р.
вбачається, що в с.Банилів по
вул.Гостинець, 124-А, зареєстровані
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_20, ОСОБА_10,
ІНФОРМАЦІЯ_21.

З копії погосподарської книги за 1996-2000
р.р. вбачається, що в с.Калинівка,
вул.1-го Травня, 3, зареєстровані ОСОБА_15
та ОСОБА_16, які 20.01.1999 року вибули з
господарства в с.Банилів, Чернівецька
область. Також в господарстві
зареєстровані ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_15, яка
померла 25.11.2000 року актовий запис №18;
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_4; ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3;
ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_11; ОСОБА_13,
ІНФОРМАЦІЯ_12; ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_13.

З копії погосподарських книги за 2001-2005,
2006-2010, 2011-2015 роки особові рахунки №84,
№123, №03461 вбачається, що в с.Калинівка,
вул.1-го Травня, 3, зареєстровані
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_4; ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3;
ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_11; ОСОБА_13,
ІНФОРМАЦІЯ_12; ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_13.

З копії доручення від 01.02.1999 року
посвідченого секретарем Банилівської
сільської ради, зареєстрованого в
реєстрі за №16, вбачається, що ОСОБА_7,
жителька с.Банилів, уповноважила
ОСОБА_8, жительку с.Банилів, провести
обмін житлового будинку на другий
будинок в с.Калинівка,
Комінтернівського району Одеської
області, за її власним розсудом. Для
цього її уповноважила подавати від її
імені заяви у відповідні заклади,
одержувати необхідні довідки та
документи і виконати всі інші
необхідні дії пов’язані з даним
дорученням. Доручення видано строком
на один рік.

З копії довідки виконавчого комітету
ОСОБА_3 сільської ради №15 від 01.02.1999
року про право власності на житловий
будинок, вбачається, що згідно записів
в погосподарській книзі №4, особовий
рахунок №361 ст.83 за двором значиться
житловий будинок, з належними
надвірними будівлями та
господарськими спорудами,що
знаходиться в с.Банилів, Вижницького
району Чернівецької області. ОСОБА_7
єдиний власник даного житлового
будинку, учасників спільної часткової
власності на житловий будинок немає.

Згідно ст.45 ЦК УРСР недодержання форми
угоди, якої вимагає закон, тягне за
собою недійсність угоди лише в разі,
якщо такий наслідок прямо зазначено в
законі.

Статтею 46 ЦК УРСР встановлено, що
недодержання простої письмової форми,
що вимагається законом (стаття 44 цього
Кодексу), позбавляє сторони права в
разі спору посилатися для
підтвердження угоди на показання
свідків, а у випадках, прямо
зазначених у законі, тягне за собою
недійсність угоди з наслідками,
передбаченими частиною другою статті 48
цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.47 ЦК УРСР
нотаріальне посвідчення угод
обов'язкове лише у випадках,
зазначених у законі. Недодержання в
цих випадках нотаріальної форми тягне
за собою недійсність угоди з
наслідками, передбаченими частиною
другою статті 48 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.47 ЦК УРСР у разі, якщо
одна із сторін повністю або частково
виконала угоду, що потребує
нотаріального посвідчення, а друга
сторона ухиляється від нотаріального
оформлення угоди, суд вправі за вимогою
сторони, яка виконала угоду, визнати
угоду дійсною. У цьому разі наступне
нотаріальне оформлення угоди не
вимагається.

Згідно ст. 241 ЦК УРСР за договором міни
між сторонами провадиться обмін
одного майна на інше. Кожний з тих,
хто бере участь у міні, вважається
продавцем того майна, яке він дає в
обмін, і покупцем майна, яке він
одержує. Договір міни, в якому однією
або обома сторонами є державні
організації, може бути укладений
лише у випадках, передбачених
законодавством Союзу РСР і Української
РСР.

Відповідно до ст.242 ЦК УРСР до договору
міни застосовуються відповідно
правила про договір купівлі-продажу,
якщо інше не випливає з змісту
відносин сторін.

Згідно з вимогами ст.227 ЦК УРСР договір
купівлі-продажу жилого будинку повинен
бути нотаріально посвідчений, якщо
хоча б однією із сторін є громадянин.
Недодержання цієї вимоги тягне
недійсність договору.

Як роз'яснено у п.4 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 28.04.1978 року
№3 «Про судову практику в справах про
визнання угод недійсними», яка
застосовується до спірних
правовідносин, з підстав недодержання
нотаріальної форми визнаються
недійсними тільки угоди, які
відповідно до чинного законодавства
підлягають обов'язковому
нотаріальному посвідченню, зокрема,
договори довічного утримання; застави,
купівлі-продажу, в тому числі при
придбанні на біржових торгах) міни або
дарування жилого будинку (квартири) чи
його (її) частини; дарування іншого
майна на суму понад 500 крб. і валютних
цінностей на суму понад 50 крб.

Якщо така угода виконана повністю або
частково однією з сторін, а друга
сторона ухиляється від її
нотаріального оформлення, суд на
підставі ч.2 ст.47 ЦК за вимогою сторони,
яка виконала угоду, її
правонаступників або прокурора вправі
визнати угоду дійсною. Однак це правило
не може бути застосовано, якщо
сторонами не було досягнуто згоди з
істотних умов угоди або для укладення
її були в наявності передбачені
законом обмеження (наприклад, статтями
105, 114 ЦК УРСР). Щоб не допустити
неправильного визнання дійсними угод
на підставі ч.2 ст.47 ЦК, суд повинен
перевірити, чи підлягала виконана
угода нотаріальному посвідченню, чому
вона не була нотаріально посвідчена і
чи не містить вона протизаконних умов.

Згідно положень статті 220 ЦК України у
разі недотримання сторонами вимоги
закону про нотаріальне посвідчення
договору такий договір є нікчемним.

Частина 2 вказаної статті встановлює,
що якщо сторони домовились щодо усіх
істотних умов договору, що
підтверджується письмовими доказами, і
відбулося повне або часткове виконання
договору, але одна із сторін ухилилася
від його нотаріального посвідчення,
суд може визнати такий договір дійсним.
У цьому разі наступне нотаріальне
посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, викладених у
пункті 13 Постанови від 06 листопада 2009
року № 9 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійними», які мають для
суду характер правового звичаю і
підлягає застосуванню через статтю 7 ЦК
України, убачається, що вирішуючи спір
про визнання правочину, який підлягає
нотаріальному посвідченню, дійсним,
судам необхідно враховувати, що норма
частини другої статті 220 ЦК України не
застосовується щодо правочинів, які
підлягають і нотаріальному
посвідченню, і державній реєстрації,
оскільки момент вчинення таких
правочинів відповідно до статей 210 та 640
ЦК України пов'язується з державною
реєстрацією, тому вони не є укладеними
і не створюють прав та обов'язків для
сторін.

Посилання позивача як на доказ
обґрунтованості позовних вимог, що
сторони виконали всі необхідні дії для
укладення договору міни, є
безпідставними, оскільки, однією з
умов визнання судом правочину дійсним
за ч.2 ст.47 ЦК УРСР є ухилення сторони
від його нотаріального посвідчення.
Підстав для визнання договору міни
дійсним у 2013 році між позивачем та
померлою у 2000 році особою, суд не
вбачає, так як не має можливості
перевірити його умови та обставини
укладення в розумінні ч.ч.3, 4 ст.60 ЦПК
України та ст.212 ЦПК України, тобто
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 та
померла ОСОБА_7 письмового договору
міни житловими будинками не укладали,
нотаріально не посвідчували, доказів,
які б свідчили про дату його укладення
та істотні умови договору міни, а також
належність померлій ОСОБА_7 на праві
власності житлового будинку в
с.Банилів, вул.Гостинець, 124-А, суду не
надано, таким чином вимоги позивача
ОСОБА_2 про визнання договору міни
житловими будинками дійсним є
необґрунтованими та безпідставними, а
тому суд вважає за необхідне в їх
задоволенні відмовити.

Стосовно вимоги позивача ОСОБА_2 про
визнання права власності на житловий
будинок за набувальною давністю, суд
виходить з наступного.

Стаття 41 Конституції України
проголошує, що право власності
охороняється законом. Держава
забезпечує стабільність правовідносин
власності. Власник на свій розсуд
володіє, користується і
розпоряджається належним йому майном.
І власник може вимагати усунення
будь-яких порушень його прав. Захист
прав власності здійснюється судом.
Власник має право вимагати повернення
(індикації) свого майно з чужого
незаконного самовільного володіння.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд і має
право вчинити щодо свого майна будь-які
дії, які не суперечать закону, а
відповідно до ст. 317 ЦК України на зміст
права власності не впливають місце
проживання власника та
місцезнаходження майна.

Згідно зі ст. 321 ЦПК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні..

Відповідно до статей 316, 328, 345
Цивільного кодексу України, правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб. Право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Набувальна давність (або давність
володіння) відноситься до первісних
способів набуття права власності, тому
що права набувача основані не на
минулій власності чи відносинах
правонаступництва, а на обов’язковій
сукупності обставин, передбачених ч.1
ст.344 ЦК.

Відповідно до ст.344 ч.1 Цивільного
Кодексу України, особа, яка
добросовісно заволоділа чужим майном і
продовжує відкрито, безперервно
володіти нерухомим майном протягом
десяти років або рухомим майном
протягом п’яти років, набуває право
власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом.

Згідно ст.344 ч.4 Цивільного Кодексу
України, право власності за
набувальною давністю на нерухоме
майно, транспортні засоби, цінні папері
набувається за рішенням суду.

Згідно до п.8 Прикінцевих та перехідних
положень ЦК України, правила ст.344 ЦК
України про набувальну давність
поширюються також на випадки, коли
володіння майном почалося за три роки
до набрання чинності цим кодексом,
тобто до 01 січня 2001 року.

Виходячи зі змісту ст.344 ЦК,
обставинами, які мають значення для
справи, і, які повинен, довести саме
позивач (ч.1 ст.60 ЦПК України), є
законний об'єкт володіння,
добросовісність володіння (особа, яка
не знала і не могла знати про перешкоди
до набуття майна), безперервність,
відкритість володіння (володілець не
просто уповноважений, але
зобов’язаний відноситися до об’єкта
володіння як власник, якщо він бажає
зберегти незаперечний статус
володільця за давністю, що дозволяє
йому після спливу встановленого
законом строку набувальної давності
фактично перетворитися у власника.
Доказами відношення до майна в якості
його власника можуть бути, такі дії
володільця, як ремонт речі (будинку) за
свій рахунок, страхування майна,
передача майна на зберігання іншим
особам тощо), давність володіння та
його безперервність, тобто проживання
і користування будинком.

Таким чином, особою, яка володіє чужим
майном при зазначених обставинах, у
всіх випадках є не власник і, тим
більше, власник ні в якому випадку не
може набути майно у власність за
давністю володіння. Право власності на
стороні володільця за давністю виникає
поза волею і незалежно від волі
колишнього власника (співвласників).
Володілець за давністю є незаконним
володільцем (особа заволоділа чужим
майном). Неможливо набуття права
власності на майно, яке належить
володільцю в силу певного титулу –
оренди, найму, зберігання, оперативного
управління, застави тощо.

Володіння позивачем ОСОБА_2 житловим
будинком в с.Банилів по вул.Гостинець.
124-А, Вижницького району Чернівецької
області, не має вказаних ознак.
Позивачу з початку володіння і до цього
часу було відомо, що будинок належить
іншій особі, а тому володіння ним цілим
будинком не може бути визнане
добросовісним. Оскільки позивач
зареєструвався та вселився до спірного
житлового будинку зі згоди власника,
оскільки останні мали намір укласти
договір міни житловими будинками,
тобто користувався спірним будинком
не безпідставно і тому воно не було для
нього чужим в розумінні ч.1 ст.344 ЦК
України. Подальше користування
будинком не можна визнати
добросовісним, що в цілому свідчить про
відсутність підстав для набуття
позивачем права власності на спірний
житловий будинок за набувальною
давністю, передбаченою ст.344 ЦК України.

До того ж, після смерті 25.11.2000 року
ОСОБА_7, відповідно до ст.529 ЦК УРСР є
спадкоємці першої черги діти: ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3,
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4. Однак відомостей
про те, що вказані спадкоємці
відмовилися від прийняття спадщини
після смерті матері та подали
відповідні заяви до нотаріальної
контори, суду не представлено, що
виключає застосування норм закону про
набувальну давність.

Враховуючи зазначені вимоги закону, а
також з урахуванням наведених вище
досліджених судом доказів, суд вважає,
що в задоволенні позову ОСОБА_2 про
визнання договору міни житловими
будинками дійсним, визнання права
власності на житловий будинок в
с.Банилів по вул.. Гостинець, 124-А,
Вижницького району Чернівецької
області, за набувальною давністю,
необхідно відмовити.

Керуючись ст. 41 Конституції України,
ст.ст.44-48, 227, 241,242 ЦК УРСР (в редакції 1963
р.), ст.ст. 16, 317, 319, 321, 344 ЦК України,
ст.ст.10, 60, 88, 212- 215, 218 ЦПК України, Суд, -

В И Р І Ш
И В :

В задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
сільської ради, Вижницького району
Чернівецької області, де третіми
особами без самостійних вимог на
стороні позивача є ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, про визнання договору міни
житловими будинками - дійсним, визнання
права власності на житловий будинок в
с.Банилів по вул.. Гостинець, 124-А,
Вижницького району Чернівецької
області, за набувальною давністю, -
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги. Апеляційна скарга
на рішення суду може бути подана
протягом 10 днів з дня його
проголошення, а в разі проголошення
вступної та резолютивної частини
рішення – з дня отримання копії цього
рішення. Апеляційна скарга подається
до Апеляційного суду Чернівецької
області через Вижницький районний суд
Чернівецької області.

Суддя: ОСОБА_17