Дата документу 26.12.2013
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"26" грудня 2013 року Мелітопольський
міськрайонний суд Запорізької області
головуючого - судді Кучеренко Н.В.
при секретарі – Левандовській О.М.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Мелітополі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором позики,
Позивач звернулась до суду з позовом, в
якому просить стягнути з відповідача
на її користь суму боргу в розмірі 7 697
гривень 00 копійок, а також судовий збір
в розмірі 229 гривень 40 копійок,
зазначивши, що 31 травня 2013 року між нею
та відповідачем була укладена боргова
розписка, за якою вона передала ОСОБА_2
грошову суму в розмірі 7 697 гривень, а
відповідач прийняла на себе
зобов’язання повернути вказану суму
до 31 вересня 2013 року. Однак до цього
часу відповідач грошей не повернула,
незважаючи на вимоги позивача.
Позивач в судове засідання не
з’явилась, від неї надійшла заява, в
якій вона просить розглянути справу за
її відсутності, наполягає на заявлених
позовних вимогах. Проти винесення
заочного рішення не заперечує.
Відповідач у судове засідання не
з’явилась, не повідомила суд про
причини неявки, про час і дату судового
засідання була повідомлена належним
чином, через оголошення в газеті
12 грудня 2013 року, заяви про відкладення
розгляду справи та про розгляд справи
за її відсутності від неї не надходило,
тому суд визнає її неявку неповажною,
та вважає можливим ухвалити заочне
рішення за її відсутності на підставі
наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у
разі неявки в судове засідання
відповідача, повідомленого належним
чином і від якого не надійшло заяви про
розгляд справи за його відсутності або
якщо повідомлені ним причини неявки
визнані неповажними, суд може ухвалити
заочне рішення на підставі наявних у
справі доказів, якщо позивач не
заперечує проти такого вирішення
справи.

При цьому згідно листа Верховного Суду
України від 27.09.2010 року, направленого на
ім’я голів Апеляційного суду АРК,
областей міст Києва та Севастополя,
якщо відповідач належним чином
повідомлений про дату судового
засідання не з’явився до суду та від
нього не надійшло заяви про розгляд
справи за його відсутності або
повідомлені ним причини визнані
неповажними, незалежно від того це його
перша чи повторна неявка, суд має право
на ухвалення заочного рішення, якщо
позивач не заперечує проти такого
вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з
урахуванням заяви позивача про
слухання справи за її відсутності та в
зв’язку з неявкою відповідача,
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає, що позов підлягає повному
задоволенню за наступними підставами.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов’язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
ЦПК України. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно копії розписки від 31 травня 2013
року, відповідач ОСОБА_2 взяла в борг у
ОСОБА_1 7 697 гривень та зобов’язалась
повернути вказану суму до 31 вересня 2013
року.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти, а позичальник
зобов’язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів.

Відповідно до Постанови Верховного
Суду України № 6-63 цс 13 від 18.09.2013 року
письмова форма договору позики
внаслідок його реального характеру є
доказом не лише факту укладення
договору, але й факту передачі грошової
суми позичальнику. Договір позики є
двостороннім правочином, а також він є
одностороннім договором, оскільки
після укладення цього договору всі
обов'язки за договором позики, у тому
числі повернення предмета позики або
рівної кількості речей того ж роду та
такої ж якості, несе позичальник, а
позикодавець набуває за цим договором
тільки права. За своєю суттю розписка
про отримання в борг грошових коштів є
документом, який видається боржником
кредитору за договором позики,
підтверджуючи як його укладення, так і
умови договору, а також засвідчуючи
отримання боржником від кредитора
певної грошової суми або речей.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України,
позичальник зобов’язаний повернути
позикодавцеві (грошові кошти у такій
самій сумі) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України,
зобов’язанням є право відношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов’язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов’язку.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов’язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного Кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог –
відповідно до звичайного ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов’язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням
зобов’язання є невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов’язання
(неналежне виконання).

Як встановлено під час розгляду справи
до теперішнього часу відповідач суму
боргу не повернула.

На підставі викладеного, аналізуючи
зібрані у справі докази кожний окремо
та всі в сукупності, суд приходить до
висновку про задоволення позовних
вимог та стягнення з відповідача на
користь позивача суми боргу в розмірі 7
697 гривень 00 копійок, а також з
урахуванням ст. 88 ЦПК України стягнення
судового збору в розмірі 229 гривень 40
копійок.

Керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 610, 1046, 1047, 1049 ЦК
України, Постановою Верховного Суду
України № 6-63 цс 13 від 18.09.2013 року, ст.ст.
15, 57, 59, 88, 107, 208, 212-215, 224-228 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором позики –
задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2, (РНОКПП НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_1, (РНОКПП НОМЕР_2) суму
боргу в розмірі 7 697 (сім тисяч шістсот
дев’яносто сім) гривень 00 копійок, а
також витрати по сплаті судового збору
в розмірі 229 гривень 40 копійок.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга до апеляційного суду
Запорізької області через
Мелітопольський міськрайонний суд
протягом 10 днів з дня проголошення
рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні в судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення
може бути подано протягом десяти днів з
дня отримання його копії.

Суддя:
Н.В.Кучеренко