Провадження № 2/755/6683/2013
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" грудня 2013 р.
Дніпровський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді
Галагана В.І.,

при секретарі
Нестеровському Б. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Дніпровського
районного суду м. Києва цивільну справу
за позовом Публічного акціонерного
товариства „ВТБ Банк" до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, -

в с
т а н о в и в:

Публічне акціонерне товариство „ВТБ
Банк " звернулось до суду з позовом про
стягнення з відповідачки ОСОБА_1
заборгованості за договором кредиту,
мотивуючи свої вимоги тим, що 26.11.2012
року між Публічним акціонерним
товариством „ВТБ Банк" та ОСОБА_1
укладено кредитний договір № R6В,
згідно умов якого банк надав
відповідачці кредит у розмірі 84 400,00
грн., на споживчі потреби, на строк до
26.11.2017 року, зі сплатою 27 % річних за весь
строк фактичного користування
кредитом. Факт видачі кредиту
відповідачу підтверджується
меморіальним ордером № 16732 від 26.11.2012
року.

У зв'язку з недотриманням ОСОБА_1
зазначених умов кредитного договору,
станом на 10.09.2013 року загальна
заборгованість відповідачки перед
позивачем складає 92 584,44 грн. Однак,
станом на дату подання даного позову до
суду ОСОБА_1 не виконала умови
кредитного договору, що є предметом
позовних вимог.

Представник позивача Лизуненко С.О. в
судове засідання не з'явився, про день,
час та місце судового розгляду справи
повідомлений належним чином, надав до
суду заяву про розгляд справи за його
відсутності.

Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання
не з'явилася, про день, час та місце
судового розгляду справи
повідомлялася належним чином, про
причини неявки суд не повідомила,
доказів поважності причини неявки суду
не надала.

Дослідивши матеріали справи,
оцінивши зібрані по справі докази в їх
сукупності, суд приходить до
наступного.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини
першої статті 3 Цивільного кодексу
України загальними засадами
цивільного законодавства є: свобода
договору, свобода підприємницької
діяльності, яка не заборонена законом.

Підстави виникнення цивільних прав та
обов'язків визначені в статті 11
Цивільного кодексу України, зокрема з
договорів та інших правочинів.

Статтею 14 цього Кодексу визначено, що
цивільні обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства. Виконання
цивільних обов'язків забезпечується
засобами заохочення та
відповідальністю, які встановлені
договором або актом цивільного
законодавства.

Згідно п. 4 ст. 1 Закону України „Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг"
(у редакції Закону України від 23.10.2013 р.),
фінансовий кредит - кошти, які
надаються у позику юридичній або
фізичній особі на визначений строк та
під процент.

Відповідно до ст. 2 Закону
України „Про банки та банківську
діяльність" ( у редакції Закону України
від 11.10.2013 р.), банківський кредит -
будь-яке зобов'язання банку надати
певну суму грошей, будь-яка гарантія,
будь-яке зобов'язання придбати право
вимоги боргу, будь-яке продовження
строку погашення боргу, яке надано в
обмін на зобов'язання боржника щодо
повернення заборгованої суми, а також
на зобов'язання на сплату процентів та
інших зборів з такої суми.

Принцип забезпеченості кредиту
передбачає наявність у банку права для
захисту своїх інтересів, недопущення
збитків від неповернення боргу через
неплатоспроможність позичальника.
Принципи повернення, строковості та
платності означають, що кредит має бути
повернений позичальником банку у
визначений у кредитному договорі строк
із відповідною платою за його
користування. Цільовий характер
використання передбачає вкладення
позичкових коштів із конкретною метою,
визначеною кредитним договором.

Сторонами кредитного договору є
кредитодавець - банк або інша кредитна
організація, яка надає кошти, а також
позичальник - особа, якій надаються
кошти.

Кредитний договір є різновидом
договору позички, тому до
правовідносин, що виникають на його
основі, застосовуються ті ж правила, що
діють для договорів позички.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного
кодексу України за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Судом встановлено, що 05.02.2011 року між
Публічним акціонерним товариством
„ВТБ Банк" та ОСОБА_1 укладено
кредитний договір № R6В,
відповідно до п. 3.1 якого, відповідачці
було надано кредит у розмірі 84 400,00 грн.,
зі сплатою за користування кредитом 27%
річних, згідно з п. 3.3. кредитного
договору, на строк відповідно до п.3.2.
кредитного договору - не пізніше 26.11.2017
року. (а.с. 11-17)

Позивачем виконано умови кредитного
договору № R6В від 26.11.2012 року та
надано відповідачу кредитні кошти в
розмірі 84 400,00 грн., що підтверджується
меморіальним ордером № 16732 від 26.11.2012
року. (а.с. 5)

Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору, актів
цивільного законодавства.

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом. (ч. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України)

Одностороння відмова від зобов'язання
не звільняє винну сторону від
відповідальності за порушення
зобов'язання. (ч. 2 ст. 615 Цивільного
кодексу України)

Кредитодавець має право на одержання
від позичальника процентів на суму
кредиту у розмірах і в порядку, що
встановлені договором. Якщо договір не
містить умови про розмір процентів, він
визначається обліковою ставкою
банківського процента (ставкою
рефінансування), встановленою
Національним банком України. У разі
відсутності іншої угоди проценти
виплачуються щомісяця до дня
повернення суми кредиту.

Відповідно до частини першої статі 625
Цивільного кодексу України визначено,
що боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно з п. 29 Постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних та кримінальних справ від
30.03.2012 року №5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають з
кредитних правовідносин», при
вирішенні спорів про дострокове
повернення кредиту суд має враховувати
положенная статей 1050, 1054 ЦК і виходити з
того, що якщо договором встановлено
обов'язок позичальника повернути
кредит частинами (із розстроченням), то
в разі прострочення повернення
чергової частини кредитодавець має
право вимагати дострокового
повернення частини кредиту, що
залишилася, та сплати процентів,
належних йому від суми кредиту.
Передбачене статтею 1050 ЦК право
кредитодавця вимагати від
позичальника дострокового повернення
частини кредиту, що залишилася, є
самостійним. Реалізація такого права
жодним чином не залежить від
пред'явлення кредитодавцем вимог про
розірвання кредитного договору
відповідно до положення статті 651 ЦК.

Згідно п. 5.2.1. кредитного договору №
R6В, банк моє право відмовити в
наданні кредиту або вимагати
дострокового повернення кредиту,
сплати нарахованих процентів, можливої
неустойки, комісійної винагороди у
випадках, передбачених договором.

Відповідно до п.5.3.6. кредитного
договору №R6В, позичальник
зобов'язаний здійснити дострокове
повернення кредиту протягом 30
(тридцяти) календарних днів з дати
відправлення відповідного
повідомлення банку з вимогою
дострокового повернення кредиту.
Повідомлення про дострокове
повернення кредиту було надіслано
07.08.2013 р., але відповідачка ОСОБА_1 не
виконала вимоги банку. (а.с. 9а-10)

Як убачається з матеріалів справи,
відповідачкою ОСОБА_1 порушено умови
зазначеного кредитного договору в
частині своєчасного повернення
кредиту та сплати відсотків за його
користування, у зв'язку з чим станом на
день проведення розрахунку
заборгованості - 10.09.2013 року загальна
заборгованість відповідачки перед
позивачем складає 92 584,44 грн., з яких:
борг за кредитом з урахування індексу
інфляції та 3% річних, нарахованих у
зв'язку з порушенням зобов'язань щодо
повернення кредиту, - 79 52,13 грн.; борг за
процентами (плата за користування
кредитом) з урахуванням 3% річних,
нарахованих в зв'язку з порушенням
зобов'язань щодо сплати процентів - 9
033,50 грн.; пеня, нарахована у зв'язку з
несвоєчасною сплатою процентів та
кредиту в розмірі 0,5 % за кожен день
прострочення платежу, - 3 798,81 грн. (а.с.
7-9).

Відповідно до частини третьої ст. 212
Цивільного процесуального кодексу
України суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що позов Публічного
акціонерного товариства „ВТБ Банк" до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором підлягає до
задоволення, тому присуджує до
стягнення з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
„ВТБ Банк" заборгованість за кредитним
договором № R6В від 26.11.2012 року на
загальну суму 92 584,44 грн.

Відповідно до ст. 88 Цивільного
процесуального кодексу України, суд
присуджує до стягнення з ОСОБА_1 на
користь Публічного акціонерного
товариства „ВТБ Банк" понесені судові
витрати по сплаті судового збору в
сумі 925,84 грн., які сплачено позивачем за
подання позову до суду.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
525, 526, 530, 554, 611, 625, 629, 1054 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 10, 31, 58, 60, 88, 208-210,
212-215, 223, 294 Цивільного процесуального
кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов Публічного акціонерного
товариства „ВТБ Банк" до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, на користь Публічного
акціонерного товариства „ВТБ Банк"
кредитну заборгованість в сумі 92 584,44
грн., а також судові витрати по сплаті
судового збору в сумі 925,84 грн., а всього
на загальну суму 93 510 (дев'яносто три
тисячі п'ятсот десять) грн. 28 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я :