САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА
Справа № 726/1783/13-ц
Провадження №2/726/399/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.12.2013
м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівців у
складі: головуючого судді Мілінчук С.
В., при секретарі           Руснак Н.В.,
представника позивача ОСОБА_1,
представника відповідача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про примусове
виселення з приміщення, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_4 про примусове виселення з
приміщення в якому вказує, що він є
власником квартири № 24 у житловому
будинку № 21 по вул. Кузнєцова у м.
Чернівці. В даний час, він не може в
повній мірі реалізувати своє право
власності на житло, оскільки там
проживає відповідач, який не являється
членом його сім’ї та не бажає в
добровільному порядку звільнити
квартиру. Зазначає, що вони не ведуть
спільного господарства, не є родичами,
відповідач не сплачує плату за
комунальні послуги, а тому на підставі
викладеного просить суд ухвалити
рішення, яким виселити ОСОБА_4 із
вищевказаної квартири.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав, дав
пояснення аналогічні викладеним в
позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні позов
не визнав, просив відмовити у його
задоволенні, оскільки дії позивача він
вважає шахрайськими.

Суд заслухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові докази по справі,
вважає, що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно копії
договору купівлі-продажу серії UA № 31781
від 02.02.2012 року власником кварти № 24 у
житловому будинку № 21 по вул. Кузнєцова
у м. Чернівці є ОСОБА_3 Даний договір
було внесено до єдиного державного
реєстру правочинів. .(а.с.6-9, 11).

Право власності ОСОБА_3 на вищевказану
квартиру зареєстроване також ЧКОБТІ,
що підтверджується копією витягу про
державну реєстрацію прав від 17.02.2012
року (а.с.10)

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до ч. 1 ст. 321 право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 власник майна має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядженням своїм майном.

Відповідно до ст. 61 Житлового
кодексу Української РСР користування
жилими приміщеннями у будинках
державного і громадського
житлового фонду здійснюється
відповідно до договору найму
житлового приміщення. Договір найму
житлового жилого приміщення в будинках
державного і громадського житлового
фонду укладається в письмовій формі на
підставі ордера на жиле приміщення між
наймодавцем -житлово-експлуатаційною
організацією ( а в разі відсутності -
відповідним підприємством, установою,
організацією) і наймачем -
громадянином, на ім'я якого видано
ордер.

Згідно п. 15 «Правил користування
приміщеннями житлових будинків і
прибудинковими територіями»,
затверджених Постановою Кабінету
Міністрів України від 08 жовтня 1992
року № 572, користування всіма
приміщеннями квартир у будинках
державного і громадського житлового
фонду здійснюється на підставі
договорів найму або оренди.

У відповідності до ч. 1 ст. 405 ЦК України
члени сім’ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону.

Як встановлено, ОСОБА_4 не є членом
сім’ї власника, між ними не укладався
договір найму чи оренди житла,
відповідач не є власником вищевказаної
квартири, оскільки втратив право
власності на підставі договору купівлі
– продажу. Цивільне законодавство не
передбачає збереження права
користування житлом за громадянами,
які проживають там без відповідного
договору та не користуються житлом, як
є члени його сім ’ ї відповідно до ст. 405
ЦК. В даному випадку, при переході
права власності від відповідача до
позивача, попередній власник втрачає
право користування квартирою, а тому
позивач має право звернутись до суду з
подібним позовом про виселення.

При розгляді цивільних справ за
позовом про усунення перешкод у
користуванні власністю шляхом
виселення предметом доказування є
втрата права на житло, або взагалі його
відсутність.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до ч. 1 ст. 321 право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 власник майна має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядженням своїм майном.

Відповідно до ст. 109 ЖК УРСР виселення
із займаного жилого приміщення
допускається з підстав, установлених
законом. Виселення проводиться
добровільно або в судовому порядку.

Згідно ст. 116 ЖК УРСР осіб, які
самоправно зайняли жиле приміщення,
виселяють без надання їм іншого жилого
приміщення.

Враховуючи наведене, суд вважає, що
позовні вимоги ОСОБА_5, є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 61, 109, 116 ЖК УРСР, ст. ст.
319, 321, 391, 405 ст.ст. Постановою Кабінету
Міністрів України від 08 жовтня 1992 року
№ 572 «Правила користування
приміщеннями житлових будинків і
прибудинковими територіями», 10,11, 209, 212,
214-215, 218 ЦПК України, суд –

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_3 - задовольнити.

Виселити примусово ОСОБА_4 з квартири
за адресою АДРЕСА_1.

Рішення може бути до Апеляційного суду
Чернівецької області шляхом подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції протягом в 10-ти днів з
дня його проголошення.

Головуючий суддя
ОСОБА_6