Справа № 226/3218/13-ц
Справа № 2/226/1014/2013
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2013 року Димитровський міський
суд Донецькой області у складі:

головуючого - судді Петуніна І.В.,

при секретарі Альберті О.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4

представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Димитров
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про вселення та стягнення
моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до
відповідачів з позовом про вселення та
стягнення моральної шкоди в
обґрунтування якого вказав, що 12.04.2003р.
він уклав шлюб з ОСОБА_4 Рішенням суду
від 02.11.2012р. зазначений шлюб розірвано.
Будинок за адресою: АДРЕСА_1 було
придбано у ОСОБА_3 його дружиною ОСОБА_4
за час їх шлюбу. Після розірвання шлюбу
з метою позбавлення його права на
спільне майно, яке було придбано у
період шлюбу у ОСОБА_3, яка в свою чергу
доводиться рідною бабусею ОСОБА_4, було
сфабриковано справу про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
будинку за адресою: АДРЕСА_1.
Димитровський міський суд Донецької
області 25.12.2012 року ухвалив рішення по
справі №2/0513/1223/2012 за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про визнання договору
купівлі-продажу жилого будинку не
дійсним, яким задовольнив позовні
вимоги позивача в повному обсязі,
визнавши недійсним договір
купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1,
укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
посвідчений приватним нотаріусом
Димитровського міського нотаріального
округу Донецької області 01.12.2007 року та
зареєстрований в реєстрі за №7608. У
лютому 2013 року ОСОБА_3 подано до нього
позовну заяву з вимогами усунути
перешкоду у користуванні будинком
АДРЕСА_1, визнавши його таким, що
втратив право користування жилим
приміщенням - будинком АДРЕСА_1. З
лютого 2013 року відповідачами чиняться
йому перешкоди у користуванні будинком
АДРЕСА_1, з посиланням на те, що він не є
власником будинку. З метою усунення
перешкод у користуванні будинком
АДРЕСА_1 він звертався 10.03.2013р. та
18.03.2013р. із заявами до Димитровського МВ
ГУМВС України в Донецькій області, на
що є постанова про закриття
кримінального провадження від 21.03.2013р.
Рішенням Апеляційного суду Донецької
області від 16.04.2013р. його апеляційну
скаргу задоволено, скасовано рішення
Димитровського міського суду
Донецької області від 25.12.2012р. та
ухвалено нове рішення, яким відмовлено
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про визнання недійсним договору
купівлі-продажу житлового будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1,
посвідченого приватним нотаріусом
Димитровського міського нотаріального
округу Донецької області 01.12.2007 року та
зареєстрований в реєстрі за №7608. В
липні 2013 року представником ОСОБА_3 по
справі №2/226/244/2013 подано заяву про
залишення позовної заяви про визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням без
розгляду, у зв'язку з чим Димитровським
міським судом Донецької області
15.07.2013р. винесено ухвалу про залишення
позовної заяви без розгляду. Проте
навіть після цього відповідачами
продовжуються чинитися перешкоди у
користуванні жилим будинком АДРЕСА_1,
що підтверджується актом від 03.09.2013р.,
складеним співробітником міліції та
представником мікроради №6, про не
допуск його у будинок. У зв'язку з тим,
що його було позбавлено можливості
проживати у своєму будинку, він був
змушений оселитися у квартирі своєї
матері за адресою: АДРЕСА_2, де мешкав в
період з 07.03.2013р. по 24.07.2013р., у період з
25.07.2013р. по цей час мешкає за адресою:
АДРЕСА_3. Внаслідок порушення
відповідача його права на користування
будинком, який належить йому на праві
спільної власності, йому заподіяна
моральна шкода, оскільки він на протязі
тривалого часу з 07.03.2013 року по цей час
вимушений проживати у родичів, а не у
власному будинку, був позбавлений
домашнього затишку та й взагалі
можливості користатися його речами,
одягом, що потребувало від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя, придбання нового одягу, в
тому числі звернення до суду за
захистом своїх порушених прав з
позовом про усунення перешкод у
користуванні будинком, а саме вселення
в будинок. У зв'язку з вищевикладеним
просить вселити його у вищевказаний
будинок та стягнути з кожного з
відповідачів на його користь по 20000 грн.
моральну шкоду.

Позивач у судовому засіданні підтримав
свої позовні вимоги та пояснив, що
перестав проживати у спірному будинку
з 07.03.2013р., тому що закрили двері та він
не міг попасти у будинок. У будинку є
його речі: одяг, засоби гігієни, засоби
для роботи. Квартира за адресою:
АДРЕСА_3 - це квартира вітчима. Моральна
шкода - це він вимушений себе заново
одягти. У будинок не пустили, тому що
ОСОБА_3 почала говорити, що цей будинок
йому не належить. Він зареєстрований у
цьому будинку з 25.09.2008р. Він до суду не
подавав про поділ будинку, тому що
бажає вселитися у нього, знати, що там є,
а потім вже вирішувати це питання. Ще у
цьому будинку, крім нього,
зареєстровані відповідачі, а також їх з
ОСОБА_4 діти. У нього є ключ від будинку.
Він не може зайти у будинок, оскільки з
внутрішньою сторони будинку, якщо
вставити ключ у двері, він тоді не зможе
відчинити двері. Він неодноразово
намагався увійти до будинку, останній
раз це було у вересні 2013р. З цього
приводу він 2 рази звертався до міліції,
кримінальні провадження були закриті,
сказали звернутися до суду.

Представник позивача підтримав у
судовому засіданні вимоги позивача.

Відповідач ОСОБА_3 до судового
засідання не з'явилася, про час та місце
розгляду справи повідомлена належним
чином.

Представник відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_5 пояснив суду, що в даний час
будинок зареєстрований за ОСОБА_3.
Позивач не є власником жодної частки.
Право власності виникає з моменту
реєстрації. Власник має право
проживати та вселяти осіб у будинок.
Позивач не мешкає у спірному будинку з
червня 2012р., а тому згідно норм ЖК він
втратив право користування будинком.
Позивач декілька разів приходив п'яним,
тому ОСОБА_3 його боїться, ніяких речей
позивача у будинку не має. У вересні
2013р. позивач вивіз дрова. Від дій бабусі
позивачу не можна було отримати ніяку
моральну шкоду, тому у позові просить
відмовити. Якщо буде визнано судом, що
позивач є власником будинку або його
частки та буде визначена кімната, тоді
вони не будуть заперечувати проти
позову. Оскільки договір
купівлі-продажу був визнаний
Димитровським судом недійсним, то вони
зареєстрували право власності за
ОСОБА_3

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнала та
пояснила суду, що коли вона мешкала з
позивачем у шлюбі, той не платив за
комунальні послуги, не давав гроші. З
бабусею у нього відносини погані, міг
підняти руку на неї. Бабуся подала на
неї до суду щодо визнання договору
купівлі-продажу недійсним, вона не була
проти позову и суд задовольнив заяву.
07.03.2013р., коли позивач узнав про рішення
Димитровського міського суду, то він
прийшов п'яний, погрожував бабусі, вона
викликала наряд міліції, потім знову
викликала наряд міліції. Потім він
сказав, щоб вона зібрала його речі. У
будинку є лише спальний гарнітур
позивача, який подарували його батьки,
більше нічого у будинку, позивача не
має. Позивач постійного погрожує, що
вони будуть спати з дітьми на вулиці.
Ремонт проводився на гроші, які вона
отримала у зв'язку з народженням
дитини, він нічого не робив. Зараз
позивач мешкає з іншою жінкою у
Каракові, це їй розповідає дитина. Вона
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1,
позивач там не мешкає з липня 2012р.
Власником будинку є бабуся, вона
придбала будинок у шлюбі, але це не
спільне майно, тому що ремонт робили не
за його гроші. Позивач постійно
погрожує їм і вони не пускають його з
бабусею до будинку з цих підстав, крім
того, вони вважають, що він не є
власником цього будинку. Впускати у
будинок вона його не збирається. Вона
купила будинок у ОСОБА_3, але вважає, що
це будинок бабусі і тому не реєструє
вказаний договір купівлі-продажу у
реєстраційній службі.

Вислухавши пояснення сторін, їх
представників та дослідивши матеріали
справи, суд вважає, що позов підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 01.12.2007р. був
укладений договір купівлі-продажу
будинку з відповідними спорудами та
побудовами за адресою: АДРЕСА_1,
посвідчений нотаріусом Димитровського
міського нотаріального округу
Донецької області, реєстр № 7608, згідно
якого ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_4
придбавала вищевказаний будинок з
відповідними спорудами та побудовами
(а.с.8).

Рішенням Димитровського міського суду
Донецької області від 02.11.2012р., шлюб,
укладений 12.04.2003р. між позивачем та
ОСОБА_4, розірвано (а.с.7, 9).

Рішенням Димитровського міського суду
Донецької області від 25.12.2012р., договір
купівлі-продажу будинку з відповідними
спорудами та побудовами за адресою:
АДРЕСА_1, посвідчений нотаріусом
Димитровського міського нотаріального
округу Донецької області 01.12.2007р.,
реєстр № 7608, визнаний недійсним (а.с.11).

Рішенням Апеляційного суду Донецької
області від 16.04.2013р., рішення
Димитровського міського суду
Донецької області від 25.12.2012р.
скасовано та відмовлено про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
будинку з відповідними спорудами та
побудовами за адресою: АДРЕСА_1,
посвідченого нотаріусом
Димитровського міського нотаріального
округу Донецької області 01.12.2007р.,
реєстр № 7608 (а.с.12-13).

Постановою про закриття кримінального
провадження від 21.03.2013р. встановлено що,
10.03.2013р. до чергової частини
Димитровського МВ ГУМВС України в
Донецькій області звернувся ОСОБА_1 із
заявою про те, що ОСОБА_3 не впускає його
до будинку за адресою: АДРЕСА_1, де він
зареєстрований. 18.03.2013р. ОСОБА_1 знову
звернувся до чергової частини
Димитровського МВ ГУМВС України в
Донецькій області з аналогічною заявою
та просив притягти ОСОБА_3 до
адміністративної відповідальності.
Допитані ОСОБА_3 та ОСОБА_4 свої дії щодо
перешкоджання проживання у будинку
заявника мотивують тим, що ОСОБА_4, як
його пускають до будинку, свариться та
погрожує їм, з ним склалися неприязні
відносини. Таким чином встановлено, що
між учасниками конфлікту склалися
цивільно-правові відносини, які можуть
бути вирішені тільки шляхом розгляду
цивільної справи судом. Формально, в
діях громадянки ОСОБА_3 вбачаються
ознаки кримінального правопорушення,
передбаченого ст.356 КК України, як
самоправство, проте правопорушенням не
було завдано значної шкоди, що є
обов'язковою ознакою складу злочину
вказаного правопорушення (а.с.17).

Згідно Акту від 03.09.2013р., позивача не
пустили у будинок за адресою: АДРЕСА_1
(а.с.18).

Згідно паспорту, виданого 18.07.1195р.,
позивач зареєстрований у будинку за
адресою: АДРЕСА_1 з 25.09.2008р. (а.с.5-6).

Згідно Витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно від
13.11.2013р., власником будинку з
відповідними надвірними спорудами за
адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_3, право
власності зареєстровано 18.01.2013р. (а.с.36).

Згідно Актів від 20.09.2013р., позивач
мешкав з 07.03.2013р. по 24.07.2013р. та мешкає з
25.07.2013р. без реєстрації за адресою:
АДРЕСА_3 (а.с.37-38).

Згідно довідки від 09.01.2013р. № 1014 про
склад сім'ї, за адресою: АДРЕСА_1
зареєстровані та мешкають: ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2,
ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.43).

Згідно ст.405 ЦК України, члени сім'ї
власника житла, які проживають разом з
ним, мають право на користування цим
житлом відповідно до закону. Член сім'ї
власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України
«Про охорону дитинства», члени сім'ї
наймача або власника жилого приміщення
мають право користуватися займаним
приміщенням нарівні з власником або
наймачем.

За змістом ч.1 ст.156 ЖК України, члени
сім'ї власника будинку (квартири), які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

Будь-якої угоди, про порядок
користування позивачем спірним
житловим приміщенням, відповідачами не
надано.

До того ж, у судовому представник
відповідача ОСОБА_3 та відповідач
ОСОБА_4 пояснили суду, що позивач не
мешкає у них з червня-липня 2013р.

У березні 2013р. та 03.09.2013р. позивач
намагався вселитися у спірний будинок,
де він був зареєстрований, що
підтверджується постановою про
закриття кримінального провадження
від 21.03.2013р. та Актом від 03.09.2013р., але не
зміг цього зробити внаслідок дій
відповідачів.

За таких обставин суд вважає, що
причини тимчасової відсутності
позивача є поважними, оскільки позивач
не міг вільно користуватися будинком з
відповідними побудовами та спорудами,
маючи на це право, передбачене ч.1 ст.405
ЦК України, ч.2 ст.18 Закону України «Про
охорону дитинства», ч.1 ст.156 ЖК України.

Таким чином, суд вважає, що позов про
вселення позивача підлягає
задоволенню.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, встановлених ч.2
цієї статті.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.23 ЦК України,
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода
полягає, зокрема у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.4 ст.23 ЦК України,
моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.

Суду не надано доказів спричинення
моральної шкоди позивачу, тому суд
вважає, що у задоволенні позовних вимог
щодо стягнення моральної шкоди з
відповідачів на користь позивача
необхідно відмовити.

Враховуючи викладене, ст.23 ч.ч.1-4,
ст.ст.405 ч.1, 1167 ч.1 ЦК України, ч.2 ст.18
Закону України «Про охорону
дитинства», ч.1 ст.156 ЖК України та
керуючись ст.ст.10, 11, 60, 79, 81, 88, 213, 214, 215
ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про вселення та стягнення
моральної шкоди, задовольнити
частково.

Вселити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 у житловий
будинок за адресою: АДРЕСА_1.

У задоволенні інших позовних вимог
відмовити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі
114,70 грн., сплачений позивачем при
поданні позовної заяви до суду.

Рішення суду вступає в законну силу
після закінчення терміну подачі
апеляційної скарги, яка може бути
подана до Апеляційного суду Донецької
області через Димитровський міський
суд Донецької області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення рішення суду, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя