Справа №2-764/12
Провадження № 2/752/94/13
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25.12.2013 року Голосіївський
районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді -
Колдіної О.О.

з участю секретаря -
Овдій А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Акціонерна
компанія «Київводоканал», Управління
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Києві про
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, відшкодування матеріальної та
моральної шкоди,-

в с т а н о
в и в:

позивач звернувся до суду з позовом до
ВАТ «АК «Київводоканал» про
зобов»язання відповідача поновити
його на роботі згідно рекомендацій
спеціалізованої
нейроофтальмологічної МСЕК від 02.03.2009
р. і висновку лікарсько-експертної
комісії міського центру профпатології
м.Києва від 09.06.2011 р., стягнення
матеріальної шкоди в розмірі 3481,95
гривень та середнього заробітку за час
вимушеного прогулу з 03.03.2009 р по 02.03.2010 р
в сумі 34896,84 гривень та моральної шкоди
в розмірі 750 000 гривень.

В подальшому позивач подав заяву
про збільшення розміру позовних вимог
від 17.05.2012 р., відповідно до якої він
просив поновити його на роботі в ВАТ
«АК «Київводоканал» в зв»язку з
незаконним звільненням, стягнути з
роботодавця матеріальну шкоду в сумі
9381 гривню та заробітну плату за час
вимушеного прогулу в сумі 41136 гривень.
Крім того, позивач просить стягнути з
Управління виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві в м.Києві
проведені ним витрати на придбання
медичних препаратів та отримання
медичних послуг в сумі 3138,58 гривень та
моральну шкоду в сумі 750 000 гривень.

В ході судового розгляду позивач
неодноразово подавав заяви про
збільшення розміру позовних вимог в
зв»язку з понесеними ним витратами за
час розгляду справи і відповідно до
заяви від 04.07.2013 р. позивач просить
поновити його на роботі в зв»язку з
незаконним звільненням, стягнути з ВАТ
«АК «Київводоканал» заробітну плату за
час вимушеного прогулу в розмірі 41126
гривень за період з 03.03.2009 р. по 02.03.2010 р.,
в рахунок відшкодування матеріальної
шкоди стягнути з роботодавця кошти в
розмірі 35851 гривня за навчання та
моральну шкоду в сумі 750 000 гривень.
Також позивач просить стягнути з
Управління виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві в м.Києві
витрати на придбання лікарських
засобів та отримання медичних послуг в
сумі 3596,09 гривень.

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що
09.04.2008 р. під час виконання трудових
обов»язків і проведення
ремонтно-відновлювальних робіт в
котловані по вул.Межигірській, 17 в
м.Києві близько 20.00 год він отримав
травму внаслідок падіння
екскаваторного ковша. За наслідками
нещасного випадку на виробництві
комісією по розслідуванню нещасних
випадків було складено Акт за формою Н-1
від 15.05.2008 р., в якому викладені
обставини, що, на думку позивача,
частково не відповідають дійсності,
про що він зробив письмові зауваження.

02.03.2009 р. за результатами огляду
фахівцями спеціалізованої
нейро-офтальмологічної МСЕК м.Києва
йому встановлена 3 група інвалідності
та рекомендовано легку підсобну працю -
черговим, комірником.

В обґрунтування свого позову позивач
зазначає, що незважаючи на
рекомендації МСЕК відповідач
запропонував йому роботу двірника від
якої він відмовився, оскільки ця посада
не відповідала рекомендаціям МСЕК,
після чого 03.03.2009 р. його було звільнено
з роботи.

Зазначене звільнення він вважає
незаконним, оскільки роботодавець не
врахував рекомендації МСЕК про умови
та характер праці, в порушення вимог
ст.172 КЗпП України відповідач не
організував його навчання,
перекваліфікацію і працевлаштування
відповідно до медичних рекомендацій.

В зв»язку з незаконним, на думку
позивача, його звільненням на підставі
ст.235 КЗпП України він підлягає
поновленню на попередній роботі та з АК
«Київводоканал» підлягає стягненню
середній заробіток за час вимушеного
прогулу в розмірі 41136 гривень.

Після звільнення з роботи через
невідповідність займаній посаді за
станом здоров»я він вимушений був
самостійно займатись здобуттям нової
професії, і 18.05.2009 р. він поступив на
платне навчання юридичного факультету
політико-правового коледжу «АЛСКО»,
вартість якого до закінчення навчання
буде коштувати 35851 гривню, що підлягає
стягненню з АК «Київодоканал»,
оскільки зазначені витрати пов»язані з
наслідками заподіяного трудового
каліцтва.

Також, на думку позивача,
роботодавець повинен відшкодувати
йому моральну шкоду, завдану йому в
результаті виробничої
черепно-мозкової травми, стійкого
розладу здоров»я та в подальшому
незаконного звільнення, яку він оцінює
в 750 000 гривень.

Вимоги до Управління виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві в м.Києві позивач
обґрунтовує тим, що відповідно до вимог
чинного законодавства Фонд
зобов»язаний відшкодувати потерпілому
на виробництві втрати, пов»язані з
придбанням ліків, однак в порушення
зазначених норм відповідач не
відшкодував йому витрати за лютий та
квітень 2011 року, січень, лютий 2012 року в
сумі 3596,09 гривень.

В ході судового розгляду позивач
підтримав позовні вимоги і
обґрунтування позову в повному обсязі
та просив суд позов задовольнити, з
підстав, зазначених в позовній заяві,
оскільки, на його думку, він був
звільнений з порушенням вимог
трудового законодавства щодо порядку
звільнення осіб, які отримали
виробничу травму і за станом здоров»я
не можуть виконувати роботу на
попередній посаді. Також позивач
просив задовольнити позов в частині
вимог до Управління виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві в м.Києві, оскільки йому не
були в повному обсязі компенсовані
витрати, понесені ним на лікування в
зв»язку з отриманою виробничою
травмою.

Представник відповідача - ПАТ «АК
«Київводоканал», в ході розгляду
справи заперечував проти задоволення
позову, посилаючись на
необґрунтованість вимог позивача щодо
поновлення його на роботі, оскільки
його звільнення було проведено
відповідно до вимог ч.2 ст.40 КЗпП
України. На думку представника
відповідача, позивачем не наведено
підстав для стягнення з роботодавця
витрат на навчання та відшкодування
моральної шкоди. Крім того представник
відповідача звернув увагу суду на
пропуск позивачем строків позовної
давності для пред»явлення зазначених
вимог і просив суд застосувати
наслідки пропуску строків позовної
давності до заявлених вимог.

Представник Управління виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві в судовому засіданні
заперечувала проти задоволення вимог
позивача до Фонду, посилаючись на те, що
витрати на придбання лікарських
препаратів за лютий, квітень 2011 року
були відшкодовані ОСОБА_1 відповідно до
вимог Закону України «Про
загальнообов»язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» після отримання
відповідних довідок з лікувального
закладу, де позивач перебував на
лікуванні, із визначенням діагнозу,
терміну перебування, переліку та
кількості використаних під час
лікування лікарських засобів та
виробів медичного призначення. Інші
витрати за 2012-2013 рр., які просить
відшкодувати позивач, не були
підтверджені відповідними довідками
медичних установ, оскільки ОСОБА_1 не
звертався до Фонду про їх
відшкодування, а тому вони не можуть
бути компенсовані без дотримання
порядку, визначеного вимогами чинного
законодавства.

Вислухавши сторони, допитавши
свідків, дослідивши матеріали справи,
матеріали експертної справи МСЕК,
матеріали цивільної справи № 2-100509, суд
вважає, що позов не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 12.11.2007 р.
був прийнятий на роботу в
аварійно-диспетчерську службу
Управління експлуатації водопровідних
мереж ВАТ «АК «Київводоканал»
(правонаступником якого є ПАТ «АК
«Київводоканал») електрогазозварником
5 розряду.

На підставі наказу № 173-к від 11.03.2009
р. ОСОБА_1 був звільнений з 03.03.2009 р. за
згодою профспілкового комітету на
підставі п.2 ст.40 КЗпП України у зв»язку
з виявленням невідповідності займаній
посаді за станом здоров»я, яка
перешкоджає продовженню даної роботи з
виплатою вихідної допомоги у розмірі
середнього місячного заробітку.

З матеріалів справи вбачається, що
09.04.2008 р. о 20 год.35 хв. по
вул.Межигірській, 17 ОСОБА_1 при
проведенні газорізальних робіт у
котловані отримав травму ковшем
екскаватора - забій головного мозку,
після чого була викликана швидка
медична допомога. Після надання
медичної допомоги в Інституту
нейрохірургії він повернувся о 24.00 год.
на робоче місце і продовжував
працювати.

Зазначені обставини викладені в
акті № 4 про нещасний випадок,
пов»язаний з виробництвом від 15.05.2008 р.
і не спростовані іншими доказами у
справі.

02.03.2009 р. ОСОБА_1 був оглянутий
спеціалізованою
нейроофтальмологічною
Медико-соціальною експертною комісією
(МСЕК), яка, з урахуванням соціального
фактору на період раціонального
працевлаштування визнала позивача
інвалідом 3 групи від трудового
каліцтва строком на один рік з
діагнозом: «залишкові явища
перенесеної черепно-мозкової травми -
забою головного мозку у вигляді
вестибулярної дисфункції з цефалічним
синдромом, вираженим церебрастенічним
синдромом, частковою низходящою
атрофією очних нервів».

Також МСЕК був зроблений висновок
щодо неможливості подальшої роботи з
тяжкими умовами праці та рекомендовано
працевлаштування з легкими умовами
праці: черговим, комірником.

Як зазначалось судом вище, позивач
був звільнений з займаної посади на
підставі п.2 ст.40 КЗпП України.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України
трудовий договір, укладені на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у разі виявлення
невідповідності працівника займаній
посаді або виконуваній роботі
внаслідок недостатньої кваліфікації
або стану здоров»я, які перешкоджають
продовженню даної роботи, а також в
разі скасування допуску до державної
таємниці, якщо виконання покладених на
нього обов»язків вимагає доступу до
державної таємниці.

Згідно з вимогами ч.1 ст.170 КЗпП
України працівників, які потребують за
станом здоров»я надання легшої роботи,
власник або уповноважений ним орган
повинен перевести, за їх згодою, на таку
роботу у відповідності з медичним
висновком тимчасово або без обмеження
строку.

Відповідно до роз»яснень,
викладених в постанові Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992
р. « Про практику розгляду судами
трудових спорів», при розгляді справ
про звільнення за п.2

ст.40 КЗпП суд може визнати
правильним припинення трудового
договору в тому разі, якщо встановить,
що воно проведено на підставі
фактичних даних, які підтверджують,
що внаслідок недостатньої
кваліфікації або стану здоров'я
(стійкого зниження працездатності)
працівник не може належно виконувати
покладених на нього трудових
обов'язків чи їх виконання
протипоказано за станом здоров'я або
небезпечне для членів трудового
колективу чи громадян, яких він
обслуговує, і неможливо перевести, за
його згодою, на іншу роботу.

Судом встановлено, що 03.03.2009 р. ОСОБА_1
було вручено повідомлення про
запропоновану роботу на посаду
прибиральника території району по
експлуатації водопровідних мереж № 10
Управління експлуатації водопровідних
мереж, а також попереджено, що у разі
відмови від запропонованої роботи він
буде звільнений на підставі п.2 ст.40
КЗпП України.

ОСОБА_1 відмовився від
запропонованої роботи, про що
міститься запис у повідомленні (а.с. 51
т.1).

Інших вакантних посад з нормальними
умовами праці відповідно до наданих
рекомендацій МСЕК станом на березень
2009 р. на підприємстві не було, що
підтверджується відомостями,
викладеними в звіті про наявність
вакансій за відповідний період, який
поданий підприємством до
Дніпровського центру зайнятості
м.Києва.

05.03.2009 р. адміністрацією підприємства
було надіслано запит до профспілкового
комітету Департаменту експлуатації
водопровідного господарства ПАТ «АК
«Київводоканал» про надання згоди на
звільнення з роботи ОСОБА_1 на підставі
п.2 ст.40 КЩпП України у зв»язку з
виявленою невідповідністю займаній
посаді за станом здоров»я, яка
перешкоджає продовженню даної роботи.

Згода на звільнення позивача була
надана профспілковою організацією
після розгляду зазначеного питання на
засіданні профспілкового комітету
10.03.2009 р., на якому був присутній позивач
і повідомив про те, що він бажає
отримати позмінну роботу і перебуває
на обліку на біржі.

Суд не може прийняти до уваги
посилання позивача на те, що
роботодавцем при його звільнені не
були враховані рекомендації МСЕК щодо
його працевлаштування на посаду
чергового, комірника, оскільки на
законодавчому рівні не визначено
перелік посад і професій, які
відповідають легким умовам праці, і
посади, зазначені у висновку МСЕК є
лише орієнтовними при вирішені питання
щодо подальшого працевлаштування
особи.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач був ознайомлений з наказом про
звільнення 13.03.2009 р. та виклав в ньому
свої зауваження щодо дати звільнення.

Днем звільнення є останній робочий
день працівника.

Позивач був звільнений з роботи з
03.03.2009 р.

Будь-яких доказів на підтвердження
того, що ОСОБА_1 працював після дати
звільнення суду не надано.

Позивач погодився із звільненням з
викладених в наказі про звільнення
підстав, оскільки у встановлені ст.233
КЗпП України строки не звертався до
уповноваженого органу по розгляду
трудових спорів з вимогами щодо
поновлення його на посаді в зв»язку з
незаконним звільненням.

Враховуючи викладене, оцінюючи
досліджені судом докази в їх
сукупності, суд не вбачає підстав для
визнання звільнення ОСОБА_1 незаконним
і поновлення його на посаді та
стягнення заробітку за час вимушеного
прогулу.

На думку суду не підлягають
задоволенню вимоги про відшкодування
позивачу моральної шкоди, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв»язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Відповідно до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" в разі стійкої втрати
професійної працездатності право на
отримання потерпілим страхових виплат,
в тому числі і виплати за моральну
(немайнову) шкоду, настає з дня
встановлення йому МСЕК стійкої втрати
професійної працездатності.

Судом встановлено, що відповідно до
висновку МСЕК від 08.06.2010 р. ОСОБА_1 за
наслідками виробничої травми була
встановлена вперше ступінь втрати
професійної працездатності у розмірі
30% з 01.04.2010 р. по 01.04.2011 р. та з цього ж часу
встановлена 3 група інвалідності до
01.04.2011 р. Тоді ж і була розроблена
Індивідуальна програма реабілітації
інваліда, відповідно до якої йому
протипоказана тяжка фізична праця та
рекомендовано виконувати легку
адміністративно-господарську роботу.

Відповідно до висновку МСЕК від
28.03.2011 р. ОСОБА_1 була знята група
інвалідності та встановлена ступінь
втрати професійної працездатності в
розмірі 20% за наслідками виробничої
травми з 01.04.2011 р. по 01.04.2013 р.

В подальшому, 04.06.2013 р. ступінь втрати
професійної працездатності в розмірі
20% за наслідками виробничої травми
позивачу була встановлена довічно.

Відповідно до роз"яснень
викладених в Постанові Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 року
№ 4 „Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування моральної шкоди" під
моральною шкодою слід розуміти витрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Крім того, згідно з ст.23 Цивільного
кодексу України особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав,
яка полягає у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв»язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров»я.

При з»ясуванні питання щодо
відшкодування моральної шкоди, суд
повинен з»ясувати чим підтверджується
факт заподіяння моральних страждань,
або втрат немайнового характеру, за
яких обставин вони заподіяні, в якій
грошовій сумі позивач оцінює заподіяну
йому шкоду та з чого він при цьому
виходить.

Тобто, позивач, в даному випадку,
повинен довести не лише факт
заподіяння моральної шкоди, а і
заявлений до відшкодування розмір
шкоди, обґрунтувати підстави для
відшкодування шкоди у заявленому
розмірі.

Позивач, звертаючись до суду, заявив
вимоги про відшкодування йому
моральної шкоди в розмірі 750 000 гривень.

Будь-яких обґрунтувань для
стягнення з роботодавця шкоди в
зазначеному розмірі позивачем при
зверненні до суду не наведено, не
зазначено з чого він виходив, з яких
міркувань, визначаючи розмір моральної
шкоди.

Позивач зазначає, що внаслідок
отримання ним трудового каліцтва, а
саме черепно-мозкової травми,
незаконного в подальшому його
звільнення, стійкого розгляду
здоров»я, йому була заподіяна моральна
шкода.

Позивач посилається на те, що у
нього погіршився стан здоров»я, він
тривалий час перебував на лікуванні,
яке не давало позитивних результатів.

Крім того він одружений, має трьох
дітей, двоє з яких інваліди, дружина -
інвалід 3 групи, через подію, що сталась
09.04.2009 р. він змушений був полишити
сімейні справи через постійне
лікування, не міг у необхідних випадках
перебувати з родиною, через
неповноцінне харчування найменша
малолітня дитина страждає на
гіпотрофію, гепатопатію, в зв»язку з
відсутністю належного фінансового
забезпечення сім»ю діти-інваліди та
він не отримують щорічного
оздоровлення, не можуть належним чином
лікуватись.

В силу положень ст.ст.10, 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд
оцінює докази на своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об»єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

В ході розгляду справи будь-яких
порушень прав позивача з боку
роботодавця при його звільненні не
встановлено, а тому відшкодування
моральної шкоди з цих підстав не може
бути задоволено судом.

Суд погоджується з тим, що сам факт
трудового каліцтва є підставою для
відшкодування моральної шкоди, однак
при доведеності інших обставин,
необхідних для вирішення даного
питання, у тому числі розміру моральної
шкоди.

Суду не надано доказів, що суттєве
погіршення стану здоров»я, на яке
посилається позивач у своїй заяві,
тривале проходження лікування є
наслідком черепно-мозкової травми,
отриманої 09.04.2008 р.

Натомість, відповідно до висновку
еудово-медичної експертизи № 94, що
проведена Київським міським бюро
судово-медичної експертизи від 26.08.2009
р. , який був досліджений судом і
зберігається в матеріалах цивільної
справи № 2-100509 за позовом ОСОБА_1 до ВАТ
«АК «Київводоканал» про відшкодування
матеріальної і моральної шкоди
(відповідно до ухвали суду від 28.09.2009 р.
позов залишено без розгляду), характер
та морфологія отриманого ОСОБА_1
ушкодження, його локалізація дозволяє
стверджувати про те, що воно виникло
від дії тупого предмету, індивідуальні
властивості не знайшли свого
відображення в ушкоджені і відносяться
до легкого тілесного ушкодження, що
спричинило короткочасний розлад
здоров»я. Експерти прийшли до висновку,
що найбільш ймовірним механізмом
отримання такого ушкодження,
враховуючи вірогідну масу ковша
екскаватора, є удар головою об нього
при закидуванні голови назад під час
випрямляння тіла догори. Водночас,
повністю виключити вірогідність
утворення забійної рани внаслідок дії
виступаючої частини ковша екскаватора
неможна.

Також експертами було встановлено,
що на час обстеження у ОСОБА_1 має місце
соматичні захворювання у вигляді
вегето-судинної дистонії,
остеохондрозу шийного відділу хребта з
нестабільністю кровоплину по обом
хребцевим артеріям, що і обумовлює
наявність у нього певної неврологічної
симптоматики протягом тривалого
періоду і пояснює тривалість
лікування, тобто, тривалість
знаходження ОСОБА_1 на стаціонарному та
амбулаторному лікуванні зумовлене не
самим характером та об»ємом тілесного
ушкодження, яке він отримав 09.04.2008 р., а
наявністю у нього соматичних
захворювань.

Зазначений висновок не оскаржений
позивачем.

Матеріали медико-експертної справи
також не містять висновків щодо
причинного зв»язку між наявними у
позивача супутніми захворюваннями і
отриманою травмою.

Суд не може прийняти до уваги
посилання позивача на те, що внаслідок
відсутності у нього необхідних доходів
він позбавлений можливості отримувати
повноцінне стаціонарне лікування,
оскільки в силу положень Закону
України «Про загальнообов»язкове
державне соціальне страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань, що спричинили
втрату працездатності» витрати на
лікування та санаторне оздоровлення,
що пов»язані з наслідками нещасних
випадків на виробництві, компенсуються
Фондом соціального страхування від
нещасних відпадків на виробництві.

Наявність у позивача
дітей-інвалідів та дружини-інваліда 3
групи, а також відсутність у нього
можливості забезпечити належний
рівень їх щорічного оздоровлення не
може бути підставою для відшкодування
моральної шкоди і стягнення її з
роботодавця, оскільки зазначені
обставини повині вирішуватись
відповідно до вимог чинного
законодавства щодо соціального
захисту інвалідів.

Відповідно до Порядку встановлення
медико-соціальними експертними
комісіями ступеня втрати професійної
працездатності у відсотках
працівникам, яким заподіяно ушкодження
здоров'я, пов'язаного з виконанням
трудових обов'язків, затвердженого
наказом Міністерства охорони здоров'я
України від 22 листопада 1995 № 212 (зі
змінами, внесеними наказом
Міністерства охорони здоров'я України
від 05 серпня 1998 року № 238), на МСЕК
покладено, серед іншого, встановлення
факту спричинення моральної шкоди.

Крім того, згідно з пунктом 3.8
зазначеного Порядку під моральною
шкодою розуміють фізичні та моральні
страждання, спричинені потерпілому в
результаті трудового каліцтва чи
іншого ушкодження здоров'я. При
встановленні факту моральної шкоди
МСЕК враховує як характер каліцтва чи
іншого ушкодження здоров'я, так і
залишкову працездатність потерпілого.

Матеріали медико-експертної справи
не містять такого висновку, а позивачем
не заявлялось будь-яких клопотань щодо
призначення даного виду експертизи та
не надано будь-яких інших доказів на
підтвердження ступеня негативних
наслідків після отримання позивачем
виробничої травми.

За наданими суду доказами та
заявленими позивачем підставами для
відшкодування моральної шкоди,
обґрунтованості зазначених вимог, суд
позбавлений можливості прийти до
обґрунтованого і законного рішення
щодо глибини фізичних та душевних
страждань позивача внаслідок
отриманої травми та визначити розмір
моральної шкоди, яка підлягає
відшкодуванню.

Суд не приймає до уваги посилання
представника ПАТ «АК «Київводоканал»
на пропуск позивачем строків позовної
давності щодо вимог про відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
отриманої виробничої травми, оскільки
в силу положень ст.268 ЦК України на
зазначені вимоги не розповсюджується
позовна давність.

Не можуть бути задоволені вимоги
ОСОБА_1 до ПАТ «АК «Київводоканал» про
стягнення вартості навчання на
юридичному факультеті коледжу «АЛСКО»
для здобуття нової професії, так як в
силу положень ст.21 Закону України «Про
загальнообов»язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань, що спричинили втрату
працездатності» Фонд соціального
страхування відповідно до висновку
лікарсько-консультаційної комісії
або медико-соціальної експертної
комісії (далі - МСЕК) проводити навчання
та перекваліфікацію потерпілого у
власних навчальних закладах або на
договірній основі в інших закладах
перенавчання інвалідів, якщо
внаслідок ушкодження здоров'я або
заподіяння моральної шкоди потерпілий
не може виконувати попередню роботу;
працевлаштовувати осіб із зниженою
працездатністю.

Не підлягають також задоволенню
вимоги позивача до Управління
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків не
виробництві в м.Києві щодо
відшкодування витрат на лікування з
наступних підстав.

Відповідно до ст.28 Закону України
«Про загальнообов»язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань, що спричинили втрату
працездатності» страховими виплатами
є грошові суми, які згідно із статтею 21
цього Закону Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
виплачує застрахованому чи особам, які
мають на це право, у разі настання
страхового випадку.

Зазначеними виплатами є також
виплати на медичну та соціальну
допомогу.

Відповідно до ст.34 зазначеного
Закону Фонд соціального страхування
від нещасних випадків фінансує
витрати на медичну та соціальну
допомогу, в тому числі на додаткове
харчування, придбання ліків,
спеціальний медичний, постійний
сторонній догляд, побутове
обслуговування, протезування,
санаторно-курортне лікування,
придбання спеціальних засобів
пересування тощо, якщо потребу в них
визначено висновками МСЕК.

Витрати на ліки, лікування,
протезування (крім протезів з
дорогоцінних металів), придбання
санаторно-курортних путівок,
предметів догляду за потерпілим
визначаються на підставі виданих
лікарями рецептів,
санаторно-курортних карток, довідок
або рахунків про їх вартість.

Зазначені витрати відшкодовуються
на підставі довідки з лікувального
закладу (із зазначенням діагнозу,
терміну перебування на лікуванні,
переліку та кількості використаних під
час лікування лікарських засобів та
виробів медичного призначення).

Судом встановлено, що 05.08.2011 р.
позивач звернувся до відповідача з
заявою про компенсацію йому в повному
обсязі матеріальних витрат на
придбання ліків в сумі 1126,33 гривні, що
були викликані необхідністю
стаціонарного лікування наслідків
виробничої травми за період з 11.02.2011 р.
по 20.02.2011 р. та з 13.04.2011 р. по 22.04.2011 р.

10.08.2011 р. Управлінням виконавчої
дирекції Фонду були надані відповідні
запити до головного лікаря
Олександрівської клінічної лікарні
м.Києва та головного лікаря Київської
міської клінічної лікарні № 12 щодо
надання відповідних довідок щодо
проведеного лікування, про що було
повідомлено 11.08.2011 р. позивача у справі.

22.08.2011 р. після отримання відповідного
підтвердження про проведене лікування
з Київської міської клінічної лікарні
№ 12 Управлінням на підставі постанови
№ 23411мч було призначено ОСОБА_1
компенсацію витрат на лікування в
розмірі 409,66 гривень.

25.11.2008 р. після отримання відповіді з
Олександрівської клінічної лікарні
Управлінням виконавчої дирекції Фонду
було прийнято рішення про відсутність
підстав для компенсації лікування в
даному медичному закладі, оскільки
воно не пов»язано з наслідками
отриманої черепно-мозкової травми на
виробництві, про що було повідомлено
ОСОБА_1

Зазначене рішення позивачем не
оскаржено.

Щодо компенсації витрат на
лікування за період з 13.01.2012 р по 27.01.2012
р. та з 10.02.2012 р. по 28.02.2012 р., які були
проведені під час розгляду справи в
суді, то, як встановлено судом, з
заявами до відповідача про компенсацію
витрат на лікування в зазначений
період ОСОБА_1 не звертався у
визначений Законом України «Про
загальнообов»язкове сдержавне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань, що спричинили втрату
працездатності» спосіб і будь-яких
рішень щодо наявності або відсутності
підстав для проведення відповідних
виплат відповідачем не приймалось.

В зв»язку з чим, на думку суду,
звернення з даними вимогами є
передчасним, оскільки право позивача
не порушено і доказів на підтвердження
того, що воно може бути порушено не
надано.

З огляду на викладені обставини, суд
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення вимог ОСОБА_1
до Управління виконавчої дирекції
Фонду.

Питання щодо судових витрат суд
вирішує на підставі ст..88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.3, 10, 60, 88, 209, 213-215 ЦПК
України, суд

в и р і ш
и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Акціонерна компанія «Київводоканал»,
Управління виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.Києві про
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, відшкодування матеріальної та
моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана сторонами протягом
десяти днів з дня його проголошення до
Апеляційного суду м.Києва через
Голосіївський районний суд м.Києва.

Особи, які приймали участь у справі,
але не були присутні під час оголошення
рішення суду, мають право оскаржити
його протягом 10 днів з моменту
отримання копії рішення.

Суддя