Справа № 182/2334/13-ц
Провадження № 2/0182/1898/2013
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16.12.2013 року
м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний
суд Дніпропетровської області в
складі:

головуючого-судді
Кобеляцької-Шаховал І.О.

за участю
секретаря Скоробогатової А.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у судовому
засіданні в залі суду в м.Нікополі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про усунення перешкод в
користуванні житловим приміщенням
шляхом виселення відповідача з
приватного житлового будинку та
вселення до житлового приміщення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до
суду з позовом до відповідача про
усунення перешкод в користуванні
житловим приміщенням шляхом виселення
відповідача та вселення до житлового
приміщення.

В обгрунтування своїх вимог
позивач посилається на наступне.

Вона володіє правом
приватної власності на житловий
будинок, що розташований за адресою:
АДРЕСА_2, що підтверджується договором
купівлі-продажу житлового будинку від
01.04.2004 року та витягом з Державного
реєстру прав на нерухоме майно про
реєстрацію від 11.02.2013 року права
власності на вищевказане нерухоме
майно. В будинку проживає її колишній
чоловік, з яким вони розлучені з 2005
року, що підтверджується свідоцтвом
про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1
від 15.11.2005 року, укладеного 23.05.1984 року,
що підтверджується свідоцтвом про
укладення шлюбу серії НОМЕР_2. Вона не
має можливості користуватися своїм
будинком та проживати у ньому, тому що
відповідач її виганяє, здійснює
знущання, б'є її, від чого у неї
залишаються синці, погрожує розправою,
і навіть погрожує вбивством. 18.06.2012
року, коли вона прийшла з роботи додому,
вона не змогла увійти, відкрити своїм
ключем будинок у зв'язку з тим, що
ОСОБА_3 поміняв замки. Нові ключі він
відмовився їй надати. До будинку
відповідач привів іншу жінку для
проживання. В спірному будинку
залишені всі її речі, які вона не має
змоги взяти, деякі речі ним були
викинуті. Вона не мала можливості
користуватися своїм мобільним
телефоном, тому що він здійснював до 40
дзвінків на день їй, погрожуючи
розправою, і вона вимушена була його
вимикати, а потім змінити номер. Вона
вимушена була проживати у сина ОСОБА_4
за адресою: АДРЕСА_1. 21.06.2012 року вона
звернулася до міліції з заявою про
злочин щодо самовправних дій щодо
самовільного вчинення по не допуску
проживання у вищевказаному буд.
АДРЕСА_2, що завдає значної шкоди її
інтересам як власника, а також виражено
у порушенні її права на житло,
гарантоване ч.3 ст.47 Конституції
України, яка зазначає, що ніхто не може
бути позбавлений права на житло інакше,
як на підставі рішення суду. Постановою
про відмову в порушенні кримінальної
справи від 13.06.2012 року відмовлено в
порушенні кримінальної справи у
зв'язку з відсутністю складу злочину,
передбаченого ст.356 Кримінального
кодексу України, оскільки в даному
випадку вбачаться цивільно-правові
відносини, які згідно чинного
законодавства розглядаються судом в
порядку цивільного судочинства. 25.12.2012
року вона звернулась до міліції у
зв'язку з тим, що ОСОБА_3 вибив
міжкімнатні двері у її будинку, який
знаходиться з адресою: АДРЕСА_2 і який
належить їй на праві власності, що
підтверджується договором
купівлі-продажу житлового будинку від
01.04.2004 року. Під час оформлення
матеріалів співробітниками міліції
ОСОБА_3 висловлював погрози на її
адресу, погрожував спалити будинок, не
реагував на зауваження співробітників
міліції. Дані дії не знайшли свого
відображення в протоколі, з чим вона не
погоджується. Вона вважає погрози щодо
можливості знищення майна реальними.
31.12.2012 року закрито кримінальне
провадження щодо факту пошкодження
міжкімнатних дверей у зв'язку з
заподіянням матеріальної шкоди, яка є
малозначною. Вона вже більше, ніж
півроку не має можливості проживати у
своєму будинку і проживає за іншою
адресою, тому що ОСОБА_3 постійно
погрожує фізичною розправою, здійснює
численні телефонні дзвінки (більше 30-ти
на день) на її мобільний телефон.
Вищевикладені підстави свідчать про
неможливість і нестерпність
проживання разом з ОСОБА_3 в одному
будинку. До того ж ОСОБА_3 привів
проживати до будинку, який належить їй
на праві приватної власності, іншу
жінку. Вона намагалась дійти згоди з
відповідачем щодо продажу приватного
будинку та купівлі 2-х однокімнатних
квартир для окремого проживання, але
після досягнення згоди на такий
варіант і після публікації оголошення
про продаж будинку, ОСОБА_3
повідомлялось потенційним покупцям, що
будинок не продається і він нічого не
знає. Вона не має змоги ні проживати в
будинку, ні користуватися ним, ні
розпорядитися. Вищевикладені факти,
підтверджені відповідними доказами,
свідчать про неможливість нею
користуватися та проживати в спірному
будинку, що порушує її право на житло,
гарантоване ч.3 ст.47 Конституції
України, яка зазначає, що ніхто не може
бути позбавлений права на житло, інакше
як на підставі рішення суду. Відповідно
до ст.391 Цивільного кодексу України,
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном. Крім того, вищевикладені
факти свідчать про руйнування жилого
приміщення, порушення правил
співжиття, а заходи запобігання і
громадського впливу виявляються
безрезультатними, що дає підстави для
виселення відповідача без надання
іншого жилого приміщення. ОСОБА_3
створює їй перешкоди в проживанні та
користуванні її власністю - житловим
будинком. За таких обставин звернулась
до суду і просить постановити рішення,
яким усунути перешкоди у користуванні
приватним будинком та проживанні
шляхом виселення відповідача
ОСОБА_3 з належного ъй приватного
житлового будинку, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_2; зобов'язати
Нікопольський районний відділ
Державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області зняти
відповідача ОСОБА_3 з реєстрації з
належного їй приватного житлового
будинку, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_2; усунути перешкоди в
користуванні приватним будинком та
проживанні шляхом вселення її до
належного їй приватного житлового
будинку, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_2; зобов'язати ОСОБА_3 не чинити
перешкод у користуванні та проживанні
їй у належному їй приватному житловому
будинку АДРЕСА_2 та стягнути з
відповідача ОСОБА_3 на її користь
судовий збір у розмірі 114 грн. 70 коп.,
сплачений нею при поданні даної
позовної заяви.

В судовому засіданні позивачка
позовні вимоги підтримала в повному
обсязі. Суду пояснила, що хоч будинок
куплений в шлюбі, однак цілком на її
гроші. Однак, довести документально це
вона не може. Проживати разом з
відповідачем в одному будинку та
користуватись одним двором теж не може.
Відповідач не хоче продавати будинок і
їй створює нестерпні умови для
проживання.

Представник відповідачки
позовні вимоги своєї довірительки теж
підтримав в повному обсязі і суду
пояснив, що будинок куплений під час
шлюбу. В будинку 3 кімнати, одна з яких
спільна і прохідна. Відповідач
займається самовправством. Він вибив
двері в кімнату позивачки і вільно
користується її майном. Крім того, з ним
в будинку проживає стороння позивачці
жінка, яку привів собі відповідач. Тому
проживати разом з відповідачем
позивачка не може. Іншого житла не має.

Відповідач позовні вимоги не
визнав. Суду пояснив, що ніколи не
перешкоджав позивачці жити в будинку.
Коли замінює замки в будинку, одразу
дає ключі колишній дружині - позивачці
по справі. Двері в її кімнаті просто
зняв, бо позивачка їх пофарбувала, а
він не переносить запаху фарби. На
місце не повісив, бо не хоче. Не
заперечує, щоб позивачка вселилась в
будинок.

Вислухавши сторони,
представника позивача, вивчивши
матеріали справи, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
частково з наступних підстав.

Згідно зі ст. 64 ЖК
Української СРСР члени сім"ї наймача,
що мешкають разом з ним, користуються
рівними з наймачем правами і несуть всі
обов"язки, що витікають з договору
найму житлового приміщення.

У відповідності зі ст.155 ЖК
Української СРСР житлові будинки
(квартири), які є в приватній власності
громадян, не можуть бути у них вилучені
і власника неможливо позбавити права
користування житловим будинком
(квартирою).

Як встановлено в судовому
засіданні, 23.05.1984 року сторони уклали
шлюб (а.с.8), який було розірвано 15.11.2005
року (а.с.9). 01.04.2004 року, тобто під час
шлюбу сторін, сторони придбали будинок
АДРЕСА_2 (а.с.5). Тобто спірний будинок є
сумісною власністю позивача і
відповідача. Відповідач постійно
проживає в спірному будинку, іншого
житла не має. Однак, за словами
позивачки, відповідач перешкоджає
позивачці користуватись своїм майном,
створюючи їй перешкоди.

Таким чином, суд вважає, що
позовні вимоги позивача підлягають
задоволенню лише в частині вселення її
в спірний будинок та зобов"язання
відповідача не чинити позивачці
перешкод в користуванні та проживанні
в будинку.

В іншій частині позову суд
вважає за необхідне позивачці
відмовити з підстав необґрунтованості
та безпідставності.

На підставі викладеного,
керуючись ст.10, 30, 60, 256, 259 ЦПК України,
суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_1 в будинок
АДРЕСА_2.

Зобов"язати ОСОБА_3 не
чинити перешкод у користуванні та
проживанні ОСОБА_1 в будинку АДРЕСА_2
Дніпропетровської області.

Стягнути з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1 в повернення сплачених
нею судових витрат 114 грн. 70 коп.

В інших позовних
вимогах - відмовити.

Рішення суду першої
інстанції може бути оскаржено протягом
десяти днів з дня проголошення до
Апеляційного суду через Нікопольський
міськрайонний суд.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал