АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у 1-ій інстанції - Морозов
М.О. Доповідач - Музичко С.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2013 року колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ Апеляційного суду
м.Києва в складі:

головуючого - судді: Музичко С.Г.,

суддів: Кравець В.А., Семенюк Т.А.

при секретарі: Круглику В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи:
Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю в
м.Києві, Святошинська районна в м.Києві
державна адміністрація, Комунальне
підприємство «Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна», Київська міська
рада про визнання права власності на
самочинну прибудову до будинку і на
частину будинку за набувальною
давністю та за зустрічним позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи:
Святошинська районна в м.Києві рада,
Святошинська районна в м.Києві
державна адміністрація, Комунальне
підприємство «Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна», Київська міська
рада про визнання права власності на
частину нерухомого майна, за
апеляційними скаргами ОСОБА_3, ОСОБА_2
на рішення Святошинського районного
суду м. Києва від 07 червня 2013 року

в с т а н о в и л а:

Рішенням Святошинського
районного суду м. Києва від 07 червня 2013
року позов ОСОБА_2 про визнання права
власності на самочинну прибудову до
будинку і на частину будинку за
набувальною давністю - задоволено
частково. (т.5.а.с.94)

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/12
частину житлового будинку АДРЕСА_1, в
порядку набувальної давності, що
зареєтрована за ОСОБА_4 В іншій частині
позову відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 про
визнання права власності на частину
нерухомого майна - задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на
1/12 частину житлового будинку АДРЕСА_1 в
порядку набувальної давності, що
зареєтрована за ОСОБА_4 В іншій
частині зустрічного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
ОСОБА_3, ОСОБА_2 подали апеляційні
скарги.

В своїй апеляційній скарзі
ОСОБА_2 вказує, суд не врахував, що
прибудови використовуються більше 50-ти
років, вони відповідають вимогам
санітарної і пожежної безпеки, а
співвласник проти цього не заперечує.
Зазначив, суд дійшов невірного
висновку, що він із відповідачем мають
рівне право на 1/6 частину. Просив суд
рішення суду змінити, постановити нове
рішення, яким задовольнити його вимоги.

Оскаржуючи рішення суду, ОСОБА_3
зазначив, суд не прийняв до уваги, що
об'єктивно встановити обсяг спадкового
майна, що успадкувала його мати після
померлого ОСОБА_5 в позасудовому
порядку неможливо. Просив суд рішення
суду скасувати в частині відмови в
задоволенні зустрічного позову,
ухвалити в цій частині нове рішення,
яким задовольнити зустрічний позов.

Представники апелянтів в
судовому засіданні підтримали доводи
апеляційних скарг.

Перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційних скарг та
заявлених в суді першої інстанції
вимог, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційні скарги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що забудовниками
будинку АДРЕСА_1 були ОСОБА_6 та ОСОБА_8,
які 17.07.1945 р. уклали договір про порядок
користування цим будинком. Відповідно
до умов укладеного договору за ОСОБА_6
було визнано право на користування
трьома кімнатами на другому поверсі
загальною площею 46, 7 кв. м, одною
кімнатою на першому поверсі загальною
площею 15, 6 кв. м, вестибюлем та льохом
під будинком, а також частиною
присадибної ділянки площею 834, 3 кв. м. За
ОСОБА_8 було визнано право на
користування останніми двома
кімнатами на першому поверсі загальною
площею 31, 1 кв. м та частиною присадибної
ділянки площею 765, 7 кв. м. Умовами
вказаного договору було передбачено
право кожної з сторін, не запитуючи
згоди другої, своє право в праві
забудови продати, подарувати,
заставляти тощо (т.1.а.с.99).

10.01.1949 р. ОСОБА_8 продав ОСОБА_9 належну
йому половину домоволодіння, яке
складалось з двох кімнат на першому
поверсі загальною площею 31, 1 кв. м та
частиною присадибної ділянки площею 765,
7 кв. м (т.1.а.с.56).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 померла. Після її
смерті половину належного їй
домоволодіння в рівних частинах
успадкували її діти: ОСОБА_10 та ОСОБА_4
(т.1.а.с,278).

За договором від 08.04.1957 р. ОСОБА_11
подарувала ОСОБА_5 1/6 частину належного
їй домоволодіння по АДРЕСА_1 (т.1.а.с.277).

ОСОБА_5 звернувся з заявою про дозвіл на
прибудову кімнати та кухні до свого
будинку замість запроектованої на
цьому місці веранди, оскільки його
квартира складалася лише з однієї
кімнати 12 кв. м. без кухні, на родину у
складі 4 особи. Згідно з рішенням №364
від 17.06.1957р. Жовтневої райради
депутатів трудящих м. Києва ОСОБА_5
отримав дозвіл на прибудову однієї
кімнати, кухні та коридору загальною
площею 44 кв. м за власні кошти (т.1.а.с.59).

У зв'язку з проведенням ОСОБА_5 вказаної
добудови, рішенням №651 виконкому
Жовтневої райради депутатів трудящих
м. Києва від 28.08.1961 р. була змінена
дольова участь співвласників ОСОБА_5,
ОСОБА_4, ОСОБА_10 та ОСОБА_6 в
домоволодінні. Частка ОСОБА_5 в
домоволодінні визначена як 1/3,
ОСОБА_4-1/6, ОСОБА_10-1/6, ОСОБА_6-1/3 (т.2.а.с.2, 3).

На підставі вказаного рішення були
видані нові свідоцтва про право
особистої власності на домоволодіння.
При цьому, в свідоцтві про право
особистої власності ОСОБА_5 зазначено,
що 1/3 частина домоволодіння, що йому
належить, складається з трьох жилих
кімнат (т.1 .а.с.50).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер. Після його
смерті спадщину прийняла його дружина
ОСОБА_13, що підтверджується свідоцтвом
від 23.01.1992 р. (т.І.а.с.61).

На підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом від 23.01.1992 р.
спадкове майно ОСОБА_5 складалось з 1/3
частини будинку.

За відомостями Київського міського
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об`єкти
нерухомого майна від 30.01.2010 р. №1089,
згідно з даними книг реєстрації бюро
жилий будинок АДРЕСА_1 на праві
власності зареєстрований: 1/3 частина за
ОСОБА_13 на підставі свідоцтва про право
на спадщину, виданого 12 Київською
державною нотаріальною конторою 23.01.1992
p., 1/2 частина за ОСОБА_2 на підставі
свідоцтва про право на спадщину,
виданого 12 Київською держнотконторою
12.02.1998р. 1/6 частина за ОСОБА_4 на підставі
свідоцтва про право власності,
виданого виконкомом Жовтневого району
м. Києва від 26.05.1962 р.

ОСОБА_13 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1.а.с.164).

27.01.2006 р. ОСОБА_3 звернувся до
Дванадцятої Київської державної
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини після смерті
матері, ОСОБА_13 Інші особи з заявами про
прийняття спадщини до нотаріальної
контори не звертались. (т.І.а.с.214-225).

Відповідно до ст. 1296 ЦК України
спадкоємець, який прийняв спадщину,
може одержати свідоцтво про право на
спадщину. Відсутність свідоцтва про
право на спадщину не позбавляє
спадкоємця права спадщину.

Згідно з ст. 1217 ЦК України спадкування
здійснюється за заповітом або за
законом. У першу чергу право на
спадкування за законом мають діти
спадкодавця, у тому числі зачаті за
життя спадкодавця та народжені після
його смерті, той з подружжя, який його
пережив, та батьки. ст. (1261 ЦК України)

Статтею 1267 ЦК України частки у спадщині
кожного із спадкоємців за законом є
рівними. Відповідно до ст. 1298 ЦК України
свідоцтво про право на спадщину
видається спадкоємцям після
закінчення шести місяців з часу
відкриття спадщини.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду щодо необгрунтованості
вимог ОСОБА_3, оскільки останній подав
заяву про прийняття спадщини та видачу
свідоцтва про право на спадщину за
законом до 12-ї Київської державної
нотаріальної контори.

В порядку ст.ст. 59, 60 Закону України
«Про нотаріат», ОСОБА_3 не позбавлений
права отримати свідоцтво про право на
спадщину за законом як спадкоємець у
нотаріальній конторі.

Окрім того, свідоцтво про право
власності на спадщину, як
правовстановлюючий документ, виданий
нотаріальним органом ОСОБА_13 від 23.01.1992
p., є дійсним.

Висновок суду про відмову визнати
право власності на об`єкт, що є
самовільним будівництвом відповідає
вимогам закону.

Відповідно до даних автоматизованої
системи ПК «Кадастр», Головним
управлінням земельних ресурсів
Київської міської державної
адміністрації повідомлено, земельна
ділянка по АДРЕСА_1 обліковується за
ОСОБА_13 та ОСОБА_10, площа земельних
ділянок становить: квартира НОМЕР_1
домоволодіння 803,86 кв. м (ОСОБА_10);
квратира НОМЕР_2 домоволодіння-697, 65 кв.
м (ОСОБА_13); безпосередньо під
домоволодіння-187, 32 кв. м. (ОСОБА_13,
ОСОБА_10).

Судом встановлено, що спадкодавцями
позивача ОСОБА_2 до будинку по АДРЕСА_2
було здійснено прибудову, а саме:
приміщення під літерою «А1-2» загальною
площею 47, 6 кв. м: тамбур 1-1 площею 1, 3 кв.
м, сіни 1-2 площею 15, 7 кв. м, ванну-1-3
площею 5, 0 кв. м, вбиральню 1-4 площею 1, 6
кв. м, та на другому поверсі сходову
клітину-1-9 площею 3. кв. м, коридор 1-10
площею 5, 6 кв. м, вбиральню-1-11, площею 1, 8
кв. м, житлову кімнату 1-12 площею 12, 7 кв. м

За змістом ст.ст. 328, 331 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом. На новостворене
нерухоме майно (будівлі, споруди, жилий
будинок тощо) зазначене право виникає з
моменту завершення будівництва, а якщо
законом передбачено прийняття такого
майна в експлуатацію або воно підлягає
державній реєстрації з моменту
вчинення цих дій.

Вірним є висновок суду, що за
відсутності передбачених законом умов,
необхідних для встановлення права
власності на нього, факт створення
нерухомого майна не може бути
безмовною підставою для визнання
такого права.

Згідно з ст. 375 ЦК України право
власника земельної ділянки на забудову
здійснюється ним за умови додержання
архітектурних, будівельних,
санітарних, екологічних та інших норм і
правил, а також за умови використання
земельної ділянки за цільовим
призначенням.

Відповідно до ст. 376 ЦК України на
вимогу власника (користувача)
земельної ділянки суд може визнати за
ним право власності на нерухоме майно,
яке самочинно збудоване на ній, якщо це
не порушує прав інших осіб.

Судом встановлено, що самовільне
будівництво було здійснено на
земельній ділянці, яка відведена для
цієї мети. ОСОБА_2 разом з іншим
співвласником ОСОБА_13 звернулись із
заявою до начальника управління
Держархбудконтролю м. Києва про
надання дозволу на введення в
експлуатацію вказаних приміщень, а
також інших самочинних прибудов (т.3
а.с.1ЗЗ, т.4.а.с.260).

Судом також вірно враховано, що у
ОСОБА_2 відсутній технічний висновок
про відповідність виконаних робіг
будівельним нормам і правилам,
висновок про відповідність
санітарно-епідеміологічним вимогам,
правилам пожежної безпеки, погодження
з іншим співвласником на здійснення
прибудови.

Згідно з ст.357 ЦПК України співвласник
житлового будинку може зробити у
встановленому законом порядку за свій
рахунок добудову (прибудову) без згоди
інших співвласників, якщо це не порушує
їх прав. Така добудова (прибудова) є
власністю співвласника, який її робив,
і не змінює розміру часток
співвласників у праві спільної
часткової власності. Поліпшення
спільного майна, які можна відокремити,
є власністю того із співвласників, який
їх зробив, якщо інше не встановлено
домовленістю співвласників.

Законодавчими актами у сфері
містобудівної діяльності встановлено,
що право на забудову земельної ділянки
реалізується її власником або
користувачем за умови використання
земельної ділянки відповідно до вимог
містобудівної документації.

Згідно з ст. 26 Закону України «Про
основи містобудування» спори з питань
містобудування вирішуються радами у
межах їх повноважень, а також судом
відповідно до законодавства

Порушене питання про визнання права
власності на самовільне будівництво не
було предметом розгляду компетентного
державного органу, зокрема, Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю в м. Києві, рішення якого чи
його відсутність давали б підстави
вважати про наявність спору про право.

Згідно з ст. 344 ЦК України особа,
яка добросовісно заволоділа чужим
майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном- ротягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом. Право власності за
набувальною давністю на нерухоме
майно, транспортні засоби, цінні папери
набувається за рішенням
суду.Відповідно до п. 8 Прикінцевих та
перехідних положень Цивільного
Кодексу України, що набрав чинності 1
січня 2004 p., правила статті 344 Цивільного
кодексу України про набувальну
давність поширюються також на випадки,
коли володіння майном почалося за три
роки до набрання чинності цим Кодексом.

Право власності на 1/6 частину спірного
будинку зареєстроване за ОСОБА_4, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_4 Після його смерті
спадщину прийняла його дружина ОСОБА_14
на підставі свідоцтва про право на
спадщину від 26.07.1962 p., що видане
державним нотаріусом Свердловської
нотаріальної контори.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_14 померла, не
зареєструвавши своє право власності на
1/6 частину спірного домоволодіння.
Починаючи з 1962 р. спадкодавці сторін, а
після їх смерті сторони по справі
відкрито та безперервно володіли всіма
приміщеннями частинами спірного
будинку, тому вони набули спільно права
власності на дану 1/6 частину
домоволодіння в порядку набувальної
давності, і кожний з них має право
вимагати визнання за ним права
власності на 1/12 частину спірного
будинковолодіння: по 1/2 частини від 1/6
частини, зареєстрованої за ОСОБА_4

Враховуючи вищевикладене,
колегія приходить до висновку, що суд
першої інстанції повно та всебічно
з'ясував обставини, на які сторони
посилались як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених
дослідженими в судовому засіданні та
наявними в матеріалах справи доказами,
і, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, ухвалив законне і
обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Святошинського
районного суду м. Києва від 07 червня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її постановлення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді