Справа № 500/4870/13-ц
Провадження № 2/500/2477/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2013 року Ізмаїльський
міськрайонний суд Одеської області в
складі:

головуючого судді Грубіян Л.І.,

при секретарі – Нєдовій Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Ізмаїлі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ТОВ “Деніс Фарма” про зміну
формулювання причин звільнення,
стягнення заробітної плати, та
моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1, звернулася до суду з
позовом до ТОВ «Деніс Фарма» в якому
просить змінити формулювання причини
її звільнення з займаної посади
фармацевта в ТОВ «Деніс – Фарма» з п. 4
ст. 40 КЗпП України ( за прогул без
поважних причин) на звільнення по ст. 38
КЗпП України (за власним бажанням),
змінити дату звільнення з 19.10.2012 року на
31.08.2012 року, стягнути на її користь
заборгованість по заробітній платі у
розмірі 9389 грн. 64 коп. та середній
заробіток за час вимушеного прогулу та
моральну шкоду 5000 грн.

Позивачка до суду не з’являлась, в
останній заяві від 16.09.2012 року просила
суд розглянути позов в її відсутність
за наявними в матеріалах доказів.

В судових засіданнях представники за
довіреністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позовні
вимоги підтримали та пояснили, що з
01.02.2012 року позивачка працювала на
посаді фармацевта аптеки № 10, що
належить ТОВ «Деніс Фарма» розташована
за адресою: АДРЕСА_1.

19.12.2012 року була звільнена з посади на
підставі наказу № 19/10 за п. 4. ст. 40 КЗпП
України, з чим вона не погоджується,
оскільки 30.08.2012 року нею була написана
заява та особисто передана директору
ТОВ «Деніс Фарма» ОСОБА_4, заява про її
звільнення за власним бажанням по ст. 38
КЗпП України, у зв’язку з виниклими
недоброзичливими відносинами їй було
запропоновано більше не з’являтися на
роботу проти, чого вона не
заперечувала, так як була вагітна і не
мала наміру працювати, але при
ознайомленні з наказом від 19.10.2012 року
їй стало відомо що її звільнили за п.4
ст. 40 КЗпП України, тому і звернулась з
зазначеним позовом до суду.

Представник відповідача за позовні
вимоги не визнав, пояснивши, що
працюючи завідуючою аптечного пункту,
ОСОБА_1 «помилково» не здала в банк
кошти в сумі 4200грн., про що нею складена
розписка, приблизно з того ж часу вона
перестала виходити на роботу, в
зв’язку з чим і була звільнена за
прогули. Заробітну плату як і всі інші
працівники отримувала вчасно по
відомостям які маються в матеріалах
справи. Представник від ТОВ «Деніс
Фарма», зустрічався з позивачкою поза
судом пропонували укласти мирову
угоду, але ОСОБА_1 спочатку погодилась
підписати угоду в наступному судовому
засіданні, але до суду не з’явилась,
відповідно відмовилась. Чому директор
не звільнив позивачку з роботи згідно
поданої заяви від 30.08.2012р. не знає.

Заслухавши пояснення представників
позивачки, представника відповідача,
допитавши свідків, дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
частково, виходячи з наступних підстав:

Судом встановлено ОСОБА_1, наказом
№01/02/1-П від 01.02.2012 року була прийнята на
посаду фармацевта з окладом згідно
штатного розкладу і оплатою
пропорційно відпрацьованому часу і
працювала на вказаній посаді в аптеці
№ 10, що належить ТОВ «Деніс Фарма»,
розташована за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі наказу № 19/10 від 19.12.2012
року, позивачка була звільнена з
займаної посади за прогули за п. 4. ст. 40
КЗпП України. Зі звільненням за
вказаною статтею позивачка не
погодилась, вважає, що має бути
звільненою за власним бажанням, тому
звернулась до суду з вказаним позовом.

В судовому засіданні представники
позивача, що не заперечувалось
представником відповідача до
дисциплінарної відповідальності
ОСОБА_1 за час роботи не притягувалася.

З матеріалів справи вбачається, що
30.08.2012 року ОСОБА_1 на ім’я директора
ОСОБА_4 подала заяву про звільнення за
власним бажанням, що дійсно заява
знаходилась на підприємстві
підтверджується печатками
підприємства. Ця заява разом з іншими
документами надавалась директором до
прокуратури для порушення
кримінальної справи.

Сторони не оспорюють, що з дня подачі
заяви про звільнення, ОСОБА_1Є на роботу
не виходила, в зв’язку з вагітністю
вона не наполягала на продовжені
трудових відносин, також вона не
цікавилась, чи є наказ про її
звільнення, до 19.10.12р. не зверталась за
розрахунком. 24.09.12р. в листі, який вона
направила на адресу підприємства,
просила видати трудову книжку, але не
вказала адресу своєї реєстрації, з
пояснень представника відповідача і
матеріалів справи, встановлено, що
адміністрація ТОВ «Деніс Фарма»
вказаного листа не отримала, тому суд
не вбачає вини адміністрації в
затримці видачі трудової книжки.
Адміністрація провела розрахунок та
видала трудову книжку в день видачі
наказу про звільнення 19.10.2012року.
Оскільки позивачка немає наміру
поновлюватися на роботі, а просить лише
змінити формулювання причини
звільнення та дату звільнення суд
вважає в цій частині позов підлягає
задоволенню.

Достовірно встановити чому
адміністрація не звільнила позивачку з
роботи згідно поданої заяви від
30.08.2012р., не надається можливим,
представник відповідача пояснити суду
не зміг, надав суду складені акти про
відсутність ОСОБА_1 на роботі.

Відповідно до ч. 3 ст.235 КЗпП України у
разі визнання формулювання причини
звільнення неправильним або таким, що
не відповідає чинному законодавству, у
випадках коли це не тягне поновлення
на роботі, орган який розглядає
трудовий спір, зобов’язаний змінити
формулювання і вказати в рішенні
причину звільнення у точній
відповідності з формулюванням чинного
законодавства та з посиланням на
відповідну статтю (пункт) закону.

Згідно ст. 129 Конституції України, ст.
ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень.

Що стосується виплати заробітної плати
за весь час роботи ОСОБА_1 з лютого по
серпень 2012 року в сумі 9 389,64грн. її
виплата підтверджується відомостями
на виплату грошей(а/с74-94).

В зв’язку з неприсутністю позивачки
ОСОБА_1Є в жодному судовому засіданні
та категоричним запереченням
представника ОСОБА_2 про допит свідків
з якими працювала позивачка і які
отримували заробітну плату по цим же
відомостям більш точно з’ясувати
обставини справи не надалось можливим,
як пояснила представник вказані в
відомостях особи по теперішній час
працюють і на її думку можуть дати
неправдиві пояснення, тому позов в
частині стягнення заробітної плати
задоволенню не підлягає.

Суд частково задовольняє вимоги
позивача щодо стягнення з відповідача
моральної шкоди, оскільки звільнення
за п.4 ст.40 КЗпП України призвели до
побутових незручностей, та погіршення
життєвого рівня позивача та його
сім’ї, яку суд оцінює в розмірі 1000 грн.
в решті частині суд відмовляє за не
доведеністю.

Керуючись ст.ст. 10,60,212-215 ЦПК України,
ст.ст. 232,235, 237-1 КЗпП України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ТОВ “Деніс Фарма” про
зміну формулювання причин звільнення,
стягнення заробітної плати, та
моральної шкоди – задовольнити
частково.

Зобов’язати ТОВ “Деніс Фарма”
змінити формулювання причини
звільнення ОСОБА_1 з займаної посади
фармацевта в ТОВ «Деніс – Фарма» з п. 4
ст. 40 КЗпП України (за прогул без
поважних причин) на звільнення за ст. 38
КЗпП України (за власним бажанням).

Зобов’язати ТОВ “Деніс Фарма”
змінити дату звільнення ОСОБА_1, з
займаної посади фармацевта в ТОВ
«Деніс – Фарма», з 19.10.2012 року на 31.08.2012
року.

Стягнути з ТОВ “Деніс Фарма” на
користь ОСОБА_1 моральну шкоду у
розмірі 1000 (одна) тисяча грн.

В задоволенні решти частини позовних
вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя           ОСОБА_5