Справа №: 343/2053/13-ц
Провадження №: 2/0343/675/13
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2013 року           м.Долина

Долинський районний суд
Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого судді
– Лицура І. М.,

секретаря – Бойків
В. П.,

за участю адвокатів - ОСОБА_1 та
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в місті
Долина Івано-Франківської області
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 сільської ради Долинського
району Івано-Франківської області,
третя особа: Долинська районна
державна нотаріальна контора, про
визнання заповіту недійсним, визнання
недійсним і скасування свідоцтва про
право на спадщину за заповітом,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом, в
якому зазначив, що 21.02.1999 року в
с.Розточки Долинського району
Івано-Франківської області померла
його мати ОСОБА_6, яка 01.12.1990 року
заповіла все своє майно дочці ОСОБА_7 та
онуці ОСОБА_4 Вказаний заповіт вважає
недійсним, оскільки він є
сфабрикованим, так як померла ОСОБА_6 на
момент його складання перебувала в
надто похилому віці (76 років), через що в
неї були певні обмеження в баченні,
розумінні та усвідомленні довкілля,
при якому особу легко ввести в оману.
Крім цього, підпис в графі «Крошна»,
який міститься в даному заповіті, не
належить спадкодавцю ОСОБА_6, так як
остання була неписьменною. Таким чином
волевиявлення заповідача не було
вільним, що є підставою для визнання
заповіту недійсним. Він, як спадкоємець
майна своєї матері ОСОБА_6 за законом,
не відмовлявся від прийняття спадщини,
однак, наявність незаконного заповіту
позбавляє його права на спадкування, в
зв»язку з чим він змушений звернутися в
суд з даним позовом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3
та його представник за довіреністю № 350
від 14.03.2013 року адвокат ОСОБА_1 уточнили
позовні вимоги та просили поновити
позивачу строк на звернення до суду з
даним позовом; визнати недійсним
заповіт ОСОБА_6, посвідчений секретарем
Кальнянської сільської ради
Долинського району ОСОБА_8 01.12.1990 року
та зареєстрований в реєстрі за № 5;
визнати недійсним та скасувати
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом ОСОБА_6, реєстраційний № Д-350,
видане Долинською районною державною
нотаріальною конторою 01.10.1999 року на
ім’я ОСОБА_9 та ОСОБА_4 Про цьому
позивач ОСОБА_3 додатково пояснив, що
він приймав участь в будівництві
спірного будинковолодіння, хоч з 1975
року постійно проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1.
Його мати була неписьменною і не могла
підписати заповіт. Про існування
заповіту він дізнався більше 5 років
тому в ОСОБА_5 сільській раді сільській
раді. Однак, вважає, що строк позовної
давності слід рахувати з липня 2013 року,
коли нотаріус офіційно повідомив його
про існування даного заповіту. При
таких обставинах вважає заповіт його
матері ОСОБА_6, посвідчений секретарем
Кальнянської сільської ради
Долинського району ОСОБА_8 01.12.1990 року
та зареєстрований в реєстрі за № 5
недійсним, просить скасувати його та
видане Долинською районною державною
нотаріальною конторою 01.10.1999 року на
ім’я ОСОБА_9 та ОСОБА_4 на підставі
цього заповіту свідоцтво про право на
спадщину за заповітом, реєстраційний №
Д-350.

Представник відповідачки ОСОБА_4 за
довіреністю № 1231 від 08.08.2013 року
адвокат ОСОБА_2 позовні вимоги не
визнала, пояснивши, що позивач
пропустив строк позовної давності на
звернення до суду з даним позовом, про
застосування якого вона просить,
оскільки звернувся в суд аж через 14
років після відкриття спадщини і сам в
судовому засіданні 04.11.2013 року
повідомив, що знав про існування
оспорюваного заповіту ще більше 5 років
тому. ОСОБА_3 не надав суду жодних
доказів того, що він прийняв спадщину
після смерті своєї матері ОСОБА_6,
оскільки на час її смерті з матір»ю не
проживав, в управління чи володіння
спадковим майном не вступив і заяви в
нотаріальну контору не подавав, а тому
взагалі не має права оспорювати даний
заповіт. Крім того, позивач не надав
суду жодних доказів на підтвердження
своїх вимог, а його пояснення про те, що
мати була неписьменною і не могла
підписати заповіт є лише припущеннями
і спростовуються дослідженими судом
доказами, зокрема показаннями свідків
ОСОБА_8 та ОСОБА_10 При таких обставинах
вважає заявлений позов безпідставним
та просить в його задоволенні
відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_5
сільської ради Долинського району
Івано-Франківської області також не
визнав позовні вимоги ОСОБА_3, оскільки
вважає їх безпідставним. Суду пояснив,
що заповіт посвідчено у встановленому
законом порядку, підписано
спадкодавцем ОСОБА_6, зареєстровано в
сільській раді і будь-яких підстав для
його скасування немає. Тому просив в
позові відмовити за безпідставністю
позовних вимог та подав заяву про
закінчення розгляду справи в його
відсутності.

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог: Долинської
районної державної нотаріальної
контори в судовому засіданні позов не
визнала, вказавши, що будь-яких
порушень при оформленні спадщини після
смерті спадкодавця ОСОБА_6 допущено не
було, позивач не мав жодних перешкод
вчасно звернутися з позовом до суду,
будь-яких доказів на підтвердження
недійсності заповіту він не надав і
підстав для визнання заповіту
недійсним немає, а тому в задоволенні
позову слід відмовити. При цьому
звернулася до суду з письмовою заявою
про закінчення розгляду справи в її
відсутності.

Дослідивши та оцінивши здобуті й
перевірені в судовому засіданні докази
в їх сукупності, суд вважає, що даний
позов до задоволення не підлягає,
виходячи з наступного:

Відповідно до п.4 Прикінцевих та
перехідних положень Цивільного
кодексу України, який набрав чинності з
01 січня 2004 року, Цивільний кодекс
України застосовується до цивільних
відносин, що виникли після набрання ним
чинності.

Таким чином, до спірних правовідносин
щодо визнання недійсним заповіту
складеного ОСОБА_6, яка померла 21.02.1999
року, застосовуються положення
Цивільного кодексу Української РСР від
18 липня 1963 року, з відповідними змінами
та доповненнями.

Згідно з ч.1 ст. 524 Цивільного кодексу
УРСР (в редакції 1963 року), що був чинним
на момент відкриття спадщини,
встановлено, що спадкоємство
здійснюється за законом і за заповітом.

Зі змісту ч.1 ст. 534 даного кодексу
встановлено, що кожний громадянин може
залишити за заповітом усе своє майно
або частину його (не виключаючи
предметів звичайної домашньої
обстановки і вжитку) одній або кільком
особам як тим, що входять, так і тим, що
не входять до кола спадкоємців за
законом, а також державі або окремим
державним, кооперативним та іншим
громадським організаціям.

Статтею 549 ЦК УРСР передбачено, що
спадкоємець прийняв спадщину, якщо він
фактично вступив в управління або
володіння спадковим майном, або якщо
він подав державній нотаріальній
конторі за місцем відкриття спадщини
заяву про прийняття спадщини.
Зазначені в цій статті дії повинні бути
вчинені протягом шести місяців з дня
відкриття спадщини.

Як встановлено в судовому засіданні і
підтверджується копією свідоцтва про
смерть (повторне) від 26.03.2013 року серії
І-НМ № 165996 (а.с. 10), ОСОБА_6 померла 21.02.1999
року.

Згідно заповіту від 01.12.1999 року, що
посвідчений секретарем виконавчого
комітету ОСОБА_5 сільської ради
Долинського району Івано-Франківської
області ОСОБА_8 та зареєстрований в
реєстрі за № 5 (а.с. 6), який не змінювався
та не скасовувався, ОСОБА_6 все своє
майно заповіла своїй дочці ОСОБА_7 та
внучці ОСОБА_4

Як вбачається з свідоцтва про право на
спадщину за заповітом, що видане
Долинською районною державною
нотаріальною конторою 01.10.1999 року та
зареєстроване в реєстрі за номером №
Д-350 (а.с. 47), спадкоємцями майна померлої
ОСОБА_6 згідно її заповіту від 01.12.1999
року в рівних долях стали її дочка
ОСОБА_7 та внучка ОСОБА_11

Про те, що ОСОБА_9 померла 29.10.2011 року
свідчить свідоцтво про смерть серії
І-ДЛ № 644708 від 21.10.2011 року (а.с. 140).

Як встановлено в судовому засіданні,
єдиною підставою для визнання
недійсним заповіту, вчиненого ОСОБА_6
01.12.1990 року, позивач вказує те, що вона
була неписьменною, тому не могла
підписати даний заповіт, а отже було
відсутнє її вільне волевиявлення.

Проте, дане твердження позивача є
голослівним, нічим не підтверджено та
спростовується дослідженими в
судовому засіданні доказами.

Так, допитана в судовому засіданні як
свідок колишній секретар Кальнянської
сільської ради Долинського району
Івано–Франківської області ОСОБА_8,
яка посвідчувала оспорюваний заповіт,
пояснила, що заповіт посвідчувався на
дому, куди її запросила сама ОСОБА_6
Волевиявлення заповідачки було
вільним, нікого з посторонніх при
складанні заповіту не було, ОСОБА_6
бажала заповісти своє майно дочці
ОСОБА_7 та внучці ОСОБА_4 і самостійно
підписалася на заповіті та в журналі
вчинення нотаріальних дій.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні
пояснила, що їх мати ОСОБА_6 закінчила 4
класи, тривалий час працювала ланковою
в колгоспі, вела документацію і вміла
читати та писати. Категорично
стверджує, що в заповіті материн
підпис.

Свідок ОСОБА_10 підтвердила, що ОСОБА_6,
яка була її сусідкою, до останніх днів
займалася домашнім господарством і
читала без окулярів. Також ОСОБА_6
неодноразово їй заявляла, що залишить
будинок внучці з м.Новгорода (ОСОБА_11В.).

Свідок ОСОБА_13, допитана судом за
клопотанням позивача, пояснила що
нічого конкретно сказати не може і чи
мати була письменною точно не знає.
Однак, з матір»ю жила їх сестра ОСОБА_7 і
напевно мати повинна була залишити їй
будинковолодіння.

Про вільне волевиявлення ОСОБА_6
свідчить і той факт, що вона з 1990 року до
дня своєї смерті 21.02.1999 року не
змінювала та не скасовувала заповіт,
хоч і мала можливість протягом дев’яти
років це зробити.

Суд критично оцінює твердження
позивача про те, що через похилий вік
спадкодавець ОСОБА_6 мала певні
обмеженнях у баченні, розумінні і
усвідомленні довкілля, при якому особу
легко ввести в оману, що також вплинуло
на її волевиявлення, оскільки
встановлено, що після посвідчення
заповіту ОСОБА_6 прожила ще 9 років,
протягом яких була здоровою, доглядала
за господарством і будь-яких відхилень
в сприйнятті навколишньої дійсності не
виявляла.

Крім цього, судом встановлено, що із
заявою про прийняття спадщини після
смерті своєї матері ОСОБА_6, що померла
21.02.1999 року, позивач у встановлений
строк не звертався (звернувся до
нотаріуса вперше аж у 2013 році (а.с. 25), на
час смерті спадкодавця з нею не
проживав і будь-яких дій щодо вступу в
управління або володіння спадковим
майном не вчинив, а отже, відповідно до
вимог закону, що діяли на час відкриття
спадщини, вважається таким, що не
прийняв спадщину.

Будь-яких доказів на підтвердження
факту прийняття спадщини позивачем не
надано та судом не встановлено.

За таких обставин суд вважає, що
оскільки позивач ОСОБА_3 спадщину не
прийняв, то його право на спадкування
не порушено.

Судом також встановлено, що позивачем
пропущено встановлений законом
3-річний строк позовної давності на
звернення в суд з даними вимогами,
оскільки спадщина відкрилася в 1999 році,
а позовна заява в суді зареєстрована
15.07.2013 року.

Про те, що ОСОБА_3 знав про існування
оспорюваного заповіту ще більше 5 років
тому, він сам ствердив у судовому
засіданні. Жодних доказів на
підтвердження поважності причин
пропуску строку позовної давності
позивач суду не надав.

Враховуючи наведене, суд приходить до
висновку, що в судовому засіданні не
здобутого жодних доказів того, що
заповіт ОСОБА_6 від 01.12.1999 року,
посвідчений секретарем Кальнянської
сільської ради Долинського району
Івано-Франківської області ОСОБА_8 та
зареєстрований в реєстрі за № 5, не
підписувався нею та не відповідав її
волі, а тому відсутні підстави для
визнання його недійсним. Судом
встановлено, що вказаний заповіт
складений особою, яка мала на це право,
з дотримання встановленої законом
форми та посвідчення, волевиявлення
заповідачки було вільним, а тому
заявлений позов є безпідставним і в
його задоволенні слід відмовити.

Також не підлягає задоволенню позовна
вимога про визнання недійсним та
скасування свідоцтва про право на
спадщину від 01.10.1999 року, оскільки вона
є похідної від вимоги про визнання
заповіту недійсним.

Питання судових витрат суд вирішує
згідно зі ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, ст.ст.
524,534,545,548-549,560 ЦК УРСР (в редакції 1963
року), ст.ст. 203,205,215,1247 ЦК України,
керуючись ст.ст. 213-215, 218 ЦПК України,
суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4
та ОСОБА_5 сільської ради Долинського
району Івано-Франківської області,
третя особа: Долинська районна
державна нотаріальна контора, про
визнання заповіту недійсним, визнання
недійсним і скасування свідоцтва про
право на спадщину за заповітом
відмовити.

Скасувати накладений ухвалою суду від
15.07.2013 року в якості забезпечення
позову арешт на будинковолодіння № 30
по вул. Шевченка в с.Розточки
Долинського району Івано-Франківської
області.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
1500,00 грн. витрат за надання їй правової
допомоги згідно з квитанцією адвоката
ОСОБА_2

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржено в 10-денний
строк з дня його проголошення до
апеляційного суду Івано-Франківської
області через Долинський районний суд.

Суддя: