Справа № 464/2-8/11
Головуючий у 1 інстанції: Бойко О.М.
Провадження № 22-ц/783/4104/13
Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2013 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючої - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д.,
Ванівського О.М.

при секретарі: Служалі А.Ю.

з участю: представника ПАТ КБ
"Приватбанк" - Жарського

І.Р., ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Сихівського районного суду м.
Львова від 27 березня 2013 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство
Комерційний Банк "ПриватБанк"
звернувся з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_3,
ОСОБА_5, про звернення стягнення на
предмет іпотеки, а саме, на квартиру
АДРЕСА_2 та квартиру АДРЕСА_1 і належать
відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на праві
власності для задоволення грошових
вимог позивача в сумі 115 070,68 дол. США,
шляхом продажу вказаних квартир
позивачем з укладенням від імені
відповідачів договору купівлі -
продажу будь-яким способом з іншою
особою-покупцем з отриманням витягу з
Державного реєстру прав власності, а
також надання позивачу всіх
повноважень, необхідних для здійснення
продажу; виселення та зняття з
реєстрації ОСОБА_3 та ОСОБА_5. 12.03.2010 р.
представник позивача уточнив вимоги в
частині розміру вимог, просить
звернути стягнення на предмет іпотеки
в рахунок погашення заборгованості за
договором в розмірі 126 559,06 дол. США,
виселити ОСОБА_8 з квартири АДРЕСА_2 та
ОСОБА_5 квартири АДРЕСА_1 зі зняттям їх з
реєстраційного обліку.

Ухвалою Сихівського районного суду м.
Львова від 27.03.2013 р. позов ПАТ КБ
«ПриватБанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_5,
ОСОБА_8 в частині вимог про виселення та
зняття з реєстрації за заявою
представника позивача залишено без
розгляду.

Оскаржуваним рішенням позов ПАТ КБ
"ПриватБанк" до ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_5,
задоволено, на виконання зобов"язання
за кредитним договором №LVH9GA00000131 від
17.09.2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та
ОСОБА_6, щодо сплати заборгованості в
розмірі 126 559, 06 дол. США звернути
стягнення на предмет іпотеки
відповідно до договору іпотеки квартир
від 17.09.2007 року, посвідченого приватним
нотаріусом ЛМНО ОСОБА_9, а саме:
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 51,6
кв.м. і належить на праві приватної
власності ОСОБА_5 на підставі свідоцтва
№214588 про право власності на квартиру,
виданого 23.12.1997 року виконкомом ЛМР
народних депутатів, зареєстроване в
ЛОДК БТІ та ЕО за №26064, свідоцтва про
право на спадщину за законом,
посвідченого П"ятою Львівською
державною нотаріальною конторою 03.09.2007
року, зареєстроване в ОКП ЛОР "БТІ та ЕО"
05.09.2007 року за № 18790052, та квартиру
АДРЕСА_2, загальною площею 67,8 кв.м. і
належить на праві приватної власності
ОСОБА_3 на підставі договору дарування
квартири, посвідченого Шостою
Львівською державною нотаріальною
конторою 29.08.2005р. за реєстром №2-1772,
зареєстроване в ОКП ЛОР "БТІ та ЕО"
05.09.2005 р. за №104933638, шляхом продажу
вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ
"ПриватБанк" з укладенням від імені
ОСОБА_5 та ОСОБА_3 договору
купівлі-продажу з іншою
особою-покупцем з надання ПАТ КБ
"ПриватБанк" всіх повноважень для
здійснення продажу. Вирішено питання
судових витрат.

Рішення в апеляційному порядку
оскаржила ОСОБА_3, вважає, що таке
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
при неповно з'ясованих обставинах, що
мають значення для справи, а висновки
суду не відповідають дійсним
обставинам справи. Покликається на те,
що на момент укладення договору
іпотеки була учасником релігійної
організації, пастори якої ОСОБА_10 та
ОСОБА_11, користуючись цілковитою її
довірою, використовуючи свій авторитет
шляхом обману примусили її укласти
договір іпотеки. Вказує, що судом
першої інстанції не взято до уваги той
факт, що по факту діяльності цієї
релігійної організації відділом
розслідування особливо важливих справ
та злочинів учинених організованими
групами та злочинними організаціями СУ
МВС України у Львівській області
порушено кримінальну справу №144-0022 за
ознаками злочину, передбаченого ч.4
ст.190 КК України. Постановою суду від
20.08.2012р. ОСОБА_3 визнана потерпілою у
зв"язку із вчиненням відносно нею
обманних дій при укладенні 17.09.2007р.
договору іпотеки, про дані обставини
вона повідомила суд, проте при
ухваленні оскаржуваного рішення вони
не були враховані. Апелянт вказує на те,
що при укладенні договору іпотеки ПАТ
КБ "ПриватБанк" було відомо, що даний
договір укладається шляхом обману. В
апеляційній скарзі просить рішення
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 на підтримання доводів
апеляційної скарги, заперечення
представника ПАТ КБ "Приватбанк" -
Жарського І.Р. щодо задоволення
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, колегія суддів
вважає, що скарга підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з»ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх
вимог і заперечень, підтверджених
тими доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що грунтується на
всебічному, повному, об»єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв»язок
доказів у їх сукупності.

Оскаржуване рішення не відповідає
зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України
передбачено, що за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти, сплата яких
передбачена ст.1048 ЦК України.

Згідно зі ст.ст. 1049, 1050 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у строк та в
порядку, що встановлені договором. Якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов»язаний сплатити
грошову суму відповідно до ст. 625 цього
Кодексу.

За змістом ст. 526 ЦК України
зобов»язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що 17.09.2007 року між
ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачкою
ОСОБА_6 було укладено кредитний договір
№ LVH9GA00000131, згідно якого позивач надав
останньому грошові кошти /кредит/ на
строк з 17.07.2007р по 15.09.2007р. включно, у
вигляді не поновлювальної лінії у
розмірі 116000 доларів США на купівлю
квартири, а також в розмірі 11 600 доларів
США на сплату страхових платежів, зі
сплатою за користування кредитом
відсотків у розмірі 0,92% на місяць на
суму залишку заборгованості за
кредитом, винагороди за надання
фінансового інструменту у розмірі 0,20%
від суми виданого кредиту щомісяця в
період сплати, винагороди за надання
фінансового інструменту у розмірі 1,5%
від суми виданого кредиту у момент
надання кредиту. ОСОБА_6 зобов"язалась
щомісяця надавати позивачу кошти у
сумі 1842,62 долари США для погашення
заборгованості за кредитним договором,
що складається із заборгованості по
кредиту, відсоткам, винагороди. Термін
дії договору до 15.09.2017 року.

З метою забезпечення виконання
позичальником зобов»язань за
кредитним договором від 17.09.2007 року між
ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5, ОСОБА_3
укладено договір іпотеки, предметом
якого є надання ОСОБА_5, ОСОБА_3 в
іпотеку нерухомого майна, а саме: 2-х
кімнатної квартири, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 51,6
кв.м. та належить на праві власності
ОСОБА_5, та 3-х кімнатної квартир, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2,
загальною площею 67,8 кв.м. і належить на
праві власності ОСОБА_3

Згідно п. 33.2 договору іпотеки, іпотекою
забезпечується виконання
позичальником зобов»язань за
кредитним договором від 17.09.2007 р. по
поверненню кредиту, сплаті відсотків
за користування кредитом сплаті
винагороди та пені.

Умовами кредитного договору
передбачено, що банк має право вимагати
дострокового виконання боргових
зобов'язань у випадку істотного
порушення позичальником зобов'язань за
договором (в тому числі, у разі
затримання сплати частини кредиту
та/або процентів за його користування,
щонайменше на один календарний місяць).
При цьому, виконання боргових
зобов'язань повинно бути проведено
позичальником протягом тридцяти
календарних днів з дати одержання
позичальником відповідної вимоги.

Відповідно до п.16.7 договору іпотеки
квартир, іпотекодержатель, яким є ПАТ
КБ «ПриватБанк», має право з метою
задоволення своїх вимог звернути
стягнення на предмет іпотеки, у
випадку, якщо в момент настання
термінів виконання якого - небудь із
зобов»язань, передбачених кредитним
договором, вони не будуть виконанні.

Судом встановлено, що позичальник
належним чином зобов'язань за
кредитним договором не виконувала, чим
порушила взяті на себе договірні
зобов»язання, а тому станом на 21.01.2010 р.
загальна сума заборгованості за
кредитом становила 126559,06 доларів США, з
яких: 106987. 98 дол. США - заборгованість за
кредитом; 13789.11 дол. США - заборгованість
за відсотками; 2320.00 дол. США -
заборгованість з комісії; 3452.31 дол. США -
пеня; 9.63 дол. США - пеня на прострочену
комісію; 3461.94 дол. США - заборгованість
по пені.

Згідно з ч. 1 ст.33, ст. 39 Закону України
«Про іпотеку» в разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов»язання
іпотекодержатель має право
задовольнити свої вимоги за основним
зобов»язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки;
передбачено звернення стягнення на
предмет іпотеки на підставі рішення
суду.

Відповідно до вимог ст. 39 Закону
України «Про іпотеку» у разі
задоволення судом позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки у рішенні
суду зазначаються: загальний розмір
вимог та всі його складові, що
підлягають сплаті іпотекодержателю з
вартості предмета іпотеки; опис
нерухомого майна, за рахунок якого
підлягають задоволенню вимоги іпотеко
держателя; заходи щодо забезпечення
збереження предмета іпотеки або
передачі його в управління на період
його реалізації, якщо такі необхідні;
спосіб реалізації предмета іпотеки
шляхом проведення прилюдних торгів або
застосування процедури продажу,
встановленої статтею 38 цього Закону;
пріоритет та розмір вимог інших
кредиторів, які підлягають задоволенню
з вартості предмету іпотеки; початкова
ціна предмета іпотеки для його
подальшої реалізації. Аналогічні
роз»яснення містяться в п. 42 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 30.03.2012 р. №5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають з кредитних правовідносин».

У порушення вимог зазначеної норми
Закону, суд першої інстанції вирішуючи
вимоги про стягнення заборгованості
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки, не звернув уваги, що у рішенні
необхідно зазначити ціну предмета
іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 10 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше, як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі
розпоряджається своїми правами щодо
предмету спору на власний розсуд.

Враховуючи принцип диспозитивності
цивільного судочинства, згідно з яким
саме позивачу належить право
визначення початкової ціни предмету
іпотеки для його подальшої реалізації,
а така ПАТ КБ «ПриватБанк» в позові не
зазначалась, обставини, пов»язані із
визначенням ціни предметів іпотеки,
судом першої інстанції не
з»ясовувались, докази щодо їх
початкової ціни позивачем не
надавались, те, що допущені судом при
розгляді справи порушення норм
процесуального права ( ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК
України) унеможливлюють встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для її правильного вирішення, тому
ухвалення судом першої інтонації
рішення в частині задоволення позовних
вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про
стягнення заборгованості за рахунок
звернення стягнення на предмет іпотеки
не можна вважати законним та
обгрунтованим. Відсутність початкової
ціни для подальшої реалізації
предметів іпотеки, а саме,квартири
АДРЕСА_1, належної на праві власності
ОСОБА_5, та квартири АДРЕСА_2, належної
на праві власності ОСОБА_3,
унеможливлює при вирішенні спору про
звернення стягнення на предмет іпотеки
дати оцінку співмірності суми
заборгованості за кредитом та вартості
іпотечного майна. Оскільки вказане
положення закону є оціночним, то суд,
відповідно до роз»яснень п.41 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 30.03.2012 р. №5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають з кредитних правовідносин»,
повинен був належним чином його
мотивувати, співставити обставини зі
змістом цього поняття, визначитись чи
не суперечить його застосування
загальному змісту та призначенню
права, яким урегульовано конкретні
відносини (зокрема, права на
першочергове задоволення вимог за
рахунок предмету застави), та врахувати
загальні засади цивільного
судочинства - справедливість,
добросовісність та розумність ( п.6 ч.1
ст.3 ЦК України).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції не перевірив
відсутність інших кредиторів, вимоги
яких підлягають задоволенню з вартості
предметів іпотеки.

Звертаючи стягнення на майно, що було
предметом договору іпотеки, суд першої
інстанції визначив, що квартири
підлягають продажу з укладенням від
імені ОСОБА_5 та ОСОБА_3 договору
купівлі - продажу з іншою особою -
покупцем з наданням ПАТ КБ
«ПриватБанк» всіх повноважень,
необхідних для здійснення продажу.

Разом з тим, відповідально до ст. 39
Закону України «про іпотеку» у разі
задоволення судом позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки у рішенні
суду зазначається, зокрема, процедура
продажу, встановлена ст. 38 цього Закону.

Відповідно до процедури продажу,
встановленої ст.38 зазначеного Закону,
дії щодо продажу предмета іпотеки та
укладання договору купівлі - продажу
здійснюються іпотекодержателем від
свого імені, на підставі іпотечного
договору, який містить застереження
про задоволення вимог іпотеко
держателя, що передбачає право
іпотекодержателя на продаж предмета
іпотеки, без необхідності отримання
для цього будь - якого окремого
уповноваження іпотекодавця.

Отже, призначивши, крім способу
реалізації майна (продажу), особу (
відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_3), від імені
яких мають укладатись договори купівлі
- продажу, суд фактично видав доручення
ПАТ КБ «ПриватБанк» від імені ОСОБА_5,
ОСОБА_3. на реалізацію майна, що не
входить до повноваження суду.

Ураховуючи що судом першої інстанції
при ухваленні оскаржуваного рішення
порушені норми матеріального та
процесуального права, рішення суду не
відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо його законності та
обґрунтованості, що на думку колегії
суддів є підставою для скасування
рішення суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог ПАТ КБ
«ПриватБанк».

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313,
314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити.

Рішення Сихівського районного суду м.
Львова від 27 березня 2013 року - скасувати
та ухвалити нове рішення, яким
відмовити ПАТ КБ «ПриватБанк» у
задоволенні позовних вимог.

Рішення суду набирає законної сили з
моментуйого проголошення, може бути
оскаржене в касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішенням апеляційного суду
законної сили.

Головуюча:
Шеремета Н.О.

Судді:
Зверхановська Л.Д.

Ванівський О.М.