Р І Ш Е Н Н Я

іменем
України

"07" листопада 2013 р.
Справа № 126/2541/13-ц

Провадження № 2/126/830/13

Бершадський районний суд Вінницької
області

в складі головуючого судді Хмель
Руслана Валентиновича

при секретарі Дончик О. А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Бершадь цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 за участю зацікавленої особи
Бершадського РС УДМС України у
Вінницькій області, про визнання особи
такою, що втратила право на
користування житлом та про примусове
зняття з реєстрації, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно ухвали Бершадського
районного суду Вінницької області від
29.01.2008 року ОСОБА_1 є власником
житлового будинку та господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1.

В даному будинку зареєстрований
брат позивачки по материнській лінії
ОСОБА_2, який з 2010 року після одруження
проживає в АДРЕСА_2 та вітчим ОСОБА_3,
який з 1993року проживає в с. Лугова.
Тобто вони понад три роки по АДРЕСА_2 не
проживають та в даному
домогосподарстві відсутні їх речі.

Позивачка, маючи неповнолітню
дочку, звернулась до держави для
отримання соціальної допомоги, однак
отримати таку допомогу не має
можливості, оскільки у будинку, окрім
неї зареєстровані ще й відповідачі, що
порушує її права як власника
користуватись та розпоряджатись
власним майном. Однак, неодноразові
звернення до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з
проханням провести добровільне зняття
з реєстрації у її будинковолодінні,
жодних результатів не дали, а тому
враховуючи вищенаведене, позивачка
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в
якому просить постановити рішення
суду, яким визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2
та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 втратившими
право користування житловим будинком,
розташованим в АДРЕСА_1 та зобов'язати
Бершадський РС УДМС України у
Вінницькій області зняти відповідачів
з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивачка
заявлені вимоги підтримала в повному
обсязі та просила задовольнити з
підстав, викладених у позові, а також
надала письмові пояснення свідків
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, якими підтвердила, що
відповідачі по АДРЕСА_1 не проживають
протягом останніх трьох років та у
домогосподарстві немає речей, які б їм
належали.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в
судовому засіданні заперечували проти
задоволення позовних вимог, оскільки
вони продовжують користуватися
житловим будинком та господарськими
спорудами, що розташовано в АДРЕСА_1

В судовому засіданні
ОСОБА_6, допитана в якості свідка на
задані питання суду пояснила, що ОСОБА_2
приблизно з 2010 року проживає разом з
нею по АДРЕСА_2, однак вони разом
обробляли город біля будинку по
АДРЕСА_1 та поралися по господарству.
Останній рік земельну ділянку,
відведену для городу коло вказаного
будинку не обробляли за браком часу.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні
пояснив, що неодноразово бачив, що
відповідачі поралися коло житлового
будинку по АДРЕСА_1 та доглядали жінку
похилого віку, яка там проживає.

Дослідивши матеріали справи, суд
встановив, що позивачка дійсно є
власником житлового будинку,
розташованого в АДРЕСА_1, що
підтверджується копією технічного
паспорту на житловий будинок
індивідуального житлового фонду,
ухвалою Бершадського районного суду
№2-121/2008 від 29.01.2008 року та витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно №18177480 від 20.03.2008 року. Згідно із
зазначеними документами ОСОБА_8 набула
права власності на вказаний будинок на
підставі ухвали суду від 29.01.2008 року,
якою було затверджено мирову угоду, за
умовами якої ОСОБА_4 визнає за ОСОБА_1
право власності на будинок по АДРЕСА_1.

Однак згідно з записами у домовій
книзі по вищевказаній адресі у
житловому будинку також зареєстровані
відповідачі, які добровільно знятися з
реєстрації не бажають, що підтверджено
ними в судовому засіданні.

Ч.1 ст. 316 ЦК України визначено, що
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно
до закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб, а ч. 1 ст. 317 цього ж
кодексу зміст права власності визначає
як права володіння, користування та
розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України
власник, який має підстави
передбачати можливість порушення
свого права власності іншою особою,
може звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Ч. 1 ст. 383 цього ж кодексу визначає,
що власник житлового будинку,
квартири має право використовувати
помешкання для власного проживання,
проживання членів своєї сім'ї, інших
осіб і не має права використовувати
його для промислового виробництва, а ч.
1 ст. 405 ЦК України вказує на те, що члени
сім'ї власника житла, які проживають
разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається
його власником.

У відповідності до ч. 1 ст. 71
Житлового кодексу України при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними
зберігається жиле приміщення протягом
шести місяців.

Згідно зі ст. 72 Житлового кодексу
України визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням внаслідок відсутності
цієї особи понад встановлені строки,
провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи наведене суд прийшов до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1
підлягають до задоволення, оскільки
відповідачі дійсно протягом більше ніж
трьох років у житловому будинку по
АДРЕСА_1 не проживають, даним
приміщенням не користуються, поважних
причин їх відсутності, які визначені в
ст. 71 Житлового кодексу, та надають
особі право зберігати за собою право
користування житловим приміщенням
відповідачами в судовому засіданні не
доведено. Однак знайшов своє
підтвердження в документах, наданих
суду в якості доказів та показах
свідків, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 власниками
спірного житла не являються та на
момент розгляду справи в суді
користуються іншим житлом тривалий час
.

Твердження свідків ОСОБА_7 та
ОСОБА_6 про те, що відповідачі
неодноразово допомагали вести
господарство коло житлового будинку по
АДРЕСА_1, не дають суду підстав вважати,
що вони останні шість місяців
користувались житловим будинком та
зберегли за собою дане право, і навпаки,
їх покази повністю підтвердили, що
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у будинку не
проживають протягом тривалого часу, а
лише з'являються періодично.

Керуючись ст. ст. 316, 317, 383, 386, 405 ЦК
України, ст. ст. 71, 72 Житлового кодексу
України, ст. ст. 10, 209, 213, 215 ЦПК України,
суд -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили
право користування житловим будинком,
розташованим в АДРЕСА_1.

Зобов'язати Бершадський РС УДМС
України у Вінницькій області зняти
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3 року з реєстрації за
адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Вінницької області
через Бершадський районний суд
Вінницької області шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-ти денний строк
з дня його проголошення.

Суддя: