Справа №442/8863/13-ц
Провадження №2/442/2809/2013
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2013 року Дрогобицький
міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючого - судді Івасівки А.П.

при секретарі - Грабар Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Дрогобичі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третьої особи - Дрогобицької
міської ради про визнання права
власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача, в якому просить визнати за
ними право спільної сумісної власності
на нежитлову будівлю, що по АДРЕСА_1,
площею 257,1 кв.м.. В обґрунтування позову,
покликається на те, що 14.09.1985 року між
ними був укладений шлюб. Рішенням
Дрогобицької міської ради №929 від
31.01.2013 року ОСОБА_2 надано дозвіл на
укладення договору особистого
строкового сервітуту на земельну
ділянку для обслуговування двох
тимчасових споруд торгівельного
призначення для провадження
підприємницької діяльності площею по 30
кв.м. на АДРЕСА_1 строком на 5 років.
08.02.2013 року між її чоловіком та
управлінням комунальних ресурсів
виконавчих органів Дрогобицької
міської ради укладено договори про
встановлення особистих строкових
сервітутів для розміщення малих
архітектурних форм, за яким ОСОБА_2
встановлено особистий строковий
сервітут для розміщення малих
архітектурних форм площею 60 кв.м., з
закріпленою територією благоустрою
площею 40 кв.м., що по АДРЕСА_1. На
вказаних земельних ділянках її
чоловіком споруджено нежитлову
будівлю площею 257,1 кв.м.. Однак на
сьогоднішній день вони не можуть
домовитись про порядок поділу такої
будівлі, адже вважає, що ? повинна
належати їй.

Сторони в судове засідання не
з'явилися, від позивача в судове
засідання надійшла заява про розгляд
справи у її відсутності та підтримання
позову; від відповідачки заява про
розгляд справи у її відсутності та
визнання позову; від представника
третьої особи про відсутність
заперечень проти позову та розгляд
справи у його відсутності.

Відтак, відповідно до вимог ч. 2 ст. 197
ЦПК України фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Ст.11 ЦПК України визначено, що суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь в справі.

Перевіривши матеріали справи, суд
вважає, що позов є підставним та
підлягає до задоволення з огляду на
наступне.

Матеріалами справи встановлено, що
14.09.1985 року між сторонами був укладений
шлюб.

08.02.2013 року між ОСОБА_2 та Управлінням
комунальних ресурсів виконавчих
органів Дрогобицької міської ради
укладено договори про встановлення
особистих строкових сервітутів для
розміщення малих архітектурних форм,
за яким ОСОБА_2 встановлено особистий
строковий сервітут для розміщення
малих архітектурних форм площею 60 кв.м.,
з закріпленою територією благоустрою
площею 40 кв.м., що по АДРЕСА_1.

Як вбачається з технічного паспорта та
довідки ДК МБТІ та ЕО, ОСОБА_2 на
вищевказаній земельній ділянці
побудовано нежитлову будівлю літ. «х-2»,
зовнішніми розмірами (6,х10,26)+(7,7х10,67) м.,
площею 257,1 кв.м..

Право на будівництво нерухомого майна
(забудову) мають власники земельних
ділянок (ст.90 ЗК України),
землекористувачі (ст. 95 ЗК України),
особи, які набули права користування
чужою земельною ділянкою (суперфіцій)
за договором із власником земельної
ділянки (ст. 1021 ЗК України) або з інших
передбачених підстав.

Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Згідно ст.60 СК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

За змістом ст. 70 СК України частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором. Аналогічно
дане питання врегульоване і в ст. 372 ЦК
України.

Враховуючи наведене, той факт, що
спірна будівля набута за час шлюбу, не є
особистою власністю, її будівництво
здійснено на відведеній земельній
ділянці, кожен з подружжя має рівне
право на таку споруду, а від так позов
підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 10, 11, 60, 174, 209, 212, 214- 215 ЦПК України, суд,
-

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право
спільної сумісної власності на
нежитлову будівлю, загальною площею 257,1
кв.м., що по АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Дрогобицький міськрайонний суд шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня проголошення рішення, а
особами, які не були присутні у
судовому засіданні під час його
проголошення -з дня отримання такого.

Суддя А.П.
Івасівка