Справа № 636/1761/13-ц
Головуючий у І інстанції - Слурденко
Провадження: 22-ц/790/8427/13
Головуючий в суді ІІ інстанції -
Категорія: відшкодування шкоди
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2013 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого судді - Бездітка В.М.,

суддів колегії - Овсяннікової А.І.,
Коровіна С.Г.,

при секретарі - Сашко Я.С.,

розглянувши матеріали цивільної
справи за апеляційною скаргою ОСОБА_4
на рішення Чугуївського міського суду
Харківської області від 27
листопада 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - Приватне
акціонерне товариство «Страхова
компанія «Велта» про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди
заподіяної дорожньо-транспортною
пригодою, -

ВСТАНОВИЛА :

У квітні 2013 року позивач звернувся до
суду з вищевказаним позовом,
посилаючись на те, що 15.08.2012 року
сталася дорожньо-транспортна пригода в
районі будинку № 9 по вул. Шевченко в м.
Харкові, за участю його автомобіля ВАЗ -
2101, державний номер НОМЕР_2 під
керуванням ОСОБА_6 та ВАЗ-11183, державний
номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_7 В
результаті ДТП, винуватцем якого є
відповідач, його автомобіль ВАЗ - 2101,
державний номер НОМЕР_2 отримав
механічні пошкодження.

Просив стягнути з ОСОБА_4 на свою
користь матеріальну шкоду, яка за
висновком судової товарознавчої
експертизи складає 3711,82 грн. та
моральну шкоду 20000 грн., посилаючись
нате, що він є ветераном Великої
Вітчизняної війни, інвалідом І групи і
пережитий психологічнийстрес призвів
до погіршення його здоров'я та
фінансових труднощів, які виниклиз
моменту пошкодження автомобіля, який
був єдиним способом пересування для
нього. А також суму додаткових витрат
пов'язаних з розглядом справи у суді в
розмірі 740 гривень 62 копійки.

Враховуючи, що позивач та страхова
компанія до якої він звернувся з заявою
про відшкодування завданої йому шкоди
власником страхового полісу не дійшли
згоди, ухвалою від 21.10.2013 року суд
залучив до справи в якості третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
- ПрАТ СК «Велта».

Рішенням Чугуївського міського суду
Харківської області від 27 листопада 2013
року позов ОСОБА_5 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 в
рахунок відшкодування матеріальної
шкоди завданої ДТП суму в розмірі
3711,82грн., в рахунок відшкодування
моральної шкоди 10000 грн., поштові
витрати пов'язані із подачею позову до
суду в сумі 78,12 грн., витрати на
зберігання автомобіля у сумі 220 грн., а
разом 14009, 94 грн., в іншій частині позову,
щодо витрат на підготовку позову до
суду та частини суми моральної шкоди
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_4
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення та ухвалити нове,
яким відмовити в задоволенні позову,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.
В обґрунтування скарги зазначено, що
суд першої інстанції не дав належної
оцінки встановлених в судовому
засіданні обставинам, висновки суду не
відповідають обставинам справи,
внаслідок чого судом постановлено
необгрунтоване та незаконне рішення,
що підлягає скасуванню.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин справи, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами , які були
досліджені в судовому засіданні.

По справі встановлено, що 15 серпня 2012
року о 13 год. в районі будинку №9 по вул.
Шевченко в м. Харкові, за участю
належного ОСОБА_5 автомобіля ВАЗ - 2101,
державний номер НОМЕР_2 під керуванням
ОСОБА_6, та автомобіля ВАЗ-11183, державний
номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4,
сталася дорожньо-транспортна пригода.

Вищезазначена ДТП сталася з вини
відповідача, що підтверджується
вироком Київського районного суду
міста Харкова від 04.12.2012 року.

В результаті ДТП належний позивачу
автомобіль ВАЗ - 2101, державний номер
НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження,
після яких він не підлягає відновленню.
Також, дочка позивача ОСОБА_8. яка була
пасажиром в вищезазначеному
автомобілі отримала середньої
тяжкості тілесні ушкодження, які
потребували довготривалого лікування
в період з 15.08.2012 року по 29.03.2013 рік.

На дату скоєння ДТП відповідач мав
чинний договір обов'язкового
страхування цивільно- правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів, укладеним з ПАТ
СК «Велта», що підтверджується Полісом
№АА/5085226, строк дії якого з 18.12.2011 року
по 17.12.2012 рік. Згідно до Закону України
«Про страхування», позивач звернувся
до страховика з заявою про виплату
страхового відшкодування за договором
майнового страхування.

За результатами розгляду заяви, 12.08.2013
року ПАТ СК «Велта» надала відповідь за
№673, що згідно висновку
спеціаліста-автотоварознавця №181/2012
від 15.02.2013 року ремонт
пошкодженого автотранспортного засобу
ВАЗ - 2101, державний номер НОМЕР_2 є не
доцільним і має вважатися, як фактично
знищеним.

Не отримавши своєчасно встановлений
Законом України «Про обов'язкове
страхування ЦПВВІТЗ» перелік
документів та письмову згоду з
визнанням результатів експертизи, ПАТ
СК «Велта» не здійснила виплату
страхового відшкодування позивачу.

Відповідно до висновку
судово-товарознавчої експертизи №4561,
складеного 30.08.2013 року Харківським
науково-дослідним інститутом судових
експертиз імені Засл. проф. М.С.
Бокаріуса, розмір матеріальної шкоди
завданої власнику автомобіля ВАЗ - 2101,
державний номер НОМЕР_2 внаслідок ДТП
складає 3711 грн. 82 коп.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив з того, що ДТП
сталася з вини відповідача, а тому суд
вважав, що з ОСОБА_4 слід стягнути
матеріальну шкоду у розмірі 3711,82 грн.
та, виходячи із принципів розумності і
справедливості, моральну шкоду у
розмірі 10000 грн.

Колегія суддів з такими висновками не
погоджується, оскільки вони не
відповідають обставинам справи та
вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» від 1 липня 2004 обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності здійснюється з метою
забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю та (або)
майну потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди та
захисту майнового інтересу
страхувальника.

При настанні страхового випадку
страховик відповідно до страхових сум
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результі|
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до п.15.1 ст. 15 Закону,
договори обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
можуть укладатися на умовах
страхування відповідальності за шкоду,
заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх
осіб внаслідок експлуатації
транспортного засобу, визначеного в
договорі страхування, будь-якою особою,
яка експлуатує його на законних
підставах.

Відповідно до роз'яснень, п.16 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ №7 від 1 березня 2013
року «Про деякі питання застосування
судами законодавства при
відшкодуванні шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» відповідно до
статті 21 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» на території України
забороняється експлуатація
транспортного засобу без поліса
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
тобто володільці транспортних засобів,
за винятком осіб, звільнених від
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
згідно з п. 13.1 ст. 13 цього Закону,
зобов'язані застрахувати ризик своєї
цивільної-відповідальності, яка може
настати внаслідок завдання шкоди
життю, здоров'ю або майну інших осіб при
використанні транспортних засобів.

У зв'язку із цим при пред'явленні
позовних вимог про відшкодування такої
шкоди в результаті
дорожньо-транспортної пригоди
безпосередньо до особи, яка здійснює
діяльність що є джерелом підвищеної
небезпеки, суд має право виключно в
порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК,
залучити до участі у справі страхову
організацію (страховика), яка
застрахувала цивільну
відповідальність володільця
транспортного засобу.

Непред'явлення вимог до страховика за
наявності підстав для стягнення
завданої шкоди саме зі страховика є
підставою для відмови в позові до
завдавача шкоди у відповідному
розмірі. Оскільки відповідно до статті
3 Закону №1961 -IV обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється як з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та/або майну потерпілих
унаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, так і захисту майнових
інтересів страхувальників враховуючи
положення статті 1194 ЦК, питання про
відшкодування шкоди самою особою,
відповідальність якої застрахована,
вирішується залежно від висловленої
нею згоди на таке відшкодування та
виконання чи невиконання нею
передбаченого статтею 33 Закону №196;- IV
обов'язку щодо письмового надання
страховику, з яким укладено
відповідний договір (у передбачених
випадках Моторному (транспортному)
страховому бюро України повідомлення
про дорожньо-транспортну пригоду
встановленого зразка. У разі
відсутності такої згоди завдана
потерпілому шкода підлягає
відшкодуванню страховиком у межах
передбаченого договором страхування
страхового відшкодування. Наявність
такої згоди у вигляді відповідної
заяви цієї особи та виконання нею
передбаченого статтею 33 Закону №1961-IV
обов'язку з'ясовується судом першої
інстанції, у зв'язку з чим до участі у
справ може бути залучений страховик.

При відшкодуванні страховиком шкоди,
завданої особою, цивільно-правова
відповідальність якої застрахована,
така особа сплачує потерпілому різницю
між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

У разі невиконання особою,
відповідальність якої застрахована,
обов'язку письмового надання
страховику, з яким укладено договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності (у
передбачених випадках - МТСБУ),
повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду встановленого МТСБУ зразка,
шкода відшкодовується завдавачем
шкоди.

Таким чином, ОСОБА_4, відповідальність
якого застрахована, було виконано усі
вимоги, передбачені законом.

На вказані обставини суд не звернув
уваги, не дав їм належної оцінки, та
безпідставно поклав на ОСОБА_4 усю
відповідальність по відшкодуванню
шкоди.

Також суд не врахував, що позивач не
отримав у страхової компанії страхове
відшкодування, оскільки був незгоден з
його розміром.

Згідно з ч. 2 ст.23 ЦК України моральна
шкода полягає у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або
іншими ушкодженнями здоров'я; у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку зі знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

В Постанові Пленуму Верховного Суду
України "Про судову практику у справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 р. №
4 в редакції від 25 травня 2001 року
зазначено, що розмір відшкодування
моральної шкоди має бути не більше за
достатній для розумного задоволення
кредитора і не має призводити до його
навіть неістотного збагачення.

Визначаючи розмір відшкодування суд
має керуватися принципами: умовної
рівності втраченого блага і того, яке
може бути надбане за конкретну суму
грошей; поміркованості - відповідності
вимогам здорового глузду і
розважливості; розумності -
об'ъктивного відображення дійсності,
розсудливого, врівноваженого мислення;
справедливості - неупередженого
ставлення до всіх учасників спору.
Принципи розумності і справедливості
виявляються в тому, що більш глибоким
моральним стражданням відповідає
більший розмір відшкодування; ці
вимоги мають витримуватися однаково у
всіх справах про відшкодування
моральної шкоди.

Суд першої інстанції безпідставно
пов'язав суто родинні відносини
позивача із дочкою з настанням
немайнової шкоди, оскільки доказів на
користь будь-якого зв'язку між ДТП і
порушенням життєвого укладу позивача
чи порушень стосунків позивача із
рідними, із вини відповідача не надав,
як і не навів безумовних доводів чи
обставин, які б звільняли його від
обов'язку доказування.

Тому суд безпідставно стягнув з ОСОБА_4
зазначену грошову суму в рахунок
відшкодування немайнової шкоди.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, висновки
суду не відповідають обставинам
справи, рішення суду ухвалено з
порушенням норм матеріального права і
підлягає скасуванню з ухваленням по
справі нового рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Чугуївського міського суду
Харківської області від 27 листопада
2013 року скасувати і ухвалити
нове рішення. У позові ОСОБА_5
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення. Рішення
може бути оскаржене у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня проголошення.

Головуючий суддя -

Судді колегії -