Справа № 459/3574/13
Головуючий у 1 інстанції: Грабовський
Провадження № 22-ц/783/7915/13
Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2013 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г.,
Савуляка Р.В.

за участі
секретаря: Проворної Н.І.,

без участі
сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
Державного підприємства "Львівугілля"
на рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 24 жовтня
2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Державного підприємства
«Львіввугілля» про відшкодування
моральної шкоди, завданої ушкодженням
здоров'я при виконанні трудових
обов'язків внаслідок професійного
захворювання,-

встановила:

Оскаржуваним рішенням позов
задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства
«Львіввугілля» на користь ОСОБА_2 10 000
грн. на відшкодування моральної шкоди,
завданої ушкодженням здоров'я при
виконанні трудових обов'язків
внаслідок професійного захворювання.

В задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Дане рішення оскаржив
відповідач.

В апеляційній скарзі покликається
на те, що судом не враховано, що при
влаштуванні на роботу ОСОБА_2 з
правилами внутрішнього трудового
розпорядку, умовами праці на шахті,
наявністю на робочих місцях
небезпечних шкідливих факторів,
можливими наслідками їх впливу на
здоров'я та правами на пільги і
компенсації за роботу в таких умовах
був ознайомлений і згідний .

В зв'язку з такими умовами праці,
позивач отримував заробітну плату у
підвищеному розмірі, додаткову
відпустку, мав право на пенсію на
пільгових умовах за віком, а також на
ряд соціальних послуг та виплат,
передбачених Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Позивачем не надано жодних доказів,
які б могли підтвердити факт завдання
моральної шкоди, а документи на які
посилається позивач, а саме довідки
МСЕК та акт розслідування професійного
захворювання є документами, що
підтверджують настання професійного
захворювання і встановлення в зв'язку з
цим стійкої втрати професійної
працездатності і ніяким чином не
можуть бути доказом заподіяння
моральної шкоди.

Також апелянт не погоджуємося з
висновком суду про те, що факт
моральної шкоди у зв'язку з втратою
працездатності, на підставі висновку
МСЕК, є доведеними.

Підставою для відшкодування
моральної шкоди може бути висновок
лікаря-психіатра
лікувально-профілактичного закладу
або лікарсько-консультаційної чи
медико-соціальної експертної комісії
про стрес, якого зазнав потерпілий у
результаті трудового каліцтва чи
професійного захворювання, чи їх
наслідків, про депресію чи інші
негативні вияви стану потерпілого.
Також зазначає про пропущення
позивачем тримісячного строку для
звернення до суду.

Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким відмовити в
задоволенні заявлених вимог.

Сторони в судове засідання не
з"явились і судова колегія вважає за
необхідне у відповідності з вимогами
ст.305 ЦПК України проводити розгляд
справи у їх відсутності, т.я. вони
належним чином повідомлені про час та
місце судового засідання та у
відповідності до вимог ст.197 ЦПК
України розглядає справу без
фіксування судового засідання
технічними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши в межах доводів
апеляційної скарги та пред'явлених
позовних вимог законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції лише в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Встановлено, що ОСОБА_2 подав позов до
Державного підприємства
«Львіввугілля» про відшкодування
моральної шкоди, завданої ушкодженням
здоров'я при виконанні трудових
обов'язків внаслідок професійного
захворювання.

Судом встановлено, що згідно з
трудовою книжкою позивача останній
02.06.1986 року на період практики
прийнятий учнем підземного гірничого
робітника І розряду. 05.07.1986 року
звільнений по закінченню практики по
п.2 ст.36 КЗпП УССР. 11.07.1986 року тимчасово
прийнятий учнем гірничого робітника
підземним І розряду. 01.08.1986 року
переведений підземним гірничим
робітником II розряду. 28.08.1986 року
звільнений по п.2 ст.36 КЗпП УССР. 05.09.1986
року прийнятий на виробничу практику
підземним гірничим робітником II
розряду. 23.10.1986 року звільнений по
закінченню виробничої практики по п.2
ст.36 КЗпП УССР. 25.03.1987 року прийнятий
поверхневим учнем гірничим робітником
для проходження практики. 22.04.1987 року
прийнятий дублером майстра
техкомплекса. 04.05.1987 року звільнений по
ст. 36 КЗпП УССР. 03.07.1987 року прийнятий
підземним гірничим робітником II
розряду. 07.07.1987 року звільнений по п.3
ст.36 КЗпП УССР. 19.07.1989 року прийнятий
підземним учнем гірничого монтажника.
05.09.1989 року переведений підземним
гірничим монтажником IV розряду. 26.06.1990
року переведений підземним гірничим
монтажником V розряду. 16.04.1994 року
переведений підземним гірничим
майстром. 19.07.1994 року звільнений по ст.38
КЗпП України. 29.02.1995 року прийнятий
підземним гірничим монтажником V
розряду. 19.04.1996 року переведений
підземним помічником начальника
дільниці. 21.07.2009 року звільнений по п.2
ст.40 КЗпП України внаслідок
невідповідності виконуваній роботі за
станом здоров'я.

У зв'язку з тривалою роботою в особливо
шкідливих та тяжких умовах праці
позивач був змушений звертатися за
медичною допомогою, зокрема, в період з
20.11.2008 року по 29.11.2008 року, в період з
16.01.2009 року по 30.01.2009 року, в період з
16.03.2009 року по 28.03.2009 року, в період з
18.05.2009 року по 02.06.2009 року, в період з
09.06.2009 року по 02.07.2009 року, в період з
29.04.2010 року по 12.05.2010 року, в період з
01.02.2011 року по 18.02.2011 року, в період з
20.12.2011 року по 03.01.2012 року, в період з
19.03.2012 року по 09.04.2012 року, в період з
13.08.2012 року по 03.09.2012 року, в період з
13.12.2012 року по 27.12.2012 року, що
підтверджується копіями наявних у
справі медичних документів.

Відповідно до довідки МСЕК серії ЛВА-2
№ 026712 від 04.09.2009 року позивачу
встановлено 50% втрати професійної
працездатності у зв'язку з
профзахворюванням.

Згідно з довідкою МСЕК серії ЛВА-1 № 465222
від 24.06.2010 року останньому встановлено
III групу інвалідності у зв'язку з
профзахворюванням.

Відповідно до довідки МСЕК серії ЛВА-2
№ 028630 від 24.06.2010 року позивачу
встановлено 50% втрати професійної
працездатності у зв'язку з
профзахворюванням.

З врахуванням вказаних доказів, суд
прийшов до вірного висновку, що знайшли
підтвердження обставини заподіяння
позивачеві моральної шкоди, яка
обумовлена моральним та фізичним
стражданням з приводу ушкодження
здоров'я, погіршення життєвих умов, та
що ступінь втрати професійної
працездатності позивача становить 50%,
він не має можливості повноцінно
працювати та для організації свого
життя йому доводиться докладати
додаткові зусилля.

При цьому відповідно до роз'яснень, що
містяться в п.9 постанови Пленуму
Пленуму Верховного суду України № 4 від
31.03.1995р. "Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди", суд визначив розмір
відшкодування моральної шкоди в межах
заявлених вимог з врахуванням
характеру та обсягу заподіяних
позивачеві моральних і фізичних
страждань та інших обставин: характеру
і тривалості страждань, стану здоров'я
потерпілого, істотності вимушених
змін у життєвих відносинах позивача.

Колегія суддів вважає, що районний
суд прийшов до вірного висновку про
те, що шкоду здоров'ю позивача було
завдано в результаті його роботи в
шкідливих умовах праці він втратив 50%
професійної працездатності, є
інвалідом третьої групи, що призвело до
втрати ним нормальних життєвих
зв'язків та вимагає від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя, чим йому заподіяно
моральну шкоду.

Посилання апелянта на те, що позивачем
не надано жодних доказів, які б могли
підтвердити факт завдання моральної
шкоди, а документи на які посилається
позивач, а саме довідки МСЕК та акт
розслідування професійного
захворювання є документами, що
підтверджують настання професійного
захворювання і встановлення в зв'язку з
цим стійкої втрати професійної
працездатності і ніяким чином не
можуть бути доказом заподіяння
моральної шкоди, судова колегія не
приймає до уваги з таких підстав.

Апеляційним судом враховується той
факт, що апелянт - відповідач у справі
не заявляв клопотання про призначення
по справі відповідної експертизи на
предмет визначення підстав та/або
розміру заподіяної позивачу моральної
шкоди. Відсутність у матеріалах справи
висновку МСЕК з цього питання не
спростовує правильних висновків суду.
Також не було заявлено клопотання
щодо висновку лікаря-психіатра
лікувально-профілактичного закладу.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.153 КЗпП України
на всіх підприємствах, в установах,
організаціях створюються безпечні і
нешкідливі умови праці. Забезпечення
безпечних і нешкідливих умов праці
покладається на власника або
уповноважений ним орган.

Згідно із ст.173 КЗпП України шкода,
заподіяна працівникам каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням трудових обов'язків,
відшкодовується у встановленому
законодавством порядку.

Статтею 237-1 КЗпП України визначено, що
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Рішенням Конституційного Суду України
від 27 січня 2004 року регламентовано, що
громадяни, яким встановлена стійка
втрата професійної працездатності,
мають право на стягнення на їх користь
моральної шкоди. Відповідно до п.4.1
цього ж рішення ушкодження здоров'я,
заподіяне потерпілому під час
виконання трудових обов'язків,
незалежно від ступеня втрати
професійної працездатності,
заподіюють йому моральні та фізичні
страждання.

Виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості, а також
з врахуванням конституційної
значимості здоров'я, як
невідчужуваного і нерушимого блага, що
належить людині від її народження й
охороняється державою, положень ст. 23
ЦК України, висновки суду щодо
розміру відшкодування моральної шкоди
в повній мірі відповідають обставинам
справи, є обґрунтованими, а тому, на
думку судової колегії, є правильними.

Доводи апелянта не спростовують
висновків суду, такі не ґрунтуються на
законі спростовуються вищенаведеним.

Отже, висновки суду відповідають
обставинам справи, суд правильно
застосував норми матеріального та
процесуального права, а тому підстав
для скасування його рішення немає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313,
314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів

ухвалила :

Апеляційну скаргу Державного
підприємства "Львівугілля" - відхилити.

Рішення Червоноградського
міського суду Львівської області від 24
жовтня 2013 року - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Бермес І.В.

Судді:
Мусіна Т.Г.

Савуляк Р.В.