Справа № 132/4013/13-ц Провадження №
22-ц/772/4299/2013Головуючий в суді першої
інстанції:Попик Ю.П.Категорія:
Доповідач: Міхасішин І. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" грудня 2013 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області в складі:

Головуючого: Міхасішина
І.В.

Суддів: Войтка Ю.Б.,
Стадника І.М.

При секретарі: Куленко
О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу
Калинівського районного суду
Вінницької області від 04 листопада 2013
року за поданням відділу ДВС
Калинівського районного управління
юстиції про тимчасову заборону виїзду
за кордон України громадянину ОСОБА_2
до погашення боргу згідно виконавчого
листа по справі №212/6894/2012, виданого
18.06.2012 р. Ленінським районним судом м.
Вінниці, -

встановила:

31 жовтня 2013 року старший державний
виконавець відділу ДВС Калиновського
районного управління юстиції за
погодженням з начальником
Калинівського відділу ДВС звернувся до
суду з поданням про тимчасове
обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі
України до виконання до погашення
боргу згідно виконавчого листа у
справі №212/6894/2012 .

Подання обґрунтовано тим, що у відділі
ДВС Калинівського району на виконанні
перебуває виконавчий лист 212/6894/2012,
виданий 18.06.2012 року Ленінським районним
судом м. Вінниці про стягнення з ОСОБА_2
аліментів на користь ОСОБА_2 на
утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_3
та ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі в
розмірі 6000 грн. щомісячно, але не менше
30% прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, щомісячно,
починаючи з 27.04.2012 року до досягнення
дитиною повноліття. У ОСОБА_2
існує заборгованість зі сплати
аліментів станом на 01.10.2013 р. в сумі 47600
грн., при цьому виникло питання про
виїзд боржника за кордон з метою
ухилення від виконання рішення суду.

Ухвалою Калинівського районного суду
Вінницької області від 04 листопада 2013
року подання задоволено.

Заборонено виїзд за кордон України
громадянину ОСОБА_2 до погашення боргу
згідно виконавчого листа по справі №
212/6894/2012, виданого 18.06.2012 року Ленінським
районним судом м. Вінниці. Копію ухвали
для виконання направлено до
адміністрації Державної прикордонної
служби.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить скасувати ухвалу суду першої
інстанції та постановити нову про
відмову у задоволенні подання,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначав, що
заявником не доведено обставини щодо
ухилення боржника від виконання
рішення суду, а також можливість його
виїзду за кордон з метою ухилення від
виконання зобов'язання, а також його
належним чином не було повідомлено
дату та час розгляду даного подання.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обґрунтованість ухвали суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції дійшла висновку про
її часткове задоволення з наступних
підстав.

Задовольняючи подання відділу ДВС
Калинівського РУЮ, суд першої
інстанції виходив з того, що за ОСОБА_2
рахується заборгованість зі сплати
аліментів в сумі 47600 грн., яка на момент
постановлення ухвали не погашена,
останній ухиляється від виконання
зобов'язань, покладених на нього
судовим рішенням, а тому є підстави для
обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за
кордон.

З таким висновком суду першої
інстанції погодитися неможливо.

Відповідно до ст. 33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Закон України від 21.01.1994 року «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» регулює
порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в'їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок, визначає
випадки тимчасового обмеження права
громадян на виїзд з України і
встановлює порядок розв'язання спорів
у цій сфері.

Так, п.2 ст. 6 Закону України «Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну
громадян України» передбачено, як
підставу для тимчасового обмеження у
праві виїзду за кордон, наявність
невиконаних зобов'язань, але лише до
моменту виконання зобов'язань, або
розв'язання спору за погодженням
сторін у передбачених законом випадках
або забезпечення зобов'язань заставою,
якщо інше не передбачено міжнародним
договором України.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або
керівника боржника - юридичної особи у
праві виїзду за межі України при
виконанні судових рішень та рішень
інших органів (посадових осіб)
вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Суд негайно розглядає подання,
зазначене в частині першій цієї
статті, без виклику чи повідомлення
сторін та інших заінтересованих осіб
за участю державного виконавця.

Застосування тимчасового обмеження
права особи на виїзд за межі України (за
кордон) слід вважати доцільним у
випадках, коли особа ухиляється від
виконання зобов'язання, покладеного на
неї рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Подання державного виконавця повинно
бути обґрунтованим, тобто містити
зазначення обставин, що підтверджують
необхідність обмежити право особи на
виїзд за межі України. Відкриття
виконавчого провадження не може
розглядатись як достатня підстава для
застосування судом саме такого заходу,
як обмеження права особи на виїзд за
межі України.

У разі розгляду заяви про тимчасове
обмеження боржника - фізичної особи або
керівника боржника - юридичної особи у
праві виїзду за межі України
відповідно до ст. 377-1 ЦПК України
доказуванню підлягають факти ухилення
боржника від виконання рішення суду,
можливість виїзду за межі України з
метою ухилення від виконання рішення
суду, в тому числі наявність
закордонного паспорта громадянина
України, вжиття державним виконавцем
заходів примусового виконання рішення
суду відповідно до ст. 32 Закону України
«Про виконавче провадження» тощо.

Як вбачається з матеріалів справи,
18.06.2012 року видано виконавчий лист на
виконання рішення Ленінського
районного суду м. Вінниці від 11.06.2012
року про стягнення з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх
дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій
сумі в розмірі 6000 грн. щомісячно, але не
менше 30% прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, починаючи з
27.04.2012 р. до досягнення дитиною
повноліття (а.с. 4).

08.08.2013 р. відкрито виконавче
провадження з примусового виконання
вищевказаного виконавчого листа (3).

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Звертаючись до суду з поданням про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України, державний виконавець
відділу ДВС Калинівського РУЮ не надав
доказів ухилення ОСОБА_2 від виконання
рішення суду, виїзду за межі України за
час виконання рішення чи можливість
такого виїзду з метою ухилення від
виконання рішення суду, вжиття
державним виконавцем заходів
примусового виконання рішення суду
відповідно до ст. 32 Закону України «Про
виконавче провадження», зокрема,
заходів, які вживалися для погашення
заборгованості, доказів того, що
боржник умисно вчиняє дії, які
унеможливлюють чи ускладнюють
виконання рішення суду, безпідставно
не з'являється на виклики державного
виконавця тощо.

В матеріалах справи відсутні будь-які
докази на підтвердження зазначених
державним виконавцем обставин, а також
докази, які свідчать про доцільність
обмеження боржника у праві виїзду за
кордон.

Суд першої інстанції належним чином не
з'ясував фактичні обставини, які мають
значення для правильного вирішення
даного питання та дійшов передчасного
висновку про заборону виїзду ОСОБА_2 за
кордон.

Доводи ОСОБА_2 про те, що його належним
чином не було повідомлено про час та
місце розгляду подання про тимчасове
обмеження у праві виїзду за кордон не
приймаються колегією суддів до уваги,
оскільки відповідно до с. 377-1 ЦПК
України зазначене подання суд
розглядає негайно без виклику чи
повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

Враховуючи наведене, відповідно до п. 3
ч.1 ст. 312 ЦПК України ухвала суду першої
інстанції підлягає до скасування, а
вирішення даного питання слід передати
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Ухвалу Калинівського районного
суду Вінницької області від 04
листопада 2013 року скасувати, а
вирішення питання передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та оскарженню
не підлягає.

Головуючий: /підпис/
І.В. Міхасішин

Судді: /підпис/
Ю.Б. Войтко

/підпис/
І.М. Стадник

З оригіналом вірно: