АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
інстанції - Сухоруков А.О.
Справа № 206/6080/13
Доповідач - Гайдук В.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2013 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого Гайдук В.І.,

суддів Красвітної Т.П.,
Макарова М.О.,

при секретарі Чоха К.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Самарського районного суду
м. Дніпропетровська від 18
листопада 2013 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, третя особа - Самарський
районний відділ в м.
Дніпропетровську Головного управління
державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області, про
вселення, за зустрічним позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2, третя особа - Самарський
районний відділ в м. Дніпропетровську
Головного управління державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області, про
усунення перешкод в розпорядженні
власністю шляхом зняття з реєстрації, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2013 року ОСОБА_2 звернувся з
позовом до ОСОБА_3 про вселення, в якому
посилався на те, що зареєстрований у
спірному будинку АДРЕСА_1. Проте
проживати за місцем реєстрації він не
може, оскільки йому чиняться перешкоди.
Тому, уточнивши позовні вимоги,
оскільки під час розгляду справи право
власності на вказаний будинок від
ОСОБА_3 перейшло до ОСОБА_1, просив суд
вселити його до будинку АДРЕСА_1, а
також покласти на відповідача судові
витрати (а.с. 2, 44-45).

Заперечуючи проти заявлених вимог,
ОСОБА_1 подала зустрічну позовну заяву,
в якій посилаючись на те, що вона є
власником домоволодіння, де
зареєстрований ОСОБА_2, який не
являється членом її сім'ї, з січня 2008
року в будинку не мешкає, має іншу сім'ю,
а тому просила суд усунути їй
перешкоди у здійснені права
розпорядження домоволодінням АДРЕСА_1;
позбавити ОСОБА_2 права користування
даним житловим будинком; зобов'язати
Самарський районний відділ в м.
Дніпропетровську Головного
управління державної міграційної
служби України в Дніпропетровській
області зняти з реєстраційного обліку
ОСОБА_2 у вказаному домоволодінні (а.с.
102-105, 126-128).

Рішенням Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 18
листопада 2013 року позов ОСОБА_2
задоволено, вселено його у житлове
приміщення - будинок АДРЕСА_1. Стягнуто
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові
витрати зі сплати судового збору в
розмірі 114,70 грн. У задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено
(а.с. 152-155).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
посилається на неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального права та порушення
норм процесуального права, в зв'язку з
чим ставить питання про скасування
судового рішення й ухвалення нового
рішення про відмову в задоволенні
позову ОСОБА_2 та задоволення
зустрічних позовних вимог (а.с. 165-171).

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення скасуванню,
виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 та
відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні
зустрічних позовних вимог, суд першої
інстанції посилаючись на ст. 725 ЦК
України та ст. 156 ЖК України, виходив з
того, що на час розгляду справи
відсутні підстави вважати право ОСОБА_2
на проживання у спірному домоволодіння
припиненим чи втраченим.

Проте погодитись з такими висновками
суду не можна.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_1 на праві власності належить
домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі
договору дарування від 10 вересня 2012
року, укладеного між ОСОБА_4
(дарувальник) та ОСОБА_1 (обдаровувана),
що посвідчений приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 та
зареєстрованого в державному реєстрі
17.09.2012 року (а.с. 39,85,86).

Частиною 1 ст. 725 ЦК України передбачено,
що договором дарування може бути
встановлений обов'язок обдаровуваного
вчинити певну дію майнового характеру
на користь третьої особи або
утриматися від її вчинення (передати
грошову суму чи інше майно у власність,
виплачувати грошову ренту, надати
право довічного користування дарунком
чи його частиною, не пред'являти вимог
до третьої особи про виселення тощо).

Між тим, в тексті зазначеного вище
договору дарування відсутні умови
стосовно права користування ОСОБА_2
даним житловим приміщенням.

Положеннями ч. 1 ст. 156 ЖК України та ч. 1
ст. 405 ЦК,передбачено, що члени сім'ї
власника житла, які проживають разом з
ним у будинку (квартирі), що йому
належить, користуються жилим
приміщенням в обсязі, визначеному
відповідно до угоди з власником. До
членів сім'ї власника будинку належать
особи, зазначені в ч.2 ст. 64 ЖК України, а
також інші особи, якщо вони проживають
разом із власником та ведуть спільне
господарство.

Частина 4 ст. 156 ЖК передбачає
збереження права користування житлом
лише для членів сім'ї, які припинили
сімейні відносини з власником будинку,
при умові збереження права власності
на будинок цього ж власника, тобто при
незмінності власника майна.

Із зазначеного випливає, що права
членів сім'ї власника будинку на
користування цим будинком залежать від
прав власника будинку, тобто є
похідними, а відтак - припинення права
власності особи на будинок припиняє
право членів його сім'ї на користування
цим будинком.

Матеріалами справи також встановлено,
що ОСОБА_2 проживав та був
зареєстрований з 14 вересня 2000 року в
спірному домоволодінні, який належав
його колишній дружині ОСОБА_3 (шлюб
розірвано 19.12.2007) (а.с.7). Після
розлучення в спірному домоволодінні
ОСОБА_2 не проживав, з приводу чого
судами неодноразово розглядалися
справи про право ОСОБА_2 користування
спірним житлом (а.с.3,8).

У квітні 2008 року в домоволодіння
вселилась ОСОБА_1, якій ОСОБА_3
подарувала спірне домоволодіння, цей
договір сторонами не оспорений. ОСОБА_2
членом сім'ї ОСОБА_1, нового власника
домоволодіння, не став, ця обставина
сторонами в судовому засіданні
підтверджена.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не
врахував, що у випадку зміни власника
будинку (квартири), закон не передбачає
перехід прав і обов'язків попереднього
власника до нового власника в частині
збереження права користування житлом
(житлового сервітуту) членів сім'ї
колишнього власника, у зв'язку з чим
застосував до правовідносин закон,
якій не підлягав застосуванню.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Тому щодо вимог, заявлених ОСОБА_1 у
зустрічному позові, враховуючи
вищенаведене, колегія суддів приходить
до висновку про часткове задоволення
її вимог, а саме: вважає за можливе
усунути їй перешкоди у здійсненні
розпорядження домоволодінням АДРЕСА_1
та позбавити ОСОБА_2 права користування
житловим приміщенням домоволодіння
АДРЕСА_1, шляхом зняття його з
реєстрації місця проживання.

Вимоги ОСОБА_1 стосовно зобов'язати
Самарський районний відділ в м.
Дніпропетровську Головного управління
державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області зняти з
реєстраційного обліку ОСОБА_2 у
вказаному домоволодінні задоволенню
не підлягають, оскільки на даний час є
передчасними, так як відсутні докази
наявного спору з приводу даних
правовідносин, крім того, міграційна
служба не була залучена в якості
відповідача по справі.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції відповідно до вимог ст. 309 ЦПК
України підлягає скасуванню, як таке що
ухвалене із порушенням норм
матеріального права, із ухваленням по
справі нового рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та
часткове задоволення зустрічного
позову ОСОБА_1

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія
суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Рішення Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 18
листопада 2013 року - скасувати та
прийняти нове.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
частково. Усунути ОСОБА_1 перешкоди у
здійсненні розпорядження
домоволодінням АДРЕСА_1 та позбавити
ОСОБА_2 права користування житловим
приміщенням домоволодіння АДРЕСА_1,
шляхом зняття його з реєстрації місця
проживання. В іншій частині позовних
вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту оголошення і протягом двадцяти
днів може бути оскаржено шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: