Справа № 454/2095/13
Головуючий у 1 інстанції: Фарина Л.Ю.
Провадження № 22-ц/783/7457/13
Доповідач в 2-й інстанції: Богонюк М. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2013 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого судді: Богонюка М.Я.

Суддів: Ванівського О.М., Приколоти Т.І.

При секретарі: Цар М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Сокальського районного суду
Львівської області від 03 жовтня 2013
року, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням відмовлено в
задоволенні позову ОСОБА_2 до
Прокуратури Львівської області, третя
особа - Державна Казначейська служба
України про відшкодування моральної
шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити його
позов.

Апелянт вважає, що рішення суду
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
при неповно з'ясованих обставинах, що
мають значення для справи, а висновки
суду не відповідають дійсним
обставинам справи. Покликається на те,
що судом порушено його права,
передбачені ст.ст. 8, 40, 55, 56, 124
Конституції України, крім цього судом
порушено ст.ст. 214, 215 ЦПК України, ст. 1176
ЦК України, ст.ст. 6,13 Конвенції про
захист прав людини та основоположних
свобод.

Заслухавши суддю - доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що така задоволенню не
підлягає.

У відповідності до положень ст. 121
Конституції України, ст. ст. 1, 3, 4, 5, 7, 13
Закону України «Про прокуратуру»,
органи прокуратури складають єдину
відокремлену централізовану систему
державних органів, на які покладено
функції нагляду за додержанням і
правильним застосуванням законів,
підтримання державного обвинувачення
в суді та представництво інтересів
громадянина або держави в суді у
передбачених законом випадках.

Відповідно до п. 3 ст. 121 Конституції
України, ст. ст. 12, 30 Закону України «Про
прокуратуру», здійснюючи свої
повноваження щодо нагляду за
виконанням законів органами дізнання,
досудового слідства, прокурор
зобов'язаний, зокрема, перевіряти
виконання вимог закону про прийом,
реєстрацію і вирішення заяв та
повідомлень громадян про вчинені
злочини.

Судом та матеріалами справи
встановлено, що правовідносини сторін
виникли з підстав відшкодування шкоди,
завданої в результаті порушення
порядку процесуального оформлення
рішення відповідача, що призвело до
неможливості оскарження цього рішення
в суді.

Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України,
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі внаслідок іншої, ніж
передбаченої в ч.ч. 1-5 цієї норми,
незаконної дії або бездіяльності чи
незаконного рішення органу дізнання,
попереднього (досудового) слідства,
прокуратури або суду, відшкодовується
на загальних підставах.

Загальні підстави відповідальності за
майнову шкоду передбачені ст. 1166 ЦК
України, відповідно до ч.1 якої майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до роз'яснень, наданих у п.2
постанови Пленуму Верховного Суду
України № 6 від 27 березня 1992 року «Про
практику розгляду судами цивільних
справ про відшкодування шкоди», шкода,
заподіяна особі і майну громадянина
або заподіяна майну юридичної особи,
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи.

Загальні підстави відповідальності за
завдану моральну шкоду передбачені
нормами ст. 1167 ЦК України, відповідно до
ч. 1 яких шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності вини.

Право на відшкодування моральної шкоди
виникає за наявності передбачених
законом умов або підстав
відповідальності за заподіяну шкоду.
Як зазначається в п. 5 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31
березня 1995 року (зі змінами від 25 травня
2001 року) «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди»та в ст.1167 ЦК
України, зобов'язання відшкодувати
моральну шкоду виникає за наявності: а)
моральної шкоди як наслідку порушення
особистих немайнових прав або
посягання на інші нематеріальні блага;
б) неправомірних рішень, дій чи
бездіяльності заподіювача шкоди; в)
причинного зв'язку між неправомірним
діянням і моральною шкодою; г) вини
заподіювача шкоди (за виключенням
випадків, коли вина відповідно до
закону не є необхідною умовою
відповідальності за спричинену шкоду).

Протиправність дій чи бездіяльності
прокуратури встановленню в порядку
цивільного судочинства не підлягає.

Відповідно до ч. 3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Відмовляючи в задоволенні позову про
відшкодування моральної шкоди суд
першої інстанції вірно виходив з того,
що позивачем ОСОБА_2 не було надано
доказів про наявність протиправних
діянь відповідача - прокуратури
Львівської області і про заподіяння
такими діяннями моральної шкоди.

Покликання апелянта є безпідставними
та спростовуються вищенаведеним.

Судом вірно встановлені фактичні
обставини справи, правильно
застосований матеріальний закон та
дотримана процедура передбачена ЦПК
України.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, а тому
колегія суддів не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314 ч. 1 п.
1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Сокальського районного суду
Львівської області від 03 жовтня 2013 року
- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з часу набрання ухвалою
законної сили.

Головуючий:

Судді: