Придніпровський районний суд
Справа №
Провадження № 2/711/1103/2013
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2013 року Придніпровський
районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого – судді: Скляренко В.М.

при секретарі – Чайка А.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Черкаси
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа: Комунальне
підприємство «Придніпровська Служба
утримання будинків» Черкаської
міської ради про поновлення строку
позовної давності, визнання права
власності на ? частину квартири та
визначення порядку користування
спільною власністю,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Придніпровського
районного суду м. Черкаси з позовом до
ОСОБА_2, третя особа: Комунальне
підприємство «Придніпровська Служба
утримання будинків» Черкаської
міської ради про поновлення строку
позовної давності, визнання права
власності на ? частину квартири та
визначення порядку користування
спільною власністю.

В обґрунтування позову вказує, що він
перебував з відповідачкою ОСОБА_2 в
зареєстрованому шлюбі з 24.02.1994 року по
10.03.2005 року.

В кінці 1999 року – на початку 2000 року він
придбав частину будинку № 97 по вул.
Смілянській в м. Черкаси, де проживав і
був зареєстрованим з 11.02.2000 року.

В листопаді 2001 року він продав належну
йому частину будинку по вул.
Смілянській, 97 в м. Черкаси і ними 09.11.2001
року за договором купівлі-продажу була
придбана трьохкімнатна квартира
АДРЕСА_1. Право власності на вказану
квартиру було зареєстроване за
відповідачкою ОСОБА_2 21.11.2001 року.

Він був зареєстрований у вказаній
квартирі з 23.01.2002 року, постійно в ній
проживає та виконує всі обов’язки
власника, а саме: оплачує необхідні
витрати на утримання майна, проводить
ремонтні роботи, підтримує його в
належному стані.

Відповідачка ОСОБА_2, її син від першого
шлюбу – ОСОБА_3 та їх спільна дочка –
ОСОБА_4 були зареєстровані за адресою:
ІНФОРМАЦІЯ_1, через те, що ОСОБА_2
виявила бажання використати право на
приватизацію державного житла.

Вказує, що з метою збереження права на
приватизацію, ОСОБА_2 звернулася до
нього з вимогою про розірвання шлюбу, а
на початку 2013 року йому стало відомо, що
26.08.2009 року шлюб між ними розірваний.

За спільною домовленістю, він та ОСОБА_2
вирішили, що замість належної йому
частки у спільному майні –
трьохкімнатній квартирі АДРЕСА_2,
ОСОБА_2 оформить на нього право
власності на житло АДРЕСА_3, яке
приватизує відповідно до Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду».

Протягом тривалого часу ОСОБА_2
зволікала з переоформленням на нього
права власності на квартиру АДРЕСА_4, а
в грудні 2012 року з квитанцій на оплату
квартплати він дізнався, що в квартирі
АДРЕСА_1 з листопада 2012 року
зареєстровані чотири особи: він,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4

З розмови з дочкою йому стало відомо, що
квартира АДРЕСА_5 І.В. приватизована і
продана.

Оскільки відповідачкою ОСОБА_2 було
порушено існуючу між ними
домовленість, він вимушений ставити
питання про поділ спільного майна,
набутого під час шлюбу, а саме: квартири
АДРЕСА_2.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 68 СК України
розірвання шлюбу не припиняє права
спільної сумісної власності на майно,
набуте за час шлюбу. Розпорядження
майном, що є об’єктом права спільної
сумісної власності, після розірвання
шлюбу здійснюється співвласниками
виключно за взаємною згодою,
відповідно до ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України – у
разі поділу майна, що є об’єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між сторонами або шлюбним
договором.

Також вказує, що про порушення свого
права на поділ спільного майна
подружжя він дізнався в грудні 2012 року,
після того, як йому стало відомо про
порушення їх домовленості з боку
ОСОБА_2 щодо визначення права власності
на спільно набуте майно.

Весь цей час і до даного часу,
незважаючи на розірвання шлюбу, він
постійно одноосібно проживав в
ІНФОРМАЦІЯ_2, здійснював право
власності, визначене ст.ст. 317, 319 ЦК
України та ніс тягар його утримання,
встановлений ст. 322 ЦК України, що
доводиться відомостями про реєстрацію
осіб, проживаючих у квартирі та
документами про оплату витрат на
утримання квартири.

Відповідачка ОСОБА_2 у квартирі не
проживала, не була в ній зареєстрована
та не утримувала її, так як мала на меті
приватизацію державного майна,
отриманого за місцем роботи.

Вказує, що він сподівався на виконання
відповідачкою їх домовленості і не міг
передбачити, що вона, скориставшись
його довірою, не виконає обіцянки та
припуститься дій, спрямованих на
позбавлення його права власності на
частину у спільно придбаному майні.

Оскільки позовна давність рахується з
часу виникнення права на позов, вважає,
що таке право в нього виникло в грудні
2012 року, тобто трирічний строк
пропущений ним з поважних причин і
підлягає поновленню.

Також вказує, що виділ часток, належних
співвласникам, в натурі, є не можливим,
так як за технічними даними виділити
частину квартири з відокремленим
входом не можна.

А тому, з метою впорядкування
користування спільною частковою
власністю, вважає за необхідне
визначити такий порядок по суду.

Вважає за доцільне виділити йому в
користування кімнату, площею 17 кв.м. з
балконом, а відповідачці ОСОБА_2
виділити в користування кімнату,
площею № 11,1 кв.м., з балконом та кімнату,
площею 9,3 кв.м. Кухню, передпокій,
коридор, туалет, ванну залишити в
спільному користуванні .

А тому, просить: поновити йому строк
звернення до суду; визнати за ним –
ОСОБА_1 право власності на ? частину
квартири АДРЕСА_2; зареєстроване за
ОСОБА_2 право власності на ? частину
квартири АДРЕСА_2 – припинити;
встановити порядок користування
квартирою № 108 по вул. Петровського, 163 у
м. Черкаси, виділивши йому – ОСОБА_1 в
користування кімнату, площею 17 кв.м. та
балкон, а ОСОБА_2 виділити в
користування – кімнату, площею № 11,1
кв.м., з балконом та кімнату, площею 9,3
кв.м.; кухню, передпокій, коридор,
туалет, ванну залишити в спільному
користуванні.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
його представник, за довіреністю
ОСОБА_5, позовні вимоги підтримали та
просили їх задовольнити.

В судовому засіданні представник
відповідачки ОСОБА_2, за довіреністю
ОСОБА_6, позовні вимоги не визнала,
пояснивши, що позивачем пропущено
строк позовної давності, просила його
застосувати та відмовити в задоволенні
позову. При цьому не заперечувала факту
придбання квартири АДРЕСА_2 сторонами в
період шлюбу, за спільні кошти
подружжя.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1
його представника ОСОБА_5, представника
відповідачки ОСОБА_2 – ОСОБА_6,
дослідивши письмові матеріали справи,
суд приходить до висновку про
задоволення позову ОСОБА_1, виходячи із
наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за заявою (скаргою) осіб, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін, які беруть участь у
спарві.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми,
хвороба, тощо) самостійного заробітку
(доходу).

Відповідно до ст. 63 СК України дружина і
чоловік мають рівні права на володіння,
користування і розпорядження майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 368 ЦК України, майно
набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України
дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України – у
разі поділу майна, що є об’єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між сторонами або шлюбним
договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно,
що є об’єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом, при
цьому суд бере до уваги інтереси
дружини, чоловіка, дітей та інші
обставини, що мають істотне значення.

В судовому засіданні встановлено, що
сторони – ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували
в зареєстрованому шлюбі з 24.02.1994 року по
10.03.2005 року, що стверджується рішенням
Придніпровського районного суду м.
Черкаси від 10.03.2005 року та свідоцтвом
про розірвання шлюбу.

Відповідно до п.п. 23, 24 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
21.12.2007 року № 11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з’ясовувати джерело і
час його придбання. До складу майна, що
підлягає поділу, включається загальне
майно подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб.

В період шлюбу, а саме 09.11.2001 року
сторонами було придбано квартиру
АДРЕСА_2, яка зареєстрована за ОСОБА_2,
що стверджується Договором
купівлі-продажу квартири від 09.11.2001
року.

Факт придбання в період шлюбу за
спільні кошти подружжя квартири
АДРЕСА_2 визнаний в судовому засіданні,
а тому суд приходить до висновку, що в
судовому засіданні доведено, що
квартира АДРЕСА_2 придбана сторонами в
період шлюбу за спільні кошти подружжя,
є об’єктом спільної сумісної
власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а
тому підлягає поділу між ними в рівних
частках.

Доводи представника відповідачки
ОСОБА_2 – ОСОБА_6 щодо неможливості
задоволення позову в цій частині з тих
підстав, що відповідачкою ОСОБА_2 в
квартирі здійснено перепланування, а
зокрема перенесено один дверний
пройом, не можуть бути підставою
відмови в задоволенні позову, оскільки
судом вирішується тільки питання
визнання за позивачем права власності
на частину вказаної квартири, як
спільного майна подружжя.

Також в судовому засіданні
встановлено, що сторони ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 не можуть дійти згоди щодо
порядку користування квартирою № 108 по
вул. Петровського, 163 у м. Черкаси. На
даний час в спірній квартирі
зареєстровані: позивач ОСОБА_1,
відповідачка ОСОБА_2, її син від першого
шлюбу – ОСОБА_3 та їх спільна дочка –
ОСОБА_4 Фактично в квартирі проживає –
ОСОБА_1, а відповідачка ОСОБА_2
проводить в квартирі ремонт.

Квартира АДРЕСА_2 складається із трьох
ізольованих кімнат № 3, площею 11,1 кв.м.,
№ 6, площею 17,0 кв.м., № 7, площею 9,3 кв.м.,
кухні, площею 9,2 кв.м., ванної кімнати,
площею 2,5 кв.м., вбиральні, площею 0,9
кв.м., коридору, площею 7,5 кв.м, 3,9 кв.м.,
лоджій, площею 3,5 кв.м., 3, 5 кв.м.
Загальна площа квартири складає 64,9
кв.м.

В силу ст. 386 ЦК України держава
забезпечує рівний захист всіх
суб’єктів права власності.

Відповідно до ст. 41 Конституції
України, кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним. Статтею 1 Першого протоколу
до Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, до якої Україна
приєдналася 17.07.1997 року відповідно до
Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про
ратифікацію Конвенції про захист прав
людини основоположних свобод 1950 року,
Першого протоколу та протоколів № 2,4,7
та 11 до Конвенції», закріплено принцип
непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися та
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд учиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Як зазначено у статті 319
ЦК України, власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд. Власник має
право вчиняти щодо свого майна будь-які
дії, які не суперечать закону. Усім
власникам забезпечуються рівні умови
здійснення своїх прав.

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його права.
Так, відповідно до положень ст. 391 ЦК
України, - власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном. Житлом
фізичної особи є житловий будинок,
квартира, інше приміщення, призначені
та придатні для постійного проживання
в них (ст. 379 ЦК). Права власника
житлового будинку, квартири визначені
ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК України, які
передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім’ї,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд. Обмеження чи
втручання в право власника можливе
лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою.

Відповідно до ч. 2 ст. 358 ЦК України
співвласники можуть домовитися про
порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною власністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен
із співвласників має право на надання
йому у володіння та користування тієї
частини спільного майна в натурі, яка
відповідає його частці у праві
спільної часткової власності.

Відповідно до п. 14 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 22.12.1995 року
(зі змінами, внесеними постановою від
25.05.1998 року №15) «Про судову практику у
справах за позовами про захист права
приватної власності» квартира, яка є
спільною сумісною або спільною
частковою власністю, на вимогу
учасника цієї власності підлягає
поділу в натурі, якщо можливо виділити
сторонам ізольовані жилі та інші
приміщення із самостійними виходами,
які можуть використовуватися як окремі
квартири або ті, які можна
переобладнати в такі квартири. У
протилежному випадку може бути
встановлено порядок користування
приміщеннями квартири, якщо про це
заявлено позов.

З матеріалів справи вбачається, що
квартира АДРЕСА_2 розміщена на 4-ому
поверсі багатоповерхового будинку і в
силу конструктивних обмежень не може
бути обладнана самостійними виходами,
а тому не підлягає розподілу в натурі
між співвласниками.

В даний час в спірній квартирі проживає
позивач ОСОБА_1 та користується жилими
кімнатами і підсобними приміщеннями,
відповідачка ОСОБА_2 – проводить в
квартирі ремонтні роботи, але сторони
не можуть дійти згоди щодо порядку
користування квартирою у разі визнання
за позивачем права власності на ? її
частину.

Враховуючи, що сторони в добровільному
порядку не можуть дійти згоди щодо
порядку користування квартирою № 108 по
вул. Петровського, 163 у м. Черкаси,
внаслідок чого вони позбавлені права
володіння та користування тією
частиною спільного майна в натурі, яка
відповідає їх часткам у праві спільної
часткової власності, суд вважає за
необхідне встановити між сторонами
порядок користування квартирою № 108 по
вул. Петровського, 163 у м. Черкаси.

Таким чином, оцінюючи досліджені
докази по справі, суд вважає, за
необхідне встановити між сторонами по
даній справі порядок користування
квартирою № 108 по вул. Петровського, 163
у м. Черкаси, виділивши в користування
ОСОБА_1 жилу кімнату № 6, площею 17,0 кв.м.,
з прилеглою до неї лоджією, площею 3,5
кв.м.; ОСОБА_2 в користування виділити
кімнату № 3, площею 11,1 кв.м., з прилеглою
до неї лоджією, площею 3,5 кв.м., та
кімнату № 7, площею 9,3 кв.м.; допоміжні
приміщення квартири (кухню, вбиральню,
ванну кімнату, коридор) залишити в
спільному користуванні сторін.

Щодо заяви представника відповідачки
ОСОБА_7 – ОСОБА_6 по застосування строку
позовної давності, суд зазначає
наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Відповідно до
частин четвертої та п'ятої статті 267 ЦК
України сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові,
але якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

В судовому засіданні встановлено, що
позивач ОСОБА_1 є зареєстрованим та
постійно проживав з 2001 року у квартирі
АДРЕСА_2, ніс тягар утримання, сплачував
комунальні послуги за утримання
квартири. В грудні 2012 року з квитанцій
про оплату послуг за утримання
квартири він дізнався, що в квартирі
зареєструвалися: відповідачка ОСОБА_2,
її син – ОСОБА_3 та їх дочка – ОСОБА_4, а
також дізнався про порушення
відповідачкою їх домовленості так як
зі слів дочки йому стало відомо про
відчуження квартири АДРЕСА_6.

Суд визнає причини пропуску позивачем
ОСОБА_1 строку позовної давності
поважними та вважає, за необхідне
поновити ОСОБА_1 строк позовної
давності щодо поданого ним позову до
ОСОБА_2, третя особа: Комунальне
підприємство «Придніпровська Служба
утримання будинків» Черкаської
міської ради про поновлення строку
позовної давності, визнання права
власності на ? частину квартири та
визначення порядку користування
спільною власністю.

Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України,
суд вважає за необхідне стягнути з
відповідачки ОСОБА_2 на користь
позивача ОСОБА_1 сплачений ним судовий
збір в розмірі 344 грн. 10 коп.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.
41 Конституції України, ст. ст. 6, 10, 60, 88,
208, 209, 212-215, 223 ЦПК України, ст. 60, 61, 69, 70
СК України, ст. 368 ЦК України,
Постановою Пленуму Верховного Суду
України від 21.12.2007 року № 11 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
Комунальне підприємство
«Придніпровська Служба утримання
будинків» Черкаської міської ради про
поновлення строку позовної давності,
визнання права власності на ? частину
квартири та визначення порядку
користування спільною власністю –
задовольнити.

Поновити строк позовної давності для
звернення ОСОБА_1 до суду з позовом до
ОСОБА_2, третя особа: Комунальне
підприємство «Придніпровська Служба
утримання будинків» Черкаської
міської ради про визнання права
власності на ? частину квартири та
визначення порядку користування
спільною власністю

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частину квартири АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ?
частину квартири АДРЕСА_2.

Припинити право спільної сумісної
власності на квартиру АДРЕСА_2.

Встановити порядок користування
квартирою № 108 по вул. Петровського, 163
в м. Черкаси, виділивши у користування
ОСОБА_1 жилу кімнату № 6, площею 17,0 кв.м.,
з прилеглою до неї лоджією, площею 3,5
кв.м.; ОСОБА_2 в користування виділити
кімнату № 3, площею 11,1 кв.м., з прилеглою
до неї лоджією, площею 3,5 кв.м., та
кімнату № 7, площею 9,3 кв.м. Допоміжні
приміщення квартири (кухню, вбиральню,
ванну кімнату, коридор) залишити в
спільному користуванні сторін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрат в розмірі 344 грн. 10 коп.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до судової палати
у цивільних справах Апеляційного суду
Черкаської області через суд першої
інстанції шляхом подання у
десятиденний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги, а особами
які не були присутніми під час
проголошення судового рішення
протягом десяти днів з моменту
отримання його копії.

Головуючий
В.М.
Скляренко