Провадження №2/761/7765/2013
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

04 грудня 2013 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого
судді: Гайдук С.В.

при секретарі:
Назаренко М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа Шевченківський районний відділ
Головного управління державної
міграційної служби України в м. Києві
про визнання особи такою, що втратила
право на користування жилим
приміщенням та зняття з реєстраційного
обліку,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка у серпні 2013 року звернулася
до суду з позовом до ОСОБА_2 про
визнання особи такою, що втратила право
на користування жилим приміщенням та
зняття з реєстраційного обліку. Свої
вимоги обґрунтовує тим, що відповідно
до договору дарування квартири від
17.11.2004 року вона є власником квартири
АДРЕСА_1. Згідно договору дарування
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 подарували позивачці
вказану спірну квартиру. Відповідач
квартиру звільнив, однак з
реєстраційного обліку не знявся, чим
чинить позивачці перешкоди у
користуванні квартирою. Вона вимушена
сплачувати комунальні послуги за
особу, яка ними не користується.
Просить визнати відповідача таким, що
втратив право на користування жилим
приміщенням та зняти його з
реєстраційного обліку.

Представник позивачки в судовому
засіданні позов підтримала в повному
обсязі та просила суд його
задовольнити з підстав наведених у
ньому.

Відповідач до суду не з'явився, про
день, час та місце розгляду справи
повідомлявся належним чином, причини
неявки суду не повідомив, а тому суд за
згодою позивача постановляє
відповідно до ч.4 ст.169, ст. 224 ЦПК України
заочне рішення на підставі наявних у
справі доказів.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні
пояснив, що відповідач не проживає в
квартирі з 2005 року. Він як родич
позивачки деякий час дивився за
спірною квартирою, речей відповідача в
квартирі не бачив, в квартирі він не
появлявся.

Суд, вислухавши пояснення позивача,
пояснення свідка ОСОБА_4, дослідивши
матеріали справи, встановив наступні
обставини та відповідні їм
правовідносини.

Власник майна відповідно до ст.318, 319, 325,
383 ЦК України має право володіти,
користуватись та розпоряджатись
належним йому на праві приватної
власності майном на свій розсуд та
вчиняти будь-які дії щодо свого майна,
які не суперечать закону.

Перевіряючи обставини по справі, судом
встановлено, що позивачу згідно
договору дарування від 17 листопада 2004
року, посвідченого Приватним
нотаріусом міського нотаріального
округу ОСОБА_5., належить квартира
АДРЕСА_1. (а.с.4-5).

Разом з тим, згідно довідки ф.3 виданої
ТОВ «Кийградсервіс» від 09.08.2013 року №
2013 вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1
крім позивачки зареєстрований, як
колишній власник квартири відповідач
(а.с.6).

Актом затвердженим директором ТОВ
«Кийградсервіс» від 29.11.2013 року
підтверджується, що ОСОБА_2 в квартирі
АДРЕСА_1 не проживає, особистих його
речей в квартирі не виявлено.

Таким чином, судом встановлено, що на
даний час відповідач у вказаній
квартирі не проживає, разом з тим не
вживає передбачених законом дій щодо
зняття себе з реєстраційного обліку в
квартирі позивача.

В ч.1 ст. 317 ЦК України зазначено, що
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд (ч.1 ст. 319 ЦК України),
усім власникам забезпечуються рівні
умови здійснення своїх прав (ч.3 ст. 319 ЦК
України).

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Частиною 1 ст. 7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні»,
передбачено, що зняття з реєстрації
місця проживання здійснюється
протягом семи днів на підставі заяви
особи, запиту органу реєстрації за
новим місцем проживання особи,
остаточного рішення суду (про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою),
свідоцтва про смерть.

Враховуючи, що на даний час позивачка є
єдиним власником квартири АДРЕСА_1, суд
вважає, що вона має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні нею
права користування та розпорядження
своїм майном (квартирою), в тому числі
шляхом визнання відповідача таким, що
втратив право користування її
квартирою, що може бути підставою для
зняття відповідача з реєстраційного
обліку в її квартирі.

Згідно ч.1 ст. 383 ЦК України, власник
житлового будинку, квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб і не має права
використовувати його для промислового
виробництва.

Крім того, статтею 150 ЖК України,
передбачено, що громадяни, які мають у
приватній власності жилий будинок
(частину будинку), квартиру,
користуються ним (нею) для особистого
проживання і проживання членів їх
сімей і мають право розпоряджатися
цією власністю на свій розсуд:
продавати, дарувати, заповідати,
здавати в оренду, обмінювати,
закладати, укладати інші не заборонені
законом угоди.

Відповідно до ст. 155 ЖК України, жилі
будинки (квартири), що є в приватній
власності громадян, не може бути в них
вилучено, власника не може бути
позбавлено права користування жилим
будинком (квартирою), крім випадків,
установлених законодавством.

Отже, з перелічених норм закону
вбачається, що саме власнику квартири
належить право користування та
розпорядження своєю квартирою, з
втратою права власності, особа втрачає
право реєстрації за даною адресою, адже
це вже порушує права нового власника
квартири.

За таких обставин, оскільки колишній
власник квартири АДРЕСА_1, відповідач
по справі ОСОБА_2, втратив право
власності на цю квартиру, він втратив і
право користування цією квартирою, а
тому суд вважає, що вимога позивача в
цій частині підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 ст. 2 КАС
України, завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.17 КАС України
компетенція адміністративних судів
поширюється на спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Таким чином вимога позивача щодо
зняття з реєстрації ОСОБА_2 за адресою:
АДРЕСА_1 не може бути розглянута в
порядку цивільного судочинства.

Тому суд приходить до висновку, що
позовні вимоги в цій частині не
підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючи ст. 150
ЖК України, ст.318, 319, 391, 405 ЦК України,
ст.ст. 2, 17 КАС України, ст.ст. 10, 11, 57, 60, 169,
213, 215, 218, 224-226 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування жилим приміщенням -
квартирою АДРЕСА_1

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене в
загальному порядку. У цьому разі строк,
протягом якого розглядалася заява, не
включається до строку на апеляційне
оскарження рішення.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подачі апеляційної скарги через суд
першої інстанції протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

СУДДЯ: