Номер провадження 2/259/1103/2013
Справа № 259/3256/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" грудня 2013 р.
м.
Донецьк

Куйбишевський районний суд м.
Донецька у складі:

головуючого судді -
Добнєва С.С.,

при секретарі -
Юркіній Ю.Є.,

за участю позивача -
ОСОБА_1,

представника відповідача -
Сташевської Ю.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду м. Донецька
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Донбаскабель» про стягнення
заборгованості по заробітній платні,
суми середнього заробітку за час
затримки та відшкодування моральної
шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
вищевказаним позовом до ПАТ
«Донбаскабель», в якому просить,
стягнути з відповідача на свою користь
суму заборгованості по заробітній
платі за липень 2012 року в розмірі
6330,00грн., суму середнього заробітку за
весь час затримки по день фактичного
розрахунку у розмірі 86810,88грн.,
моральну шкоду в розмірі 10000грн., а
також витрати пов'язанні зі зверненням
до суду.

Позов мотивований наступним. З 2008 року
позивач працювала інженером у відділі
охорони праці та екології, а з 2009 року
працювала інженером з
техногенно-економічної безпеки
відділу охорони праці та екології.
19.07.2012 була звільнена за власним
бажанням. В день звільнення позивачці
була видана трудова книжка, проте
виплата, належних сум виплачена не
була. Таким чином заборгованість по
заробітній платі станом на 15.01.2013
складає 6330,00грн. Крім того, у зв'язку з
невиплатою заборгованості по
заробітній платі, позивач від
відповідача сплати середнього
заробітку за весь час затримки з 20.07.2012
по 20.04.2013, що складає 86810,88грн.

Також, у зв'язку з тим, що відповідач
своєчасно не виплатив заборгованість
позивачу, останній зазнав моральних
страждань, оскільки не мала та має
коштів на утримання родини чим
позбавила себе та свою родину вести
звичайний уклад життя та не мала
можливості сплачувати лікування свого
сина, який є інвалідом 2-ї групи.
Лікування сина потребує значних
затрат. Постійний брак коштів призвів
позивачку до втрати життєвих зв'язків
та потребує додаткових зусиль для
організації нормального укладу життя.
У зв'язку з чим позивач просить
стягнути з відповідача компенсацію за
завдану їй моральну шкоду, яку вона
оцінює у 10000,00грн.

На неодноразові звернення до
відповідача з вимогою виплатити
заборгованість керівництво
відповідача ніяк не реагувало, у
зв'язку з чим позивач вимушена
звернутися до суду.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні
позовні вимоги підтримала у повному
обсязі, просила їх задовольнити
посилаючись на обставини викладенні у
позовній заяві.

Представник відповідача, яка діє на
підставі довіреності - Сташевська Ю.Л.
у судовому засіданні позов не визнала,
вказавши, що заборгованість по
заробітній платі у розмірі 6330.00грн.
позивачці було виплачено у повному
обсязі 05.07.2013. Щодо середнього
заробітку пояснила, що у Законі
передбачено данні плати якщо,
встановлена вина власника. Вимоги
позивача щодо компенсації моральної
шкоди вважає необґрунтованими,
оскільки жодного доказу спричинення їй
такої шкоди не надано.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
вивчивши та дослідивши матеріали
справи, повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
приходить до наступного.

Відповідно до трудової книжки позивач
ОСОБА_1 наказом № 183-к від 08.09.2008 була
прийнята на роботу на Публічному
акціонерному товаристві
«Донбаскабель», та працювала там на
різних посадах.

Наказом 130-к від 19.07.2012 позивач
звільнилася за власним бажанням у
відповідності до ст. 38 КЗпП.

Згідно довідки наданої ПАТ
«Донбаскабель» заборгованість з
заробітної плати позивача станом на
15.01.2013 складає 6330.00грн., з яких: липень
2012р. - 6330,00грн.

Відповідно зі ст. 115 КЗпП України,
заробітна плата виплачується
працівникам регулярно в робочі дні у
строки, встановлені колективним
договором або нормативним актом
роботодавця, погодженим з виборним
органом первинної профспілкової
організації чи іншим уповноваженим на
представництво трудовим колективом
органом (а в разі відсутності таких
органів - представниками, обраними і
уповноваженими трудовим колективом),
але не рідше двох разів на місяць через
проміжок часу, що не перевищує
шістнадцяти календарних днів, та не
пізніше семи днів після закінчення
періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації проводиться в
день звільнення; якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

Відповідно до наданих представником
відповідача відомостей зарахувань на
картрахунки працівників № 139 від 05.07.2013
на картковий рахунок ОСОБА_1 було
перераховано 6330,00грн., тобто
заборгованість по заробітній платі за
липень 2012року.

У зв'язку з чим суд приходить до
висновку, що задоволення позову у
вказаній частині задоволенню не
підлягає.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999
року «Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці»
установивши при розгляді справи про
стягнення заробітної плати у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства,
установи, організації суми в день
звільнення, коли ж він у цей день не був
на роботі, - наступного дня після
пред'явлення ним роботодавцеві вимог
про розрахунок, суд на підставі ст.117
КЗпП стягує на користь працівника
середній заробіток за весь період
затримки розрахунку, а при
непроведенні його до розгляду справи -
по день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності.

Таким чином, з відповідача на користь
позивача підлягає стягненню середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні. Так, позивач
звільнилася 19.07.2012, проте розрахунок по
заробітній платі з нею було проведено
лише 05.07.2013. Позивач у своєму позові не
вимагає стягнення середнього
заробітку за весь час затримки, тобто
по 05.07.2013, а просить стягнути таку суму
на момент звернення до суду з даним
позовом - 20.04.2013.

Середньоденна заробітна плата складає:
452,14грн. ( 6330 (заробітна плата за липень
2013) / 14 (кількість робочих днів).
Загальна кількість робочих днів за час
затримки при звільнені станом на 20.04.2013
складає 192 дні. Таким чином сума
середнього заробітку за час затримки
по 20.04.2013, складає 86810,88грн.

Проте, з матеріалів справи, а саме
наданої копії трудової книжки позивача
вбачається, що вона з 07.08.2012 по 30.01.2013
працювала на ТОВ «Централь - Строй» та
відповідно до наданих розрахункових
листків її заробіток за вказаний
період склав 4664,42грн. Вказану суму
необхідно відрахувати з суми
середнього заробітку за час затримки
по 20.04.2013.

Крім того, 01.02.2013 позивач була прийнята
на роботу до ТОВ «Сервіс Інвест» та
продовжує там працювати по теперішній
час. Її заробіток на даному
підприємстві за період з 01 лютого 2013 по
01 квітня 2013 включно складає 14732,07грн.
Вказану суму також необхідно
відрахувати з суми середнього
заробітку за час затримки по 20.04.2013.

Таким чином остаточна сума середнього
заробітку за час затримки по 20.04.2013, яку
необхідно стягнути з відповідача
накосить позивача складає 67414,39грн.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Позивачем не доведено суду з яких
міркувань вона виходила, визначаючи
розмір морального відшкодування, якими
доказами це підтверджується. Не надані
докази на обґрунтування матеріальної
форми, якими позивач оцінює моральну
шкоду, та з чого при цьому виходила.
Доводи позивача про те, що вона
позичала гроші на лікування сина через
відсутність зарплати, суд не приймає до
уваги, оскільки такі доводи не
засновані на законі. Крім того з
наданих суду документів вбачається що
позивач звільнилася з ПАТ
«Донбаскабель» в липні 2012 року, а вже у
серпні 2012 року вона була
працевлаштована та отримувала
зарплату, що свідчить про те, що
свідчить про відсутність втрати
життєвих зв'язків. У зв'язку з чим, суд
приходить до висновку, що у судовому
засіданні не знайшов свого
обґрунтування той факт, що позивачу
відповідачем була спричинена моральна
шкода в зв'язку з порушенням строків
виплати зарплати.

Суд відмовляє у стягненні витрат на
правову допомогу, оскільки доказів
про фактичну сплату позивачем
витрат на правову допомогу суду не
надано.

Відповідно до ст. 79, 88 ЦПК України з
відповідача на користь держави
підлягає стягненню судовий збір в
розмірі 674,14 грн.

На підставі викладеного, та керуючись
ст.ст. 79, 88, 209, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства
«Донбаскабель» про

стягнення заборгованості по
заробітній платні, суми середнього
заробітку за час затримки та
відшкодування моральної шкоди -
задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з
Публічного акціонерного товариства
«Донбаскабель» середній заробіток за
час затримання повного розрахунку з
дати звільнення по 20.04.2013 у розмірі 67414
(шістдесят сім тисяч чотириста
чотирнадцять) гривень 39 копійок.

Стягнути на користь Держави з
Публічного акціонерного товариства
«Донбаскабель» судовий збір у сумі - 674 (
шістсот сімдесят чотири) гривні 14
копійок.

В решті позову відмовити.

Повний текст рішення
виготовлено 09 грудня 2013 року.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Донецької області
протягом десятьох днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя