Справа №1519/2-1838/2011
Провадження №521/2949/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2013 року

місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси
в складі:

головуючого судді –
Плавича І.В.,

при секретарі –
Бобрешові Є.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 Вєніаміна Даніловича
до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод
у здійсненні права користування та
розпорядження своїм майном шляхом
знесення об’єктів самочинного
будівництва, зобов’язання вчинити
певні дії та стягнення компенсації
заподіяної моральної шкоди, треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог щодо предмета спору – КП «ЖКС
«Хмельницький», Малиновська районна
адміністрація Одеської міської ради,
Управління архітектури та
містобудування Одеської міської ради,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, –

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду знаходиться на
розгляді цивільна справа за позовом
ОСОБА_1 Вєніаміна Даніловича до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про усунення перешкод у
здійсненні права користування та
розпорядження своїм майном шляхом
знесення об’єктів самочинного
будівництва, зобов’язання вчинити
певні дії та стягнення компенсації
заподіяної моральної шкоди, треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог щодо предмета спору – КП «ЖКС
«Хмельницький», Малиновська районна
адміністрація Одеської міської ради,
Управління архітектури та
містобудування Одеської міської ради,
ОСОБА_4, ОСОБА_5.

Обґрунтовуючи власну позицію та
пояснюючи підстави звернення до суду
сторона позивача посилалась, що
відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_3 було
здійснено самовільну реконструкцію
квартири АДРЕСА_1, якою збудоване
суміжне з квартирою позивача підсобне
приміщення, реконструйований дах над
ванною ОСОБА_1, влаштований палісадник
тощо.

У зв’язку з неможливістю вирішення
спірних питань позасудовим шляхом,
ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до
суду, в якому, неодноразово уточнивши
заявлені вимоги, просив суд: усунути
йому перешкоди у здійсненні прав
користування та розпоряджання
квартирою №19 в будинку №16 по вулиці
Запорізькій в місті Одесі шляхом
зобов’язання ОСОБА_2, ОСОБА_3 знести
самовільно збудовану стіну, що
примикає до стіни ванної кімнати
ОСОБА_1 та убрати всі полиці та стелажі;
поновити порушене право та
зобов’язати відповідачів
відремонтувати кришу над ванною
кімнатою шляхом приведення її до
первісного стану; зобов’язати
відповідачів провести будівельні
роботи з відновлення функції зливної
ями; знести незаконно збудоване
огородження палісадника, що виступає
за фронтальну, фасадну лінію на один
метр і надати можливість ОСОБА_1 та
іншим мешканцям двора користуватись
загальнодворовою територією; стягнути
з відповідачів на його користь
компенсацію моральної шкоди в розмірі
4000,00 гривень та судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 у відкрите судове
засідання з’явився, заявлені вимоги
підтримав, просив суд позов
задовольнити у повному обсязі.

Представник ОСОБА_2 у відкрите судове
засідання з’явився, заявлені вимоги не
визнав, просив суд в задоволенні позову
відмовити.

Представник ОСОБА_3 у відкрите судове
засідання не з’явився, сторона
повідомлялась судом про розгляд даної
цивільної справи, причини неявки суду
не відомі, але сторона брала участь в
засіданнях по справі, заперечувала
проти задоволення позову.

Представник Малиновської районної
адміністрації Одеської міської ради у
відкрите судове засідання з’явилась,
заявлені вимоги підтримала, просила
суд позов задовольнити.

Інші учасники судового процесу в
засідання не з’явились, повідомлялись
судом про розгляд даної цивільної
справи, причини неявки суду не відомі.

Вивчивши наявні матеріали справи у їх
сукупності, прийнявши до уваги виниклі
обставини та пояснення сторін за суттю
спору, надавши належну юридичну оцінку
правовідносинам, що виникли між
сторонами по справі, суд приходить до
висновку, що в задоволенні заявлених
позовних вимог належить відмовити –
виходячи з наступного.

Під час судового розгляду справи було
встановлено, що згідно рішення
Малиновського районного суду міста
Одеси від 24 червня 2011 року по цивільній
справі №1519/2-5020/11, право власності на
квартиру АДРЕСА_2 визнано за ОСОБА_1

При цьому згідно свідоцтва про право
власності на житло від 12 травня 1998 року,
виданого УЖКГ Виконкому Одеської
міської ради народних депутатів,
реєстровий №6-8213, квартира АДРЕСА_3
належить ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4
в рівних частках.

Позиція сторони позивача ґрунтується
на тому, що ОСОБА_2, ОСОБА_3 самочинно
здійснили будівельно-реконструкційні
роботи по власній квартирі, які
безпосередньо виразились в
самовільному влаштуванні підсобного
приміщення, що примикає до стіни ванної
кімнати ОСОБА_1, реконструкції даху,
встановлення огородження палісадника,
що примикає до квартири, та демонтажі
дворового туалету.

Однак з доводами ОСОБА_1 суд погодитись
не може. Так, технічна характеристика
квартири АДРЕСА_3 наводиться в
технічному паспорті, складеному
інженерами КП «ОМБТІ та РОН» під
реєстровим номером 205пр-142-295 від 27
грудня 2012 року. Згідно документації,
дана квартира є двоповерховою та
характеризується наступними
показниками: загальна площа 85,6кв.м.,
житлова площа 59,3кв.м., підсобна площа
24,7кв.м.; в квартирі є балкон. Технічний
паспорт виконаний станом на 27 грудня 2012
року та в ньому відсутні зазначення про
самочинне будівництво чи
перепланування. При цьому суд звернув
увагу на ті обставини, що показник
загальної площі квартири в технічному
паспорті відповідає цьому показнику в
свідоцтві про право власності на житло
від 12 травня 1998 року – 85,6кв.м.

Позивач ОСОБА_1 первісно звернувся в
суд в липні 2010 року, в якому посилався
на самочинне будівництво, здійснене
відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 влітку
2009 року, проте твердження сторони
спростовується даними технічного
паспорту.

У зв’язку із сутністю спору в процесі
розгляду справи за заявою відповідача
ОСОБА_2 була призначена судова
будівельно-технічна експертиза, на
вирішення якої сторона просила суд
поставити наступні питання: 1. Чи
можливо знести конструкцію, яка
укріплює несучу стіну квартири АДРЕСА_1
та знаходиться між квартирами №7 та №19
за цією адресою без порушення
цілісності квартири АДРЕСА_1; 2. Чи
можливо знести (демонтувати) дворовий
туалет, який знаходиться між
квартирами №7 та №19 в будинку №16 по
вулиці Запорізькій у місті Одесі без
знесення та пошкодження конструкції,
яка укріплює несучу стіну квартири
АДРЕСА_1.

Згідно висновку №204/2012 судової
будівельно-технічної експертизи від 27
березня 2013 року, складеного судовим
експертом ОСОБА_6, зокрема знесення
відповідних конструкції можливо без
ушкодження цілісності квартири
АДРЕСА_1 за умови розробки відповідного
проекту ліцензованою організацією.

При цьому даною експертизою питання
самочинності тих чи інших спірних
конструкцій і приміщень не
вирішувалось, експертний висновок
відповідних зазначень не містить. Не
зважаючи на пропозиції суду в рамках
ст. 10 ч.4 ЦПК України, власних питань
ОСОБА_1 для вирішення експертами
заявлено не було, заяв про забезпечення
доказів з цього приводу не надходило.

Не зважаючи на підтримання позову
Малиновською районною адміністрацією
Одеської міської ради, в матеріалах
справи присутній лист №Т-1985/0607 від 15
червня 2010 року, згідно якого при виїзді
на місце робітниками адміністрації
встановлено, що квартира АДРЕСА_1
відповідає технічній документації.

Як регламентує п. 5 Правил утримання
зелених насаджень у населених пунктах
України, затверджених Наказом
Міністерства будівництва, архітектури
та житлово-комунального господарства
України 10 квітня 2006 року №105,
відповідальність за збереження
зелених насаджень і належний догляд за
ними покладається на приватних садибах
та прилеглих території – на їх
власників та користувачів.

Згідно п.1 Правил утримання жилих
будинків та прибудинкових територій,
затверджених Наказом
Держжитлокомунгоспу України від 17
травня 2005 року №76, прибудинкова
територія – це територія навколо
багатоквартирного будинку, визначена
актом на право власності або
користування земельною ділянкою, і
призначена для обслуговування
багатоквартирного будинку.

В силу ст. 39 ЗК України, використання
земель житлової забудови здійснюється
відповідно до генерального плану
населеного пункту, іншої містобудівної
документації. Згідно ст.42 ЗК України,
земельні ділянки, на яких розташовані
багатоквартирні жилі будинки, а також
належні до них будівлі, споруди та
прибудинкові території державної або
комунальної власності, надаються у
постійне користування підприємствам,
установам і організаціям, які
здійснюють управління цими будинками.
Порядок використання земельних
ділянок, на яких розташовані
багатоквартирні жилі будинки, а також
належні до них будівлі, споруди та
прибудинкові території, визначаються
співвласниками. Розміри та
конфігурація таких земельних ділянок
визначаються на підставі проектів
розподілу території кварталу,
мікрорайону та відповідної
землевпорядної документації

Суд погоджується з позицією
відповідачів, що державний акт на
земельну ділянку, на якій розташований
будинок №16 по вулиці Запорізькій в
місті Одесі (включаючи прибудинкову
територію) – відсутній. Відтак,
прибудинкова територія є комунальної
власністю територіальної громади в
особі Одеської міської ради.
Землевпорядна документація, якою була
б визначена площа, конфігурація
відповідної земельної ділянки,
відсутня.

Як вбачається з матеріалів справи,
зокрема з фотознімків, представлених
сторонами, внутрішній двір будинку №16
по вулиці Запорізькій в місті Одесі
благоустроєний силами самих мешканців
шляхом улаштування квітників
(палісадників). При цьому як свідчить
спільна заява мешканців будинку №16 по
вулиці Запорізькій в місті Одесі,
мешканці квартир №№19, 14, 16, 9, 18, 17, 4, 6, 6а
будинку не заперечують проти клумби,
огородженої сіткою, біля квартири №7.

Дійсно, відповідно до ст. 376 ч.ч.1,2,7 ЦК
України, житловий будинок, будівля,
споруда, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без належного
дозволу чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил. Особа, яка
здійснила або здійснює самочинне
будівництво нерухомого майна, не
набуває права власності на нього.
Тобто, у разі істотного відхилення від
проекту, що суперечить суспільним
інтересам або порушує права інших осіб,
істотного порушення будівельних норм і
правил суд за позовом відповідного
органу державної влади або органу
місцевого самоврядування може
постановити рішення, яким зобов’язати
особу, яка здійснила (здійснює)
будівництво, провести відповідну
перебудову. Якщо проведення такої
перебудови є неможливим або особа, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
відмовляється від її проведення, таке
нерухоме майно за рішенням суду
підлягає знесенню за рахунок особи, яка
здійснила (здійснює) будівництво.
Особа, яка здійснила самочинне
будівництво, зобов’язана відшкодувати
витрати, пов’язані з приведенням
земельної ділянки до попереднього
стану.

Однак, як зобов’язує процесуальний
закон, суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням особи, виключно
в межах заявлених вимог та не вправі на
власний розсуд виходи за рамки цих
вимог чи змінювати осіб, до яких такі
вимоги заявлено (ст.ст. 11, 33 ЦПК України).
Кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу (ст. 16 ЦК України). Згідно ст. 60
ЦПК України, кожна сторона зобов’язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як регламентує ст. 317 ч.ч.1,2 ЦК України,
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном. На зміст права власності не
впливають місце проживання власника та
місцезнаходження майна. При цьому,
згідно ст. 319 ч.ч.1,2 ЦК України, власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Власник
має право вчиняти щодо свого майна
будь-які дії, які не суперечать закону.
При здійсненні своїх прав та виконанні
обов’язків власник зобов’язаний
додержуватися моральних засад
суспільства.

В силу ст. 321 ч.1 ЦК України, право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Як роз’яснено в п. 5 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №6 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)», відповідно до вимог
статті 376 ЦК право на звернення до суду
з позовом про знесення або перебудову
самочинно збудованого об’єкта
нерухомості мають як органи державної
влади, так і органи місцевого
самоврядування. У випадках порушення
прав інших осіб право на звернення до
суду належить і таким особам за умови,
що вони доведуть наявність порушеного
права (стаття 391 ЦК), а також власнику
(користувачу) земельної ділянки, якщо
він заперечує проти визнання за особою,
яка здійснила самочинне будівництво на
його земельній ділянці, права
власності на самочинно збудоване
нерухоме майно (частина четверта
статті 376 та стаття 391 ЦК). Відповідно до
положень статті 38 Закону № 3038-VI право
на звернення до суду з позовом про
знесення самочинно збудованих
об’єктів містобудування належить
також відповідним інспекціям
державного архітектурно-будівельного
контролю. Такий позов може бути
пред’явлено до суду у разі, якщо особа
в установлений строк добровільно не
виконала вимоги, встановлені у приписі
про усунення порушень вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил із
визначенням строку для добровільного
виконання припису, та/або якщо
перебудова об’єкта є неможливою.
Розглядаючи зазначені позови
відповідно до вимог вказаної норми та
положень частини сьомої статті 376 ЦК,
суди мають встановлювати, чи було
видано особі, яка здійснила самочинне
будівництво, припис про усунення
порушень, чи можлива перебудова
об’єкту та чи відмовляється особа, яка
здійснила самочинне будівництво, від
такої перебудови.

Ураховуючи викладене та з огляду на
встановлені судом фактичні обставини
справи, суд приходить до висновку про
недоведеність фактів здійснення
відповідачами самочинного будівництва
та наявності порушеного права ОСОБА_1

У зв’язку із висновком суду про
відмову в задоволенні позову,
стягнення понесених та документально
підтверджених судових витрат сторони
позивача присудженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57, 60, 79, 88, 208, 209, 212,
213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд,–

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 Вєніаміна
Даніловича до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
усунення перешкод у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном шляхом знесення об’єктів
самочинного будівництва, зобов’язання
вчинити певні дії та стягнення
компенсації заподіяної моральної
шкоди, треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору
– КП «ЖКС «Хмельницький», Малиновська
районна адміністрація Одеської
міської ради, Управління архітектури
та містобудування Одеської міської
ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5 – відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий: