Справа № 464/2836/13-ц
пр.№ 2/464/956/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.12.2013 року          Сихівський
районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Шашуріної Г.О.,

за участю секретаря Причини О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
приватного нотаріуса Любомльського
районного нотаріального округу
Волинської області ОСОБА_2, треті особи:
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Публічне
акціонерне товариство «Укргазбанк»
про визнання правочинів недійсними, -

в с т а н о в и в:

позивач звернулася до суду з вказаним
позовом, посилаючись на те, що є
співвласником квартири за адресою:
АДРЕСА_1. Іншими співвласниками цієї
квартири є її чоловік ОСОБА_3, її сини
ОСОБА_6 і ОСОБА_4, а також її донька
ОСОБА_5 (дівоче прізвище - ОСОБА_4) Н.З. на
підставі свідоцтва про право власності
на квартиру від 30.04.1996 року. 11.07.2008 року
ОСОБА_3 уклав з ВАТ «Укргазбанк»
кредитний договір № 223-р на суму 80 000
доларів США. Водночас було оформлено
іпотечний договір без оформлення
заставної від 11.07.2008 року між ВАТ
«Укргазбанк» і ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6
та нібито ОСОБА_7 і позивачем.
Відповідно до умов іпотечного договору
банку в іпотеку було передано квартиру
за адресою: АДРЕСА_1. Іпотечний договір
від імені позивача було підписано
ОСОБА_8, представником за довіреністю,
що нібито була посвідчена 11.06.2008 року
приватним нотаріусом Любомльського
районного нотаріального округу
Волинської області ОСОБА_2 а від імені
ОСОБА_7 договір було підписано ОСОБА_9,
представником за довіреністю, що
начебто була посвідчена 13.05.2008 року
приватним нотаріусом Демидівського
районного нотаріального округу
Рівненської області ОСОБА_10 У 2011 році
ОСОБА_5 звернулась до Сихівського
районного суду м. Львова з позовом до
ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_1, ПАТ АБ
«Укргазбанк» в особі Львівської філії
ПАТ АБ «Укргазбанк» про визнання
недійсним іпотечного договору без
оформлення заставної і частково
недійсним кредитного договору.
Причиною для звернення до суду з таким
позовом став той факт, що ОСОБА_7 з 2007
року, а ОСОБА_1 з 2003 року безперервно
перебувають за кордоном України на
постійному місці проживання та жодного
разу не в’їжджали на територію України
з часу виїзду з неї. Тому довіреностей
на підписання іпотечного договору на
території України ні ОСОБА_7, ні ОСОБА_1
не могли видати, не знали про їхнє
існування, а про намір підписання
іпотечного договору з ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_6 та ПАТ АБ «Укргазбанк» та факт
такого підписання їм не було відомо до
розвитку конфлікту з вказаним банком
щодо виселення позивача та її родини з
їхньої квартири. Рішенням Сихівського
районного суду м. Львова від 20.03.2012 року
вказані позовні вимоги були
задоволені. Рішенням апеляційного суду
Львівської області від 25.06.2012 року
апеляційну скаргу ПАТ АБ «Укргазбанк»
відхилено, а рішення Сихівського
районного суду м. Львова від 20.03.2012 року
залишено без змін. За результатами
розгляду касаційної скарги колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вирішила, що
скасуванню підлягає лише ухвала
апеляційного суду як така, що
постановлена із порушенням норм
процесуального права, з передачею
справи на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції. Зазначала, що у
листі приватного нотаріуса
Любомльського районного нотаріального
округу Волинської області ОСОБА_2 від
09.11.2011 pоку, отриманому Сихівським
районним судом м. Львова під час
провадження у справі № 2-1656/11, було
вказано, що довіреність від імені
ОСОБА_1 за 2008-2011 роки нотаріусом не
посвідчувалась. У відповіді ОСОБА_11
центру обробки спеціальної інформації
Державної прикордонної служби України
від 03.02.2012 року на запит Сихівського
районного суду м. Львова від 29.11.2011 року
у справі № 2-1656/11 щодо інформації про
перетин державного кордону України
ОСОБА_7 і ОСОБА_1 у період з 2007 року до
дня надання відповіді на цей запит
зазначено, що ОСОБА_7 виїхала з України
24.05.2007 року у напрямку з Києва
(Бориспіль) у Нью-Йорк (США) літаком
авіакомпанії «Аеросвіт», а ОСОБА_1
виїхала з України 06.12.2003 р. у напрямку зі
Львова до Варшави літаком авіакомпанії
«LOT». Крім цього, вказано, що інформації
про інші перетини державного кордону
України цими особами у Державної
прикордонної служби України немає.
Тобто, на територію України з того часу
вони не в'їжджали. Таким чином,
зазначені докази у сукупності доводять
те, що ОСОБА_1, не перетинаючи державний
кордон України, не в'їхавши в Україну,
не могла у 2008 році у Любомльському
районі Волинської області видавати
будь-яку довіреність та надавати
дозвіл на відчуження частки у квартирі,
в якій вона зареєстрована, за адресою:
АДРЕСА_1. Вказувала, що договір
доручення між нею та ОСОБА_8 та видана
на підставі цього договору довіреність
не можуть вважатися дійсними
правочинами, оскільки не дотримана
одна з загальних вимог, додержання яких
є необхідними для чинності правочину -
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. А в даному випадку
волевиявлення позивача було відсутнім,
крім того, вчинення таких правочинів не
відповідало і його внутрішній волі.
Такі обставини, відповідно до ст. 215 ЦК
України, є підставою для визнання
правочинів недійсними в судовому
порядку. З урахуванням наведеного,
позивач просила суд визнати недійсним
договір доручення між ОСОБА_1 та ОСОБА_8;
визнати недійсною довіреність, видану
ОСОБА_1 повіреному - ОСОБА_8

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав з підстав,
викладених у заяві, просив вимоги
задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача приватного
нотаріуса Любомльського районного
нотаріального округу Волинської
області ОСОБА_2 в судовому засіданні
позов не визнав. Пояснив, що 11.06.2008 року
в службовий кабінет нотаріуса (м.
Любомль, вул. Чапаєва, 5а) з’явилась
ОСОБА_1 Її особу було встановлено за
паспортом громадянина України КВ 870226,
що виданий Галицьким ЛМУ УМВС України у
Львівській області 04.04.2002 року.
Пред'явлений паспорт не викликав
жодних сумнівів у його справжності, вік
заявниці чи її поведінка не викликали
жодних підозр. Проведення будь- яких
інших перевірок особи не передбачено.
Нотаріус зробив з пред’явленого
паспорту та ідентифікаційного коду
ксерокопії та залишила їх разом із
примірником довіреності, що
залишається у справах нотаріуса.
ОСОБА_12 або особа, що пред'явила паспорт
на ім'я ОСОБА_12, звернулась із проханням
посвідчити довіреність від її імені
про надання повноважень ОСОБА_8
представляти інтереси ОСОБА_1 перед
третіми особами щодо передачі майна в
іпотеку. Оскільки не було законних
підстав для відмови у вчиненні
нотаріальної дії, було посвідчено
довіреність за реєстровим номером 222,
ОСОБА_1 або особа, що пред'явила паспорт
на ім'я ОСОБА_1, особисто підписала два
примірники довіреності, поставила
підпис у реєстрі нотаріальних дій.
Відмічав, що підпис ОСОБА_1 в паспорті
та на довіреності візуально
співпадають. Вважає, що в цьому випадку
нотаріус діяв цілком добросовісно,
виконав усі вимоги закону, в його діях
відсутня вина за можливі шахрайські
дії третіх осіб. Вказував, що суть його
заперечень є процесуальною, без
обговорень обґрунтованості тверджень
позивача. Просив відмовити в
задоволенні позову в частині вимог до
приватного нотаріуса Любомльського
районного нотаріального округу
Волинської області ОСОБА_2 за
безпідставністю.

Представник третьої особи ПАТ АБ
«Укргазбанк» в судовому засіданні
проти позову заперечив. Зазначав, що
основним і єдиним доказом позивача
щодо її вимоги визнати недійсним
договір доручення між ОСОБА_7 та ОСОБА_8
а відповідно і недійсною довіреність
від імені позивача, посвідчену 11.06.2008
року приватним нотаріусом ОСОБА_2, є
відповідь ОСОБА_11 центру обробки
спеціальної інформації Державної
прикордонної служби України від 03.02.2012
року щодо інформації про перетин
державного кордону України ОСОБА_7 та
ОСОБА_1 Опираючись на цей доказ,
представник позивача робить висновок,
що позивач не могла і не видавала таку
довіреність, а отже її потрібно визнати
недійсною. Звертав увагу на той факт, що
відповідь ОСОБА_11 центру обробки
спеціальної інформації Державної
прикордонної служби України містить
формулювання щодо надання витягу за
наявною у цій базі інформацією щодо
перетинання державного кордону
України та відсутність іншої
інформації. Вважає, що відсутність
інформації у базі даних не означає
однозначно, що факт перетину кордону не
відбувся. Це також може означати, що
факт перетину державного кордону
України з будь-якої причини не був
занесений у базу даних або інформація
про це була втрачена, наприклад, з
технічних причин. Окрім того в
матеріалах справи наявна копія
нотаріально посвідченої довіреності,
належної форми і з належними
повноваженнями, виготовлена на бланку,
відповідна інформація про яку занесена
в Єдиний реєстр спеціальних бланків
нотаріальних документів, інформація
про довіреність внесена в Єдиний
реєстр довіреностей. Саме існування
належним чином зареєстрованої
довіреності на думку представника вже
суперечить відповіді прикордонної
служби. Також, вказував, що спосіб
захисту права, як визнання недійсним
первинного документа, а саме
довіреності, не передбачено чинними
нормативно-правовими актами, зокрема
ст. 16 ЦПК України. Вважає, що визнавати
недійсним можна правочин. В даному
випадку правочином є укладення
договору доручення, а сама довіреність
- це лише письмовий документ, що
видається однією особою іншій для
представництва перед третіми особами.
Щодо договору доручення, то відповідно
до ЦК України він може бути укладений
усно і добровільність волевиявлення на
укладення правочину, як зазначено в ст.
203 ЦПК України, не залежить від
присутності/відсутності людини в
конкретному місці. Вважає, що позивач
не довів факт відсутності свого
добровільного волевиявлення на
укладення договору доручення у 2008 році
та просив у задоволенні позову
відмовити.

Представник третьої особи ОСОБА_5 в
судовому засіданні позов підтримав та
пояснив, що ОСОБА_5 у травні 2007 року
виїхала з України до США. З того часу
вона постійно проживає та працює в США.
З моменту переїзду до США ОСОБА_5
жодного разу до України не приїздила,
зі своїми близькими контактує
телефонним зв'язком та через інтернет.
Про факт отримання батьком ОСОБА_3
кредиту в банку під заставу квартири за
адресою: АДРЕСА_1 їй не було відомо, як
не було відомо і про намір та факт
укладення іпотечного договору до
моменту розвитку конфлікту з вказаним
банком щодо виселення її та членів її
родини з квартири. Жодних договорів чи
інших документів про відчуження своєї
частки у вказаній квартирі ОСОБА_5 не
підписувала, так само як і не
підписувала жодних довіреностей на
право розпоряджатися будь- якою її
власністю. Всі дії щодо передання
їхнього житла у заставу ОСОБА_5 і ОСОБА_1
вважають аферою, оскільки вони
відповідно з 2007 та 2003 років в Україні не
живуть і з того часу в Україні не були.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання
не з’явився, про день та час розгляду
справи повідомлявся належним чином,
причини неявки суду не повідомив. Надав
суду нотаріально посвідчену заяву,
згідно з якою визнав як борг за
кредитним договором, так і те, що
іпотечний договір був оформлений без
згоди на це його дружини - ОСОБА_1, та
доньки - ОСОБА_5 (яка на той час мала
прізвище ОСОБА_1). Пояснив, що у 2008 році
він змушений був терміново повертати
свої борги і не знав, як це зробити.
Банки не могли видати йому кредит, бо
без згоди дружини і доньки неможливо
було внести квартиру в заставу, а таку
згоду він не міг отримати через
відсутність його дружини та доньки в
Україні. Влітку 2008 року він натрапив на
людину, яка мала знайомих у банку, в
якому можна було би взяти кредит і
оформити заставу квартири без
присутності в України дружини і доньки
(мова йшла про «Укргазбанк»). Ця людина
за відповідну винагороду йому і,
наскільки він зрозумів, комусь з
персоналу вказаного банку пообіцяла
все організувати так, щоб ОСОБА_3
отримав кредит. Для цього він надав
дані двох своїх знайомих, які могли би
представити інтереси доньки та дружини
перед вказаним банком - ОСОБА_8 та
ОСОБА_9 Останнім ОСОБА_3 повідомив, що
йому потрібно допомогти, підписавши
документи у нотаріуса для оформлення
кредиту. На думку ОСОБА_3, працівники
банку, які оформлювали кредит, мали
знати про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7
проживають за кордоном хоча би тому, що
в банку не питали, чому дружина та
донька особисто не можуть прийти, не
цікавилися, чому довіреності видані
ними у Волинській та Рівненській
областях, хоча місцем реєстрації
їхнього проживання є квартира, що
знаходиться у м. Львові. Про те, як саме
і де саме були зроблені довіреності на
ОСОБА_8 та на ОСОБА_9 від імені
відповідно його дружини і доньки,
ОСОБА_3 не знав. Проте, за словами
ОСОБА_3, про це могли знати працівники
ПАТ АБ «Укргазбанк», які мали приязні
стосунки з незнайомцем, який вирішив
допомогти ОСОБА_3 Вони могли мати
матеріальну зацікавленість у такій
допомозі. Було обумовлено, що частину
кредитних коштів, передбачених
договором, ОСОБА_3 має, отримавши їх у
банку, віддати незнайомцеві. Оригінали
вказаних довіреностей були в
останнього.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання
не з’явився, про день та час розгляду
справи повідомлявся належним чином,
причини неявки суду не повідомив. Надав
суду нотаріально посвідчену заяву,
згідно з якою його сестра ОСОБА_5 (до
одруження - ОСОБА_4) Н.З. постійно
проживає у США, куди виїхала у травні 2007
року на навчання та залишилася там
працювати, одружилася, створила сім'ю. З
того часу в Україну вона не приїжджала.
З нею зв'язок підтримується по
телефону. Матір - ОСОБА_1 змушена була
виїхати на заробітки, тому що сім'я не
мала за що жити. ОСОБА_1 поїхала в
Канаду, де зараз постійно проживає. З
часу виїзду з України у грудні 2003 року в
Україну не поверталася. Батько ОСОБА_4 -
ОСОБА_3 розпочав ведення власного
бізнесу, для чого позичив багато
грошей, але зазнав невдач і був
змушений шукати шляхи для повернення
грошей і для нових заробітків. Батько
повідомляв ОСОБА_4 з покійним братом
ОСОБА_6 про те, що банки не хочуть йому
давати кредит через те, що в Україні
немає їхньої матері та сестри, а без
їхньої згоди не можна передати банку у
заставу їхню квартиру. Але через деякий
час батько з радістю повідомив, що один
випадковий знайомий сказав, що є банк, в
якому видадуть кредит, незважаючи на
відсутність в Україні їхньої матері та
сестри, - мова йшла про «Укргазбанк». За
словами батька, новий знайомий ОСОБА_3
сказав, що за винагороду організує
отримання батьком кредиту, але має
знати двох осіб, які від імені матері та
сестри ОСОБА_4 підпишуть іпотечний
договір. Батько дав дані свого товариша
- ОСОБА_8 та ОСОБА_9, яку він знав через
те, що ОСОБА_4 нею зустрічався. ОСОБА_8 та
ОСОБА_9 знали про те, що допомагають
батькові ОСОБА_4 отримати кредит, і
підписали в нотаріуса те, що було
потрібно для отримання з банку коштів.
ОСОБА_3 наполіг, щоб вони пішли до
нотаріуса. Вони з братом були змушені
допомогти батькові вийти зі скрутного
фінансового становища, підписавши у
нотаріуса якісь документи. 11.07.2008 року
вони прийшли за вказаною батьком
адресою, де перебували, зокрема,
незнайомі люди, з якими батько активно
спілкувався. ОСОБА_4 і ОСОБА_6 підписали
подані нотаріусом документи, керуючись
вказівкою батька, не розуміючи в той
момент їхнього юридичного значення,
конкретного змісту та наслідків
підписання. ОСОБА_4 впевнений, що його
сестра - ОСОБА_5 та мати - ОСОБА_1 не могли
таємно від нього з братом в'їжджати в
Україну тільки для того, щоби поїхати у
невідомі для них райони Рівненської та
Волинської областей, підписати там
довіреності і знову таємно від них
покинути територію України.

Враховуючи наведене, суд вважає за
можливе на підставі ст. 169 ЦПК України
розглядати справу за відсутності
третіх осіб, що не з’явилися.

Заслухавши пояснення сторін, їх
представників, з’ясувавши дійсні
обставини справи та перевіривши їх
доказами, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до переконання, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Згідно зв свідоцтвом про право
власності на квартиру від 30.04.1996 року
квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить
на праві спільної сумісної власності
ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_4 (після
одруження - ОСОБА_5) Н.З., ОСОБА_1

З матеріалів справи вбачається, що
11.07.2008 року ОСОБА_3 уклав з ВАТ
«Укргазбанк» кредитний договір № 223-р,
за умовами якого отримав кредит на суму
80 000 доларів США.

11.07.2008 року між ВАТ «Укргазбанк» і
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_1
укладено іпотечний договір без
оформлення заставної. Відповідно до
умов іпотечного договору банку в
іпотеку було передано квартиру за
адресою: АДРЕСА_1.

Іпотечний договір від імені ОСОБА_1
було підписано ОСОБА_8, представником
за довіреністю, посвідченою 11.06.2008 року
приватним нотаріусом Любомльського
районного нотаріального округу
Волинської області ОСОБА_2 та
зареєстрованою в реєстрі за № 222.

Відповідно до норм ст. 202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Правочини
можуть бути односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори).
Одностороннім правочином є дія однієї
сторони, яка може бути представлена
однією або кількома особами.
Односторонній правочин може
створювати обов'язки лише для особи,
яка його вчинила. Односторонній
правочин може створювати обов'язки для
інших осіб лише у випадках,
встановлених законом, або за
домовленістю з цими особами. До
правовідносин, які виникли з
односторонніх правочинів,
застосовуються загальні положення про
зобов'язання та про договори, якщо це не
суперечить актам цивільного
законодавства або суті
одностороннього правочину.

Положеннями ст. 237 ЦК України
представництвом є правовідношення, в
якому одна сторона (представник)
зобов'язана або має право вчинити
правочин від імені другої сторони, яку
вона представляє. Представництво
виникає на підставі договору, закону,
акта органу юридичної особи та з інших
підстав, встановлених актами
цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 244 ЦК України
представництво, яке грунтується на
договорі, може здійснюватися за
довіреністю. Довіреністю є письмовий
документ, що видається однією особою
іншій особі для представництва перед
третіми особами. Довіреність на
вчинення правочину представником може
бути надана особою, яку представляють
(довірителем), безпосередньо третій
особі.

Таким чином, довіреність є
одностороннім правочином, що
укладається у вигляді письмового
документа, у якому визначаються
повноваження представника. Укладення
представником правочинів на підставі
довіреності є свідченням існування між
ним та особою, яку представляють,
домовленості на вчинення юридичних
дій, тобто договірних відносин.

Частиною 1 ст. 1000 ЦК України визначено,
що за договором доручення одна сторона
(повірений) зобов'язується вчинити від
імені та за рахунок другої сторони
(довірителя) певні юридичні дії.
Правочин, вчинений повіреним, створює,
змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки довірителя.

Відповідно до ст. 1003 ЦК України у
договорі доручення або у виданій на
підставі договору довіреності мають
бути чітко визначені юридичні дії, які
належить вчинити повіреному. Дії, які
належить вчинити повіреному, мають
бути правомірними, конкретними та
здійсненними.

Згідно з ч. 1 ст. 1007 ЦК України
довіритель зобов'язаний видати
повіреному довіреність на вчинення
юридичних дій, передбачених договором
доручення.

Таким чином, договір доручення
реалізовується на підставі
довіреності, виданої довірителем
повіреному.

При цьому, приписами ст. 205 ЦК України
визначено, що правочин може вчинятися
усно або в письмовій формі. Сторони
мають право обирати форму правочину,
якщо інше не встановлено законом.
Правочин, для якого законом не
встановлена обов'язкова письмова
форма, вважається вчиненим, якщо
поведінка сторін засвідчує їхню волю
до настання відповідних правових
наслідків. У випадках, встановлених
договором або законом, воля сторони до
вчинення правочину може виражатися її
мовчанням.

Главою 68 ЦК України, яка регулює
порядок укладення та виконання
договору доручення, не встановлено
обов’язкової письмової форми такого
договору, що свідчить про те, що договір
доручення може бути укладений в усній
формі.

За наведених обставин, відсутність
укладеного між позивачем та ОСОБА_8 у
письмовій формі договору доручення на
вчинення дій, пов’язаних із передачею
в іпотеку належної позивачу квартири,
не свідчить про неукладення між
позивачем та ОСОБА_8 такого договору в
усній формі.

Відповідно до довіреності від 11.06.2008
року, посвідченої приватним нотаріусом
Любомльського районного нотаріального
округу Волинської області ОСОБА_2 та
зареєстрованою в реєстрі за № 222,
ОСОБА_1 надала право ОСОБА_8
представляти її інтереси в банківських
установах, органах нотаріату, інших
підприємствах, установах незалежно від
форми їх власності по питаннях,
пов’язаних із передачею в іпотеку
належної на праві спільної сумісної
власності їй та ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4,
ОСОБА_7 квартири під № 17 в будинку № 3,
що знаходиться в м. Львів пр-т Червоної
Калини Львівської області, для
забезпечення виконання кредитних
зобов’язань ОСОБА_3 для цього
представник має право укладати та
підписувати договори іпотеки, кредитні
договори, договори про внесення змін та
доповнень до договору іпотеки,
договори майнової поруки, подавати та
одержувати необхідні заяви, документи,
сплачувати необхідні платежі і
податкиі виконувати інші дії,
пов’язані з цією довіреністю.

В обґрунтування власної позиції щодо
визнання недійсним договору доручення
між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 а відповідно і
недійсною довіреності від імені
позивача, посвідченої 11.06.2008 року
приватним нотаріусом ОСОБА_2, позивач
посилається на факт її перебування за
кордоном, про що свідчать відповіді
ОСОБА_11 центру обробки спеціальної
інформації Державної прикордонної
служби України, надані в межах розгляду
в Сихівському районному суді м. Львова
справи № 2-1656/11 за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_1, ПАТ АБ
«Укргазбанк» в особі Львівської філії
ПАТ АБ «Укргазбанк» про визнання
недійсним іпотечного договору без
оформлення заставної і частково
недійсним кредитного договору.
Опираючись на цей доказ представник
позивача робить висновок, що остання не
могла і не видавала таку довіреність, а
отже її потрібно визнати недійсною,
оскільки при вчиненні даного правочину
не дотримана одна з загальних вимог
чинності правочину щодо вільності
волевиявлення учасника правочину і
відповідності його внутрішній волі.

Загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину,
визначені ст. 203 ЦК України. Так, ч. 3 ст.
203 ЦК України встановлено, що
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

У відповідності до норм ст. 215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Згідно в вимогами п.п. 13, 15 Інструкції
про порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
від 03.03.2004 року № 20/5, яка була чинною на
час оформлення оспорюваної
довіреності, при вчиненні нотаріальних
дій нотаріуси встановлюють особу
учасників цивільних відносин, які
особисто звернулися за вчиненням
нотаріальних дій. Установлення особи
здійснюється за паспортом або іншими
документами, які унеможливлюють
будь-які сумніви щодо особи громадян.
При посвідченні правочинів і вчиненні
деяких інших нотаріальних дій у
випадках, передбачених законодавством
України, нотаріус перевіряє
справжність підписів учасників
правочинів та інших осіб, які
звернулися за вчиненням нотаріальної
дії.

Пунктом 146 вказаної Інструкції
визначено, що представництво, яке
грунтується на договорі, може
здійснюватися за довіреністю.
Нотаріуси посвідчують довіреності,
складені від імені фізичної особи або
юридичної особи, на ім'я однієї або
кількох осіб з чітко визначеними
юридичними діями, які належить учинити
представникові. Довіреність та її
скасування підлягають обов'язковій
реєстрації в Єдиному реєстрі
довіреностей відповідно до вимог
Положення про Єдиний реєстр
довіреностей.

Судом в ході розгляду справи
встановлено, що відповідачем приватним
нотаріусом Любомльського районного
нотаріального округу Волинської
області ОСОБА_2 при посвідченні
оспорюваної довіреності було
дотримано вказані вимоги Інструкції
про порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України.

Згідно зі скороченим витягом з Єдиного
реєстру довіреностей від 11.07.2008 року у
вказаному реєстрі наявна інформація
про посвідчення приватним нотаріусом
Любомльського районного нотаріального
округу Волинської області ОСОБА_2 11.06.2008
року довіреності, зареєстрованої у
реєстрі нотаріальних дій за № 222, на
бланку ВКІ 314474.

Судом встановлено, що оспорювана
довіреність є належної форми і з
визначеним обсягом повноважень,
виготовлена на бланку, відповідна
інформація про яку занесена в Єдиний
реєстр спеціальних бланків
нотаріальних документів, інформація
про довіреність внесена в Єдиний
реєстр довіреностей.

Згідно з листом ОСОБА_11 центру обробки
спеціальної інформації Державної
прикордонної служби України, наданим
на запит Сихівського районного суду м.
Львова від 29.11.2011 року № 2-1656/11-В в межах
розгляду справи № 2-1656/11, даною
установою надано витяг з наявною в базі
даних «Відомості про осіб, які
перетнули державний кордон України»
інформацією щодо перетинання
державного кордону України
зазначеними громадянами у вказаний
період: гр. України ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1,
перетнула кордон 24.05.2007 року у напряму
виїзду. Відомостей про перетинання
державного кордону громадянки України
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, у вказаний період
не виявлено. Водночас, проінформовано,
що перетинала державний кордон гр.
України TALOKHA LESYA, ІНФОРМАЦІЯ_3, 06.12.2003
року у напряму виїзду. Іншої інформації
немає.

ОСОБА_11 центру обробки спеціальної
інформації Державної прикордонної
служби України від 05.08.2013 року №
0.254-9236/0/15-13, наданим на запит
Сихівського районного суду м. Львова
від 22.07.2013 року № 5Ш в межах розгляду
даної справи, надано витяг з наявною в
базі даних «Відомості про осіб, які
перетнули державний кордон України»
інформацією щодо перетинання
державного кордону України
громадянкою України ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка перетнула кордон
24.05.2007 року у напряму виїзду. Іншої
інформації немає. Водночас,
проінформовано, що відомості про
перетинання державного кордону
громадянки України ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_3, у вказаній базі даних
відсутні.

ОСОБА_11 центру обробки спеціальної
інформації Державної прикордонної
служби України від 12.09.2013 року №
0.254-10343/0/15-13, наданим на запит
Сихівського районного суду м. Львова
від 30.08.2013 року № 5Ш в межах розгляду
даної справи, надано витяг з наявною в
базі даних «Відомості про осіб, які
перетнули державний кордон України»
інформацією щодо перетинання
державного кордону України
громадянкою України ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка перетнула кордон
24.05.2007 року у напряму виїзду. Водночас,
зазначено, що інформації про
перетинання державного кордону
громадянки України ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2, в базі даних немає.

Суд не вважає лист ОСОБА_11 центру
обробки спеціальної інформації
Державної прикордонної служби України,
наданий на запит Сихівського районного
суду м. Львова від 29.11.2011 року № 2-1656/11-В в
межах розгляду справи № 2-1656/11,
належними доказом, що свідчить про
відсутність позивача ОСОБА_1 на
території України 11.06.2008 року та
неможливості у зв’язку з цим
підписання оспорюваної довіреності,
оскільки інформація, наведена в ньому,
суперечить інформації в листах цієї ж
установи від 05.08.2013 року № 0.254-9236/0/15-13,
від 12.09.2013 року № 0.254-10343/0/15-13 щодо
відсутності в базі даних інформації
про перетин позивачем ОСОБА_1 кордону
України.

Крім того, п. 23 Положення про базу даних
«Відомості про осіб, які перетнули
державний кордон України»,
затвердженого наказом Адміністрації
Державної прикордонної служби України
від 25.06.2007 року № 472, визначено, що
інформація з Бази даних осіб надається
у формі витягів безкоштовно на
письмову вимогу суду, прокуратури,
органів дізнання і слідства та інших
органів державної влади (посадових
осіб) у зв'язку зі здійсненням ними
повноважень, визначених
законодавством України.

Перевірка інформації за Базою даних
осіб здійснюється шляхом
асоціативного пошуку за такими
реквізитами: «Громадянство»,
«Прізвище, ім'я особи», «Дата
народження» (число, місяць та рік),
«ОСОБА_8 документа», «Серія, номер
документа».

Для забезпечення однозначної
ідентифікації осіб за Базою даних осіб
реквізит «Прізвище, ім'я особи» повинен
зазначатися: для громадян України -
тільки українськими літерами; для
громадян ОСОБА_13 Федерації та
Республіки Білорусь - тільки
російськими літерами; для іноземців та
осіб без громадянства інших держав -
тільки латинськими літерами.

При цьому, у листі ОСОБА_11 центру
обробки спеціальної інформації
Державної прикордонної служби України
наданий на запит Сихівського районного
суду м. Львова від 29.11.2011 року № 2-1656/11-В в
межах розгляду справи № 2-1656/11,
інформацію про особу, яка перетнула
державний кордон України 06.12.2003 року у
напряму виїзду, - громадянина України з
невідомих причин зазначено не
українськими літерами, а латинськими.

Згідно з п. 15 Положення інформація про
осіб, що вводиться до Бази даних осіб,
повинна бути достовірною, без помилок
та перекручень і забезпечувати
однозначне тлумачення їх
користувачами, а також можливість
однозначної ідентифікації особи.

Натомість, інформація з вказаних вище
листів ОСОБА_11 центру обробки
спеціальної інформації Державної
прикордонної служби України не
забезпечує однозначне тлумачення
факту перетину позивачем кордону
України та можливість однозначної
ідентифікації особи позивача.

Вказані обставини не дають можливості
суду достеменно встановити факт
відсутності позивача ОСОБА_1 11.06.2008 року
на території України.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

Водночас, згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Представник позивача заперечував
проти призначення судової
почеркознавчої експертизи на предмет
з’ясування питання чи виконано підпис
на оспорюваній довіреності позивачем
ОСОБА_1 або іншою особою.

Суд не приймає до уваги доводи
представника позивача, що інша особа,
пред'явивши паспорт позивача ОСОБА_1,
могла видавати себе перед відповідачем
за ОСОБА_1, оскільки такі твердження є
припущеннями представника, а
доказування, в силу приписів ч. 4 ст. 60
ЦПК України, не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Не було доведено позивачем та її
представником за час розгляду справи і
відсутності волевиявлення на
укладення договору доручення,
вільності такого волевиявлення та його
відповідності внутрішній волі
позивача на момент оформлення
оспорюваної довіреності.

За вказаних обставин суд приходить до
висновку про безпідставність і
необгрунтованість вимог позивача та
необхідності відмови у їх задоволенні.

Враховуючи викладене, керуючись 202, 203,
205, 215, 237, 244, 1000, 1003, 1007 Цивільного кодексу
України, п.п. 13, 15 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 03.03.2004
року № 20/5, п.п. 15, 23 Положення про базу
даних «Відомості про осіб, які
перетнули державний кордон України»,
затвердженого наказом Адміністрації
Державної прикордонної служби України
від 25.06.2007 року № 472, ст. 10, 58-60, 88, 169, 208-210,
212-215, 218 Цивільного процесуального
кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до
приватного нотаріуса Любомльського
районного нотаріального округу
Волинської області ОСОБА_2, треті особи:
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Публічне
акціонерне товариство «Укргазбанк»
про визнання правочинів недійсними –
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Львівської області
через Сихівський районний суд м. Львова
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення або з дня
отримання його копії.

Суддя: