Справа № 583/3745/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2013 року Охтирський
міськрайонний суд Сумської області у
складі:

головуючого судді Соколової Н.О.,

з участю секретаря Марченко О.Ю.,

позивача-відповідача ОСОБА_1,

представників позивача-відповідача
Титеренка О,М., ОСОБА_2,

відповідача-позивача ОСОБА_3,

представника відповідача-позивача
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Охтирка
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, третя особа : Охтирський
міськрайонний сектор управління
державної міграційної служби в
Сумській області про визнання особи
такою, що втратила право користування
житлом, усунення перешкод по володінню,
користуванню, розпорядженню об’єктом
права приватної власності та зняття з
паспортної реєстрації та за зустрічним
позовом ОСОБА_3, яка діє самостійно та в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 до
ОСОБА_1, третя особа: орган опіки та
піклування Охтирської міської ради про
захист права на житло шляхом вселення,
визначення порядку користування
квартирою, визначення місця проживання
дитини,

ВСТАНОВИВ :

25.09.2013 року ОСОБА_1 звернувся
з позовом до ОСОБА_3 третя особа :
Охтирський міськрайонний сектор
управління державної міграційної
служби в Сумській області про визнання
особи такою, що втратила право
користування житлом, усунення перешкод
по володінню, користуванню,
розпорядженню об’єктом права
приватної власності та зняття з
паспортної реєстрації. Свої вимоги
мотивує тим, що згідно договору
купівлі-продажу від 03.02.2008 року, позивач
придбав у приватну власність квартиру
в м.Охтирка, пров.Дачний, 9, кв. 6. Проте у
даній квартирі фактично не проживає,
але фактично зареєстрована його
колишня дружина – відповідачка у
справі.

ОСОБА_3 добровільно знятися
з реєстрації не бажає, чим створює
перешкоди для вільного користування та
розпорядження власністю позивача.

Тому ОСОБА_1О звернувся до
суду з позовом та просив визнати ОСОБА_3
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням, усунути
перешкоди у володінні, користуванні та
розпорядження квартирою та
зобов’язати відповідачку знятися з
паспортної реєстрації.

21.10.2013 року ОСОБА_3, яка діє
самостійно та в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_5 звернулась з
позовом до ОСОБА_1 третя особа: орган
опіки та піклування Охтирської міської
ради про захист права на житло шляхом
вселення, визначення порядку
користування квартирою. Свої вимоги
мотивує тим, що 04.10.2008 року вона
зареєструвала шлюб з відповідачем,
після чого була зареєстрована у його
квартирі. 24.03.2009 року народилася дочка,
яка також була зареєстрована у спірній
квартирі.

У червні 2013 року ОСОБА_3 вимушена була
покинути квартиру внаслідок створення
відповідачем нестерпних умов
проживання та перейшла жити на найману
квартиру.

Рішенням суду від 23.07.2013 року шлюб між
сторонами розірвано та рішенням суду
від 22.08.2013 року з ОСОБА_1 стягнуто
аліменти в розмірі 400 грн. Оскільки
припинення сімейних відносин з
власником будинку не позбавляє їх
права користування займаним
приміщенням, ОСОБА_3 звернулась до суду
та просила захистити її право та право
неповнолітньої доньки на житло шляхом
вселення у квартиру та визначити
порядок користування квартирою.

Заявою від 01.11.2013 року було уточнено та
збільшено позовні вимоги. ОСОБА_6
просить суд захистити право на житло
неповнолітньої дитини та матері шляхом
вселення, визначивши та встановивши
місцем постійного проживання
неповнолітньої разом з батьками за
адресою: м.Охтирка, пров.Дачний, 9, кв. 6,
визначити порядок користування
квартирою вказаною квартирою,
виділивши жилу кімнату під умовним
позначенням 4 площею 10,4 кв.м. для
проживання та постійного користування
неповнолітньої дитини разом з матір’ю,
коридор, кухню, ванну кімнату, туалетну
кімнату залишити у режимі спільного
загального користування між
мешканцями квартири, зобов’язати
ОСОБА_1 не чинити перешкод у
користуванні квартирою.

ОСОБА_1 надав письмові заперечення на
зустрічний позов, які мотивує тим, що
ОСОБА_3 з власної ініціативи вирішила
проживати окремо та переїхала на
найману квартиру. Крім цього,
відповідно до ч. 2 ст. 107 ЖК УРСР, у разі
вибуття наймача або членів його сім»ї
на постійне місце проживання до іншого
населеного пункту або в інше жиле
приміщення в тому ж населеному пункті,
договір найму жилого приміщення
вважається розірваним з дня вибуття.

Позивач-відповідач в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав,
проти задоволення зустрічних позовних
вимог заперечив. Крім цього пояснив, що
колишня дружина добровільно покинула
його квартиру, також від знайомих йому
стало відомо, що дружина перебуває в
стосунках з іншим чоловіком.

Представники позивача-відповідача
ОСОБА_7 та ОСОБА_2 первісний позов
підтримали, проти зустрічних вимог
заперечували, пославшись на доводи,
викладені у позові та запереченнях.

Відповідач-позивач ОСОБА_3 первісний
позов не визнала, просила задовольнити
її зустрічні позовні вимоги. Пояснила,
що покинула спірну квартиру через
постійні сварки в сім’ї. Крім цього
вона була допитана як свідок та
показала, що іншого чоловіка вона не
має.

Представник відповідача-позивача
ОСОБА_4 в судовому засіданні первісний
позов не визнав, зустрічні позовні
вимоги підтримав. Крім цього пояснив,
що дитина фактично залишається на
вулиці. ОСОБА_1 своїм позовом хоче
позбавитися від колишньої дружини.

Представник Охтирського
міськрайонного сектору УДМС в Сумській
області в судове засідання не
з’явився, надав заяву, в якій просив
справу розглядати у їх відсутності.

Представник органу опіки в судовому
засіданні пояснив, що в обох з батьків
створені належні умови для проживання
дитини, проте спору про проживання
дитини з одним із батьків немає.

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що
він є працівником міліції та був
викликаний на сімейну сварку між
сторонами. Був словесний конфлікт, мати
з дитиною плакали. Батько був у
нетверезому стані. Відносно ОСОБА_1
було складено адміністративний
протокол.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні
пояснив, що він проживає в одному
під’їзді з ОСОБА_1 Свідок допомагав
виносити речі ОСОБА_10, коли вона
переїжджала. Все відбувалося спокійно,
без конфлікту, без примусу.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні
пояснив, що він є товаришем ОСОБА_1, який
дуже жалкував, що ОСОБА_10 пішла від
нього. При виїзді ОСОБА_10 присутній не
був, проте зі слів ОСОБА_1 знає, що
дружина виїхала добровільно.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні
пояснила, що вона з ОСОБА_3 разом
працювала. ОСОБА_10 часто приходила до
неї в сльозах та розповідала, що ОСОБА_1
«гуляє», що ставало причиною скандалів.
Сварилися вони регулярно.

Свідок ОСОБА_13 пояснила, що вона є
сестрою ОСОБА_10. Останнім часом ОСОБА_3
сварилась з чоловіком через його зради,
внаслідок чого вимушена була переїхати
на інше місце проживання.

Свідок ОСОБА_14 пояснила, що вона є
матір’ю ОСОБА_3 Свідок іноді ночувала у
сторін та чула сварки. Іншим житлом,
окрім житла чоловіка, ОСОБА_10 не
забезпечена.

ОСОБА_15, допитана як свідок в судовому
засіданні пояснила, що бачила ОСОБА_1 у
кафе з іншими жінками.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні
пояснив, що він є сусідом ОСОБА_17 та
його вікна виходять у двір. Свідок
бачив, як переїздила ОСОБА_10, виносила
речі. Все відбувалося спокійно.

Вислухавши сторін, їх представників,
третю особу, свідків, судом встановлено
наступні факти та відповідні їм
правовідносини.

На підставі договору
купівлі-продажу (а.с. 6) ОСОБА_1 на праві
власності належить квартира АДРЕСА_1.

Як вбачається з технічного паспорту на
квартиру (а.с. 45-46), вона складається з
трьох кімнат загальною площею 61,2 кв.м.,
житловою площею 43,3 кв.м.

Відповідно до довідки ПП «СІБ» від
20.09.2013 року № 1113 (а.с. 7) за вказаною
адресою окрім власника зареєстровані
також дружина ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_5.
Відповідно до довідки ПП «СІБ» від
15.11.2013 року № 1280 (а.с.101) за вказаною
адресою зареєструвалися також мати
ОСОБА_18, сестри ОСОБА_19, ОСОБА_20

Згідно з положеннями ст. ст. 319, 391 ЦК
України, власник майна володіє,
користується та розпоряджається
майном на власний розсуд, право
власності є непорушним, ніхто не може
бути позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у користуванні майном та
розпорядження ним.

Відповідно ч. 2 ст. 405 ЦК України члени
сім’ї власника житла чи особи які
проживають разом з ним втрачають право
на користування жилим приміщенням у
разі відсутності у цьому житлі понад
один рік.

До членів сім`ї власника будинку
(квартири) належать особи, зазначені в
частині другій статті 64 СК. Припинення
сімейних відносин з власником будинку
(квартири) не позбавляє їх права
користування займаним приміщенням. У
разі відсутності угоди між власником
будинку (квартири) і колишнім членом
його сім`ї про безоплатне користування
жилим приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені
статтею 162 СК.

Як встановлено в судовому засіданні
ОСОБА_3 не проживає у спірній квартирі з
червня 2013 року, таким чином визначений
у ст.. 405 ЦК строк не пройшов, тому
первісні позовні вимоги про визнання
ОСОБА_3 такою, що втратила право
користування житловим приміщенням
задоволенню не підлягають. Виходячи з
цього наступні вимоги щодо усунення
перешкод у володінні, користуванні і
розпорядженні квартирою та зняття з
реєстрації задоволенню також не
підлягають.

Збереження права на користування
житлом за колишніми членами сім’ї не
перетворюють їх на наймачів житла, адже
відносини найму ґрунтуються на
договорі, а права колишніх членів сім`ї
- на законі, тому посилання ОСОБА_1 у
запереченнях на ст.. 107 ЖК є недоцільним.

Що стосується зустрічних позовних
вимог.

Сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі з 04.10.2008 року по 23 липня 2013 року.
Під час шлюбу 24.03.2009 року народилася
дочка ОСОБА_21 . І мати і дочка були
зареєстровані у квартирі ОСОБА_1 як
члени сім’ї.

Члени сім`ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

Як уже зазначалось, припинення
сімейних відносин з власником будинку
(квартири) не позбавляє їх права
користування займаним приміщенням.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_3 покинула спірне житло в зв’язку
з неможливістю подальшого спільного
проживання з ОСОБА_1

Таким чином право ОСОБА_3 та
неповнолітньої ОСОБА_5 підлягає
захисту шляхом вселення
вищезазначених осіб у спірне
приміщення.

Проте вселення членів сім`ї власника у
житлове приміщення не перетворює їх на
співвласників, відтак вони не
наділяються правами на використання
житла в тому обсязі, в якому їх має
власник.

Рівність прав членів сім`ї та власника
житла виявляється тільки у тому, що
вони, як і власник, можуть повною мірою
використовувати житло за призначенням.

Згідно з ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із
співвласників має право на надання
йому у володіння та користування тієї
частини спільного майна в натурі, яка
відповідає його частці у праві
спільної часткової власності.

У постанові Пленуму Верховного Суду
України від 22.12.1995 року "Про судову
практику у справах за позовами про
захист права приватної власності"
зазначено, що у випадку неможливості
виділити сторонам у натурі ізольовані
жилі та інші приміщення з самостійними
виходами, може бути встановлений
порядок користування приміщеннями
квартири.

Виходячи з аналізу зазначених норм,
визначення порядку користування
житлом в передбачено чинним
законодавством, проте такий порядок
визначається судом тільки між
власниками.

Відповідно до частини 1 ст. 156 Житлового
Кодексу Української РСР члени сім’ї
власника житла, які проживають разом з
ним в будинку (квартирі), що йому
належить користуються приміщеннями в
обсязі визначеному власником.

Таким чином вимога щодо визначення
порядку користування спірною
квартирою задоволенню не підлягає.

Що стосується вимоги про визначення
місця проживання дитини з обома
батьками за спірною адресою, то ОСОБА_3
обрано неналежний спосіб захисту,
оскільки спору щодо проживання дитини
з одним із батьків немає, а визначення
місця проживання дитини за певною
адресою законодавство не передбачає,
тим більше, право неповнолітньої
дитини на житло захищене судом шляхом
вселення.

Таким чином ця позовна вимога
задоволенню не підлягає.

В зв’язку з частковим задоволенням
позовних вимог з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_3 підлягають стягненню судові
витрати пропорційно до задоволених
позовних вимог.

Також суд вважає доцільним скасувати
заходи забезпечення позову після
набрання рішенням законної сили.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 11, 60, 88, 212-215, ЦПК України, суд –

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, третя особа : Охтирський
міськрайонний сектор управління
державної міграційної служби в
Сумській області про визнання особи
такою, що втратила право користування
житлом, усунення перешкод по володінню,
користуванню, розпорядженню об’єктом
права приватної власності та зняття з
паспортної реєстрації – відмовити в
повному обсязі.

Позовні вимоги ОСОБА_3, яка діє
самостійно та в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_5 до ОСОБА_1, третя
особа: орган опіки та піклування
Охтирської міської ради про захист
права на житло шляхом вселення,
визначення порядку користування
квартирою, визначення місця проживання
дитини – задовольнити частково.

Захистити право на житло, вселити
ОСОБА_3, 08листопада ІНФОРМАЦІЯ_1 та
неповнолітню дитину ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2 у квартиру АДРЕСА_2.

В іншій частині позовних вимог –
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 в
рахунок відшкодування понесених нею
судових витрат в сумі 114, 70 грн.

Після набрання чинності даним
рішення суду, заходи забезпечення
позову – скасувати, зняти заборону на
відчуження ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_3, 9 в
м. Охтирка Сумської області скасувати.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Сумської області через Охтирський
міськрайонний суд Сумської області
шляхом подачі апеляційної скарги в 10
денний строк з дня проголошення
рішення, а особами, які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні, в той же строк з дня
отримання копії рішення.

Суддя Охтирського
міськрайонного
суду
Н.О.Соколова

Примітка: Повне рішення виготовлено
31.12.2013 року.