Справа № 459/293/13
Головуючий у 1 інстанції: Кріль М.Д.
Провадження № 22-ц/783/7871/13
Доповідач в 2-й інстанції: Левик
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2013 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бакуса В.Я., Гірник Т.А.

секретаря: Глинського О.А.,

за участі позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 25 жовтня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Відкритого акціонерного товариства
«Червоноградське гірничо-монтажне
управління» Дочірнього підприємства
Західно-Української вугільної
холдингової компанії про стягнення
моральної шкоди заподіяної внаслідок
отримання трудового каліцтва, -

в с т а н о
в и л а:

рішенням Червоноградського міського
суду Львівської області від 25 жовтня 2013
року позов - задоволено частково.
Зобов'язано стягнути з ВАТ
«Червоноградське гірничо-монтажне
управління» на користь ОСОБА_2 3000 грн.
на відшкодування моральної шкоди
заподіяної внаслідок отримання
трудового каліцтва. В решті позовних
вимог - відмовлено. Стягнуто з ВАТ
«Червоноградське гірничо-монтажне
управління» на користь ОСОБА_2 85 грн.
вартості оголошення в газеті про
виклик відповідача. Стягнуто з ВАТ
«Червоноградське гірничо-монтажне
управління» на користь держави 229,4 грн.
судового збору.

Рішення суду оскаржив позивач.

В апеляційній скарзі просить рішення
суду в частині стягнення з відповідача
на його користь 3 тис. грн. на
відшкодування моральної шкоди змінити
стягнувши в його користь 50 тис. грн.
Свою скаргу обґрунтував тим, що судом,
на його думку, не в повній мірі було
враховано його стаж роботи в шкідливих
та тяжких умовах праці на шахтах,
відсоток втрати ним професійної
працездатності в результаті трудового
каліцтва. Також, суд не в повній мірі
врахував всі негативні наслідки
заподіяної йому шкоди, її характер,
обсяг його фізичних та моральних
страждань. Внаслідок цього, суд
визначив розмір моральної шкоди не
співмірний із завданими йому
стражданнями.

В судове засідання представник
відповідача не з'явився. Однак суд
вважав за можливе проводити розгляд
справи у відсутності представника
відповідача, враховуючи, що відповідач
належним чином повідомлявся про час та
місце розгляду справи, жодних
клопотань про відкладення розгляду
справи від відповідача не надходило та
зважаючи на вимоги ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача в підтримання апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга до задоволення не підлягає та
підстав для скасування оскаржуваного
рішення суду - немає.

Із оскаржуваного рішення та матеріалів
справи вбачається, що позивач з 1969 року
по 2011 рік (з перервами) працював на
підприємствах по видобутку вугілля та
стаж його роботи в підземних умовах
шахти вугільного басейну становить
понад 21 рік. (Трудова книжка а.с. 4-5).

Згідно акту №14 про нещасний випадок на
виробництві від 10 вересня 1979 року, -
9.09.1979 року під час роботи позивача в
Управлінні по монтажу, демонтажу і
ремонту гірничошахтного обладнання,
правонаступником якого є відповідач, в
першу зміну з ним стався нещасний
випадок, внаслідок якого він був
травмований куском породи в ділянку
лівого передпліччя (а.с. 6-7).

З листів Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у місті
Червонограді Львівської області
№1454-06-1 від 31.07.2012 року, №2767-06-6 від 19.12.2012
року, Наказу №24-р/а від 5.07.2000 року
Гірничо-монтажного управління «Про
перерахунок відшкодування шкоди в
зв'язку з профзахворюванням і
каліцтвом на виробництві таб. №2105 по
професії: гірничий майстер», Довідки
Профпатологічної МСЕК Серія 2-18 АЗ №019365
від 21.09.1995 року (а.с. 9, 10, 12, 51), вбачається,
що позивачу 21.09.1995 року актом № 1866/9
вперше було встановлено ІІІ групу
інвалідності безтерміново у зв'язку із
трудовим каліцтвом та 60% втрати
професійної працездатності.

Про трудове каліцтво та стійку втрату
професійної працездатності
стверджують і ряд медичних документів
позивача (а.с. 13-28).

Вказане свідчить про те, що право на
відшкодування моральної шкоди у
зв'язку із втратою 60% професійної
працездатності вперше виникло у
позивача в 1995 році.

Після нещасного випадку, що мав місце з
позивачем, він перебував на
стаціонарному та амбулаторному
лікуванні, що стверджується згаданими
медичними документами (а.с. 13-28).

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Про роботу позивача в умовах дії
шкідливих або небезпечних факторів на
шахтах гірничого басейну стверджують
матеріали справи, зокрема, і акт №14 про
нещасний випадок на виробництві від 10
вересня 1979 року (а.с. 6-7).

Зміст статті 440-1 ЦК України (1963 року)
передбачає право відшкодування
моральної шкоди громадянину особою,
яка її заподіяла, якщо вона не доведе,
що моральна шкода заподіяна не з її
вини.

Моральна шкода відшкодовується
працівнику роботодавцем за таких умов:
наявності факту порушення
роботодавцем законних прав працівника;
у разі виникнення у працівника
моральних страждань, або втрати
нормальних життєвих зв'язків, або
виникнення необхідності для
працівника додаткових зусиль для
організації свого життя; за наявності
причинного зв'язку між цими умовами.

Відповідачем не надано доказів щодо
відсутності його вини в заподіянні
позивачеві моральної шкоди, що
підтверджена, зокрема, і згаданим актом
про нещасний випадок.

Враховуючи вказані норми закону, що
були чинними на час виникнення спірних
правовідносин, те, що відповідачем
доказів відсутності його вини у
заподіянні позивачу шкоди не
представлено, судом зроблено вірний
висновок про необхідність стягнення
шкоди на користь позивача саме з
Відкритого акціонерного товариства
«Червоноградське гірничо-монтажне
управління» Дочірнього підприємства
Західно-Української вугільної
холдингової компанії (роботодавця
позивача на час отримання трудового
каліцтва та встановлення вперше втрати
професійної працездатності).

Що стосується доводів скарги позивача
про невідповідність суми стягнутої на
його користь моральної шкоди його
моральним стражданням та неврахування
судом її обсягу та всіх негативних
наслідків заподіяння такої, то
відповідно до роз'яснень, що містяться
у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року № 4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» (у редакції, що була чинною на
час виникнення спірних правовідносин)
розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає в межах
заявлених вимог залежно від характеру
та обсягу заподіяних позивачеві
моральних і фізичних страждань, з
урахуванням в кожному конкретному
випадку ступеня вини відповідача та
інших обставин. Зокрема, враховується
характер і тривалість страждань, стан
здоров'я потерпілого, тяжкість
завданої травми, наслідки тілесних
ушкоджень, істотність вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації (останнє залежить від
характеру діяльності потерпілого,
посади, часу й зусиль, необхідних для
відновлення попереднього стану,
наміру, з яким діяв заподіювач шкоди
тощо). Якщо законодавством встановлені
межі відшкодування моральної шкоди,
суд визначає її розмір з урахуванням
цих меж. Визначивши розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди, суд повинен навести в рішенні
відповідні мотиви.

Визначаючи розмір суми, що підлягає
стягненню на відшкодування моральної
шкоди з відповідача, суд навів у
рішенні відповідні мотиви, а саме
врахував, - характер шкоди, глибину
фізичних та душевних страждань,
зокрема те, що позивач втративши
працездатність на виробництві не в
змозі в повній мірі виконувати ту чи
іншу роботу, постійно повинен
проходити курс лікування у зв'язку з
втратою працездатності та каліцтвом,
обмежений у життєдіяльності та
визначив розмір моральної шкоди, що
підлягає частковому відшкодуванню,
враховуючи також засади розумності,
виваженості та справедливості.

Враховуючи наведене судом правильно
встановлено фактичні обставини справи,
правильно застосовано матеріальний
закон та дотримана процедура розгляду
справи, а доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, то за
таких обставин підстав для задоволення
апеляційної скарги - немає.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних підстав.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308,
313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 25 жовтня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий :
Я.А. Левик

Судді:
В.Я. Бакус

Т.А. Гірник