Провадження № 2/161/3749/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

12 листопада 2013 року Луцький
міськрайонний суд Волинської області в
складі:

головуючого - судді
Кихтюка Р.М.,

при секретарі -
Козак О.А.,

з участю представника позивача -
Юдіна С.В.,

представника відповідача -
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_3 про
застосування правових наслідків
недійсності правочину та звернення
стягнення на арештоване майно,

в с т а н о в и в :

ПАТ «ВТБ Банк» звернулося в суд з
позовом до ОСОБА_3 про застосування
правових наслідків недійсності
правочину та звернення стягнення на
арештоване майно.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що
25.12.2007 року між ВАТ ВТБ Банк, який
перейменований в ПАТ «ВТБ Банк» та
ОСОБА_2 було укладено кредитний договір
№20.00.001258 за умовами якого останній
отримав кредит в сумі 70000,00 доларів США
на строк 15 років до 24.12.2022 року із
сплатою процентів за користування
кредитом - 12% річних.

При цьому, з метою забезпечення вимог
банку, між ВАТ ВТБ Банк та ОСОБА_3 був
укладений договір іпотеки, за умовами
якого відповідач передала в іпотеку
квартиру АДРЕСА_1, яка належить їй на
праві власності.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
від 04.04.2013 року, яке залишено без змін
ухвалою Апеляційного суду Волинської
області, у справі за позовом ОСОБА_2 до
ПАТ «ВТБ Банк» про захист прав
споживача було визнано недійсним
кредитний договір №№20.00.001258 від 25.12.2007
року, який укладений між ВАТ «ВТБ Банк»
та ОСОБА_2

Вказує, що пунктами 4, 5 резолютивної
частини вказаного рішення задоволено
заяву ПАТ «ВТБ Банк» про накладення
арешту на майно та до моменту
повернення ОСОБА_2 коштів в сумі 52569,81
доларів США, отриманих внаслідок
укладення кредитного договору, в
зв'язку з чим було накладено арешт на
квартиру АДРЕСА_1.

Оскільки, на даний момент, ОСОБА_2
грошові кошти в розмірі 52569,81 США не
повернуто, то у зв'язку з чим просить в
рахунок їх повернення звернути
стягнення на арештоване майно.

Представник позивача в судовому
засіданні позовну заяву підтримав з
підстав, викладеній в ній. Просив суд її
задовольнити.

Представник відповідача в
судовому засіданні позов не визнав,
просив відмовити в його задоволенні.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши
представлені письмові докази, суд
прийшов до висновку, що позов до
задоволення не підлягає з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 25.12.2007 року
між ВАТ ВТБ Банк, який перейменований в
ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 було укладено
кредитний договір №20.00.001258 за умовами
якого останній отримав кредит в сумі
70000,00 доларів США на строк 15 років до
24.12.2022 року із сплатою процентів за
користування кредитом - 12% річних (а.с.
15-19), а з метою забезпечення вимог банку,
між ВАТ ВТБ Банк та ОСОБА_3 був
укладений договір іпотеки, за умовами
якого остання передала в іпотеку
квартиру АДРЕСА_1, що належить їй на
праві власності (а.с.20-22) .

Рішенням Луцького міськрайонного суду
від 04.04.2013 року, яке залишено без змін
ухвалою Апеляційного суду Волинської
області, у справі за позовом ОСОБА_2 до
ПАТ «ВТБ Банк» про захист прав
споживача було визнано недійсним
кредитний договір №№20.00.001258 від 25.12.2007
року, укладений між ВАТ «ВТБ Банк» та
ОСОБА_2 (а.с. 5-14).

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися
на засадах добросовісності, розумності
та справедливості.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства.

Згідно ч.2 ст.1057-1 ЦК України в разі
визнання недійсним кредитного
договору, у якому виконання
зобов'язання позичальника забезпечено
заставою майна позичальника або
поручителя, су, за заявою кредитодавця,
накладає на таке майно арешт.

Частиною 3 цієї ж статті визначено, що
арешт на майно підлягає зняттю, якщо
протягом 30 днів з дня набранням
законної сили рішенням суду про
визнання недійсним кредитного
договору кошти у розмірі, визначеному
судом, будуть повернуті кредитодавцю.
Якщо у вказаний строк зобов'язання
повернути кошти не виконано
кредитодавець має право звернутись до
суду із позовом про звернення
стягнення на арештоване майно.

А тому, зважаючи, що договір іпотеки між
ВАТ ВТБ Банк та ОСОБА_3 був укладений з
метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором №
20.00.001258 від 25.12.2007 року між ВАТ «ВТБ
Банк» та ОСОБА_2, який не визнаний
недійсним, оскільки рішення Луцького
міськрайонного суду від 04.04.2013 року
стовно цього скасовано ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 02.10.2013 рок, то у зв'язку з цим
відсутні підстави для звернення
стягнення на предмет іпотеки -
квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3,
а тому, в задоволенні позову ПАТ «ВТБ
Банк» слід відмовити.

На підставі ст. ст. 6, 10, 11, 58, 60, 61, 209, 213-215
ЦПК України, керуючись ст. ст. 216, 509, 526,
1057-1 ЦК України, суд , -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ПАТ «ВТБ Банк» до
ОСОБА_3 про застосування правових
наслідків недійсності правочину та
звернення стягнення на предмет
іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Волинської області
через Луцький міськрайонний суд шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Луцького міськрайонного суду
Р.М. Кихтюк