РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2013 року
Київський
районний суд м. Донецька

у
складі:          головуючого-судді
Чальцевої Т.В.

при
секретарі
Лук»ян
ченко Ю.Ю.

за участю           позивача
ОСОБА_1

представника
позивача                     ОСОБА_2,

відповідача
ОСОБА_3

представника
відповідача –           Пруцкова .В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у місті Донецьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ПрАТ « Українська Акціонерна Страхова
Компанія « Аска» , ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
відшкодування моральної та
матеріальної шкоди, спричиненої
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась
до суду з позовом про відшкодування
шкоди, спричиненої ДТП. В
обґрунтування позову зазначила, що
28.12.2004р. близько 15:00 г. у Київському
районі м. Донецька, зі сторни вул..
Поліграфічної у напрямку аеропорту,
рухався легковий автомобіль марки « Kia
Clarus» 290-23ЕК під керуванням ОСОБА_3
Оскільки вказаний автомобіль
знаходився на значній безпечній
відстані, а на перехресті праворуч від
дороги , на ближній межі перехіда, був
дорожній знак « Пішохідний перехід» та
дорожня розмітка, позивач вирішила
перейти проїжджу частину дороги з
права наліво по ходу руху даного
автомобіля. Однак, водій ОСОБА_3,
наближаючись до перехрестя пр..
Київського з пр.. Партизанським, не
зважаючи, що світлофор не працює у
звичному режимі, а перехрестя
регулюється лише знаками пріоритету (
тобто, жовтим мигаючим сигналом
світлофору ) , проігнорував наявність
на перехресті дорожній знак «
Пішохідний перехід» та дорожню
розмітку. Не знижуючи швидкості та не
пропускаючи пішохода, тобто позивачку,
яка рухалась по пішохідному переходу з
права наліво по ходу руху автомобілю,
ОСОБА_3 наприкінці переходу наздогнав
її та скоїв на неї наїзд. В наслідок
даної ДТП позивачці були спричинені
наступні тілесні ушкодження: закрита
черепно-мозкова травма, струс
головного мозку, гематоми значних
розмірів лобної та тім’яної частин
голови, травми зубів та інші тілесні
ушкодження, з приводу чого позивачку
було госпіталізовано до ДОКТМО, де їй
було надано медичну допомогу.

Постановою Ясинуватського
міськрайонного суду Донецької області
від 04.02.2005р., ОСОБА_3 було визнано винним
у скоєнні адміністративного
правопорушення за ст.. 124КУпАП та
накладено адміністративне стягнення.

Згідно акту комісійного
судово-медичного дослідження від
25.04.2007р., позивачці були спричинені
тілесні ушкодження середнього ступеню
тяжкості. Крім того, висновком МСЕК від
03.10.2005р. № 024979, позивачці встановлено 2
групу інвалідності безстроково.

У період з 28.12.2004р. по 09.09.2009р.
відповідач ОСОБА_3 не довів ані до
відома слідчого та суду, а ні до відома
позивачки, що ним було укладено поліс
обов’язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників транспортних засобів з ЗАО «
УАСК АСКА» , у зв’язку з чим позивачка
була позбавлена можливості належним
чином захищати свої права, вимагаючи
відшкодування завданих моральних та
матеріальних збитків також ї від
страхової компанії.

В наслідок ДТП, яка сталася
28.12.2004р., позивачка відчула шок, страх не
лише за своє здоров’я, але й за життя, в
подальшому - душевні страждання та
страждання від фізичного болю.

Крім того, за період з 28.12.2004р. і до
теперішнього часу позивач змушена за
власні кошти ( з мізерної пенсії)
купувати медикаменти та продукти
харчування, які сприяють найшвидшому
видужанню та відновленню тощо.

Вищевказана ДТП змінила звичний уклад
життя позивачки, змушує її вживати
додаткових зусиль для організації
професійного лікування та подальшого
життя, однак вже у якості інваліда, що,
безумовно, пригнічує позивачку, яка ,
за час хвороби , до того ж втратила
нормальні життєві зв’язки , оскільки
не мала можливості відвідувати дітей,
онуків. Спричинену моральну шкоду
позивач оцінює у 50 000,00 гривень,
матеріальну шкоду – у суму 48 476, 45 грн.

У зв’язку з вищевикладеним позивач
просить суд стягнути з ПАТ « Українська
Акціонерна страхова компанія « АСКА»
на її користь страхове відшкодування у
сумі 8 500,00грн. ; стягнути з ОСОБА_3 на її
користь матеріальну шкоду у сумі 48 476, 45
грн.; стягнути з ОСОБА_3 на її користь
матеріальну шкоду, пов’язану зі
сплатою послуг адвоката у сумі 1 500,00
грн.; стягнути з ОСОБА_3 на її користь
моральну шкоду у сумі 50 000,00 грн.

У судовому засіданні
позивач та її представник не
однократно збільшували позовні вимоги;
крім того, заявляли клопотання про
залучення до участі у справі у якості
співвідповідача інспектора ДПС ОСОБА_4.
Згідно заяви про зміну ( збільшення)
позовних вимог від 29.11.2013р., позивач
просила стягнути з ПАТ « Українська
Акціонерна страхова компанія « АСКА»
на її користь страхове відшкодування у
сумі 8 500,00грн.; стягнути з ПАТ «
Українська Акціонерна страхова
компанія « АСКА» на її користь пеню за
несвоєчасну виплату страхового
відшкодування у сумі 2 421, 69 грн.;
стягнути з ПАТ « Українська Акціонерна
страхова компанія « АСКА» на її користь
у відшкодування моральної шкоди 2 550,00
грн.; стягнути з ОСОБА_3 на її користь
матеріальну шкоду у сумі 56 164,84 грн.;
стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 солідарно
на її користь моральну шкоду у сумі 50
000,00 грн. Зазначені позовні вимоги
позивач підтримала у повному обсязі,
просила їх повністю задовільнити.

Відповідач ОСОБА_3 та його
представник у судовому засіданні
заперечували проти задоволення позову;
вважали позов не обгрунтованим, не
доведеним, оскільки вина ОСОБА_3 у
даному ДТП взагалі не встановлена.
Постанова Ясинуватського
міськрайонного суду Донецької області
від 04.02.2005 р., якою він притягнутий до
відповідальності за порушення ПДД
України за наїзд на пішохода ОСОБА_6,
прийнята без його участі, тому є
незаконною. Вона набрала законної сили
лише тому, що він оскаржив її з
пропуском передбаченого строку
оскарження. Більш того, пішохід ОСОБА_6,
переходячи проїздну частину, сама
наскочила на його автомобіль. Більш
того, його відповідальність перед
третіми особами взагалі застрахована.
Він виконав договірні зобов»язання, в
день ДТП повідомив страхову компанію
про настання страхового випадку, однак
ОСОБА_6 за страховими виплатами не
з»явилась, документіз страховій
компанії не надала. У зв’язку з
вищевикладеним, просили у позові
відмовити у повному обсязі.

Представник ПрАТ « УАСК
АСКА» у судовому засіданні
заперечували проти задоволення позову;
надали пояснення, аналогічні
викладеним у запереченнях на позов,
просили відмовити у задоволенні позову
у повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи у їх
сукупності, всебічно та повно
з’ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позовна заява, об’єктивно
оцінивши докази, що мають істотне
значення для її розгляду і вирішення по
суті, приходить до висновку, що позовна
заява підлягає частковому задоволенню,
з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідно до
облікової картки, ОСОБА_3 є власником
автомобілю марки «KIA CLARUS2 , зеленого
кольору (а.с.17).

Крім того, як встановлено судом і таке
вбачається з матеріалів справи, 28
грудня 2004 р. приблизно о 15 год. 10 хвил.,
ОСОБА_7, керуючи джерелом підвищеної
небезпеки (автомобілем НОМЕР_1 ), який
належить йому на праві власності,
рухаючись на ньому зі сторонни вул.
Поліграфічна в напрямку Аеропорту,
проїзджаючи перехрестя з пр. Київським
у м.Донецьку перед пішохідним
переходом (світлофор не працював і
перехрещення регулювалося знаками
приорітету), діючи у порушення п. 18.1 ПДД
України, не пропустив пішохіда ОСОБА_6,
яка рухалася по пішохідному переходу з
правої сторонни ліворуч по ходу руху
автомобіля, в наслідок чого здійснив
наїзд на пішохіда ОСОБА_6, яка отримала
тілесні ушкодження середнього ступеню
тяжкості.

Ці обставини встановлені Постановою
Ясинуватського міськрайонного суду
Донецької області від 04.02.2005 р., якою
ОСОБА_7 був визнаний винним у порушенні
правил дорожнього руху та притягнутий
до адміністративної відповідальності,
передбаченої ст. 124 КУпАП а.с.8,
постанова набрала законної сили, а тому
в порядку ч. .4 ст.61 ЦПК України, така
постанова суду є :з'язковою для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено постанову суду, з питань, чи
мали місце ці дії та чи скоєні вони цією
особою.

Таким чином, винуватцем
заподіяння ОСОБА_6 тілесних ушкоджень
внаслідок наїзду джерела підвищеної
небезпеки, який трапився 28.12.2004 року, є
ОСОБА_3

Разом з тим, судом встановлено, що
ОСОБА_7 застрахував свою цивільну
відповідальність перед третіми
особами, уклавши 30.01.2004 р. з Приватним
акціонерним товариством «Українська
акціонерна страхова компанія АСКА»
договір обов’язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів №Б 0636685 а.с. . Цей договір,
укладений сторонами шляхом видачі
страховиком відповідного полісу. За
цим договором, страховик зобов»язався
забезпечити відшкодування шкоди ,
заподіяної потерпілим- третім особам
внаслідок дорожньо-транспортно
пригоди , що стался під час дії Полісу 9
з 01.02.2004 р. по 31.01.2005 р.) і винуватцем якої
був значений у цьому полісі власник
(водій) транспортного засобу ( КІА CLARUS
дн 290-23 ЕК).

Виплата страхового відшкодування
здійснюється в межах страхових сумм,
dbзначених у Полісі ( за шкоду, заподіяну
життю та здоров »ю третіх осіб - 8 500 uhy.)
та на умовах, визначених
законодавством про обов»язкове
страхування цивільної
відповідальності власників
транспортних засобів.

Судом встановлено, що правовідносини,
які виникли між сторонами врегульовані
ст.ст. 3,6, 9, 22, 28-30,36 Закону України «Про
обов»язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» ( Далі- Закон України про
«ОСЦВВНТЗ»), ст.ст.23, 1166, 1167, 1194 ЦК
України, ПВС України в п.2 « Про практику
розгляду судом цивільних справ за
озовами про відшкодування шкоди», ПВСУ
№ 5 від 25.05.01 р від 27.03.92 р. № 6.

Відповідно до положень Конституції
України, зокрема статей 32,46,62 і чинного
законодавства, фізичні та юридичні
особи мають право на відшкодування
моральної ( немайнової ) шкоди,
заподіяної внаслідок порушення їх
прав, свобод та законних інтересів.

За загальними правилами, встановленими
ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі ( право
власності чи інше) володіє
транспортним засобом, використання
якого утворює підвищену небезпеку.

Як роз'яснив Пленум Верховного суду
України в п.2 « Про практику розгляду
судом цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» від 27.03.92 р. № 6,
розглядаючи позови про відшкодування
шкоди, суди повинні мати на увазі, що
шкода, заподіяна особі і майну
громадянина або заподіяна майну
юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її заподіяла, за умови, що дії
станньої були неправомірними, між ними
і шкодою є безпосередній причинний
зв'язок .

Однак, відповідно до положень ст. 1194 ЦК
України особа, яка застрахувала свою
цивільну відповідальність, тільки у
разі недостатності страхової виплати (
страхового відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов»язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою.

Відповідно до статті 3 Закону України
«Про обов»язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» метою здійснення
обов»язкового страхування
цивільно-правової відповідальності є
забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров »ю або майну
потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди та
захисту майнових інтересів
страхувальників.

Відповідно до ст.6 даного Закону,
страховим випадком є подія, внаслідок
якої заподіяна шкода третім особам під
час дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталася за участю забезпеченого
транспортного засобу і в наслідок якої
настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застраховано за
договором.

Відповідно до п.п.23.3, 24.1 Закону України
про «ОСЦВВНТЗ”, у зв’язку лікуванням
потерпілого відшкодовуються
обґрунтовані витрати, які пов»язані
доставкою, розміщенням, утриманням,
діагностикою, лікуванням та
реабілітацією потерпілого у
відповідному закладі охорони здоров
»я, медичним піклуванні, лікуванням в
домашніх умовах та купівлею лікарських
препаратів. Зазначені витрати мають
бути підтвердженими документально .

Відповідно до положень Конституції
України, зокрема статей 32,46,62 чинного
законодавства, фізичні та юридичні
особи мають право на відшкодування
моральної ( немайнової ) шкоди,
заподіяної внаслідок порушення їх
прав, свобод та законних інтересів.

Відповідно до ч.2 п.1 ст.23 ЦК України,
особа має право на відшкодуванні
моральної шкоди, яка полягає у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв»язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров »я.

Згідно ст.22.3 України про «ОСЦВВНТЗ»,
потерпілому відшкодовуються також
моральна шкода, передбачена пунктами 1,2
частини другої ст.23 ЦК України. Така
шкода відшкодовується страховиком у
встановленому судом розмірі,
відповідно до вимог статті 23 ЦК
України, страховик відшкодовує не
більше ніж 5 відсотків ліміту
відповідальності, визначеного у пункті
9.3 статті 9 цього Закону. А різницю між
сумою відшкодування, визначеною судом,
та сумою, яка має бути відшкодовано
страховиком, сплачує особа, яку визнано
винною у скоєнні дорожньо-транспортної
пригоди.

П.1 ч.2 ст.23 ЦК України визначено, що
моральна шкода полягає у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв’язку з каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров’я.

Так, як роз»яснено в постанові ПВСУ № 5
від 25.05.01 р., суд повинен з «ясувати чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних страждань, в якій
грошовій сумі позивач оцінює заподіяну
йому шкоду та з чого він при цьому
виходить, а також інші обставини, що
мають значення для вирішення спору.
Розмір відшкодування моральної шкоди
суд визначає залежно від характеру та
обсягу страждань, яких зазнав позивач,
характеру немайновості втрат ( їх
тривалості, можливості відновлення
тощо ) та з врахуванням інших обставин.
При цьому суд має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

На підставі ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов’язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами. Які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях. Докази
подаються сторонами та іншими особами
які беруть участь у справі.

Відповідно п.6 ч. 1 ст. 3 ЦК України,
загальними засадами цивільного
законодавства є: справедливість,
добросовісність та розумність.

Згідно ст.22 ЦК України особа має право
на відшкодування збитків, що йому
заподіяні в результаті порушення її
цивільного права. Збитками є витрати,
що особа понесла в зв'язку з
знищенням або ушкодженням майна, а
також витрати, що вона повинна, понести
для відновлення порушеного права.

Згідно ст.1166 ЦК України,
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистими немайновими правами
фізичної або юридичної особи, а також
шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст.1187 ЦК України,
шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об’єктом використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Згідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка
застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов’язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

У відповідності до п.22.1 ст. 22 Закону
України “Про обов’язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
наземних транспортних засобів”, при
настанні страхового випадку
страховик відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка
була заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров’ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 22.3. ст. 22 Закону України
“Про обов’язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
наземних транспортних засобів”
потерпілому відшкодовується також
моральна шкода, передбачена пунктами 1,
2 частини другої статті 23 Цивільного
кодексу України. Така шкода
відшкодовується у встановленому судом
розмірі відповідно до вимог статті 23
Цивільного кодексу України. При цьому
страховик відшкодовує не більше ніж 5
відсотків ліміту, визначеного у пункті
9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між
сумою відшкодування, визначеною судом,
та сумою, яка має бути відшкодована
страховиком, сплачує особа, яку визнано
винною у скоєнні дорожньо-транспортної
пригоди.

Згідно п.4 постанови Пленуму Верховного
Суду України “Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди” № 6 від 27.03.1992р.
під володільцем джерела підвищеної
небезпеки розуміється юридична особа
або громадянин, що здійснюють
експлуатацію джерела підвищеної
небезпеки в силу права власності,
повного господарського відання,
оперативного управління або з інших
підстав (договору оренди, довіреності
тощо).

Під час розгляду справи судом були
створені всі необхідні умови для
всебічного та повного дослідження
обставин справи, сторонам, під час
розгляду справи було роз'яснено їх
права та обов'язки, зокрема положення
щодо змагальності процесу та
необхідності надання доказів на
підтвердження своїх доводів, сторонам
було надано всі можливості для
заявлення необхідних клопотань та
надання доказів, що підтверджується
матеріалами справи та журналом
судового засідання.

З аналізу законодавства, що регулює
вказані правовідносини вбачається, що
для визначення розміру завданої
пошкодженням майна шкоди законом не
встановлено певних засобів
доказування і належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування. Вирішуючи спір в частині
розміру матеріальної шкоди, суд
виходить з того, що ОСОБА_7 застрахував
свою цивільну відповідальність перед
третіми особами, уклавши 30.01.2004 р. з
Приватним акціонерним товариством
«Українська акціонерна страхова
компанія АСКА» договір обов’язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів №Б 0636685 а.с. .
Тобто ПрАТ “СК АСКА” повинно
відшкодувати позивачу матеріальну
шкоду, яка становить 8 500,00 грн. в межах
своєї відповідальності згідно
страхового полісу. Решта частини
завданих матеріальних збитків
підлягає стягненню з відповідача –
ОСОБА_3як власника транспортного
засобу та безпосереднього винуватця
ДТП, оскільки відповідно до вимог
діючого законодавства саме ОСОБА_3., як
володілець джерела підвищеної
небезпеки, повинен відшкодувати
позивачу різницю між заподіяною шкодою
та страховою виплатою Таким чином, суд
вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3
на користь позивачки ОСОБА_1
матеріальну шкоду у сумі 56 164,84 грн.;

Відповідно до ст.23 ЦК України, розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, а також з
урахуванням інших обставин, що мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується
одноразово, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній чи юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала,за наявності її
вини, крім випадків,встановлених ч 2
цієї статті.

Згідно п. 2, 9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995
року “Про судову практику у справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди” відповідно до ст. 28
КПК України потерпілий, тобто особа,
якій злочином заподіяно моральну,
фізичну або майнову шкоду ( ст. 49 КПК),
має право пред'явити цивільний позов
про стягнення моральної шкоди в
кримінальному процесі або в порядку
цивільного судочинства. Розмір
відшкодування шкоди суд повинен
визначити залежно від характеру й
обсягу страждань, яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат і з
врахуванням інших обставин. При цьому,
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати, зокрема:
у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності (в
тому числі інтелектуальної), прав,
наданих споживачам, інших цивільних
прав, у зв'язку з незаконним
перебуванням під слідством і судом, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
наслідків.

Враховуючи те, що матеріали справи не
містять доказів про глибину моральних
страждань позивача, разом з тим
виходячи із принципу розумності та
справедливості, як того вимагає ст. 41
Конвенції про захист прав людини і
основних свобод, положень ст.23 ЦК
України, з врахуванням доказів та
конкретних обставин справи по справі,
доведених позивачем моральних та
фізичних страждань, суд приходить до
висновку про необхідність часткового
задоволення позовних вимог та вважає
за доцільне стягнути з ПрАТ «
Українська Акціонерна Страхова
Компанія « Аска» на користь ОСОБА_1 у
відшкодування моральної шкоди 2 550, 00
грн.; стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди
5 000,00 грн.; в задоволенні решти
позовних вимог – відмовити.

Відповідно до ст. 88 Цивільного
процесуального кодексу України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати, в зв’язку
з чим суд вважає за необхідне стягнути
з відповідача на користь позивача
понесені судові витрати в розмірі 319
грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись
статтями 10, 11, 59, 60, 61, 208, 209,
212-215 ЦПК України, ст. 3, 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1188,
1192, 1194 ЦК України, ст. 22, 28, 29 Закону
України “Про обов’язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
наземних транспортних засобів” суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ПрАТ « Українська
Акціонерна Страхова Компанія « Аска» ,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування
моральної та матеріальної шкоди,
спричиненої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди,-
задовільнити частково.

Стягнути з ПрАТ « Українська
Акціонерна Страхова Компанія « Аска»
на користь ОСОБА_1 у відшкодування
матеріальної шкоди 8 500, 00 грн.

Стягнути з ПрАТ « Українська
Акціонерна Страхова Компанія « Аска»
на користь ОСОБА_1 у відшкодування
моральної шкоди 2 550, 00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у
відшкодування матеріальної шкоди 56 164,
84 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у
відшкодування моральної шкоди 5 000,00
грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
понесені судові витрати .

В задоволенні решти позовних вимог –
відмовити.

Повний текст судового рішення
виготовлено 26.12.2013р.

Апеляційну скаргу на рішення може бути
подано до Апеляційного суду Донецької
області через Київський районний суд м.
Донецька протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти дів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: