Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2013 р. Дніпровський районний
суд у складі:

головуючого судді - Вернидубова Я. І.

при секретарі - Базюнь Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа
управління Дніпровського районного
відділення Пенсійного фонду України
міста Києва про встановлення факту
належності правовстановлюючих
документів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з
вищезазначеною заявою, мотивуючи свої
вимоги посиланням на те, що вона
народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року у місті
Поті у Грузії від матері ОСОБА_2 та
свого біологічного батька ОСОБА_3
Надалі батьки шлюб розірвали 22.08.1967
року. Мати заявниці зареєструвала шлюб
з вітчимом ОСОБА_20 який фактично і
виховав ОСОБА_1 До моменту отримання
паспорту, заявниці було заведено у
підприємстві, де вона працювала,
трудову книжку від 07 жовтня 1967 року на
ОСОБА_1. Отримуючи паспорт, заявниця
вирішила прийняти прізвище і по
батькові свого вітчима, якому була дуже
вдячна за своє виховання. Таким чином, у
трудовій книжці були зроблені зміни
прізвища з ОСОБА_1 на ОСОБА_1, а по
батькові з ОСОБА_1 на ОСОБА_1. У 1980 році
заявниця уклала шлюб з чоловіком і
взяла прізвище ОСОБА_1. А відтак, і у
трудовій книжці прізвище змінили з
ОСОБА_1 на ОСОБА_1. З настанням 55 річного
віку заявниця звернулася до управління
Дніпровського районного відділення
пенсійного фонду України м. Києва для
призначення їй пенсії, але отримала
відмову у зв'язку з тим, що потрібно
було довести належність їй трудової
книжки, первинно виписаної на ОСОБА_1, а
потім на ОСОБА_1. Тобто їй потрібно
довести, що ОСОБА_1, ОСОБА_1 та ОСОБА_1
одна і та ж особа.

Встановлення факту належності
правовстановлюючих документів
необхідне для оформлення в управлінні
Дніпровського районного відділення
пенсійного фонду України м. Києва
документів на отримання пенсії.

Заявниця подала заяву про розгляд
справи без її присутності і просила
задовольнити її вимоги в повному
обсязі.

Представник заінтересованої особи
Управління Дніпровського районного
відділення Пенсійного фонду України
міста Києва в судове засідання не
з'явився, повідомлявся належним чином
про причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши матеріали справи у їх
сукупності суд приходить до наступного
висновку.

Як вбачається з матеріалів справи,
заявниця є дочкою ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про
що 30 липня 1957 року ЗАГСом м. Поті
Грузинської РСР було видане свідоцтво
про народження НОМЕР_1 (а./с. 14). 22.08.1967
року шлюб між батьками заявниці -
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був розторгнутий на
підставі свідоцтва № НОМЕР_2 від 22.08.1967
року, що підтверджується п. 21
послужного списку ОСОБА_3 - особистий
номер серія « 13» №? 100932 (а.с.25). Надалі
мати заявниці уклала шлюб з вітчимом
ОСОБА_20 який і став батьком, що виховав
заявницю як дитину. 10.07.1974 року заявниця
була прийнята на посаду провідниці
вагонів, і їй була заведена трудова
книжка на ОСОБА_1 (а.с.8). 23 жовтня 1975 року
за її заявою ЗАГСом м. Поті Грузинської
РСР було видане свідоцтво про
народження НОМЕР_21 (а.с.11) на ОСОБА_1.
Таке рішення про прийняття прізвища і
по батькові вітчима, з пояснень
заявниці, прийнято нею свідомо, з
відчуттям великої вдячності за своє
виховання, навчання та утримання.
Відповідно до цього свідоцтва про
народження заявниці було видано
паспорт на ім'я ОСОБА_1, а у трудовій
книжці були внесені зміни прізвища з
ОСОБА_1 на ОСОБА_1, а по батькові з ОСОБА_1
на ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про
зміну прізвища і по батькові НОМЕР_22
від 16.12.1975 р., що вбачається з записів у
трудовій книжці завірених печаткою
підприємства, де вона працювала на той
час (а.с.8). Це свідоцтво, за даними заяви
заявниці, знаходилося у вітчима ОСОБА_20
і після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року,
підтвердженого свідоцтвом про смерть
серія НОМЕР_23 (а.с.12), однак було
втрачено. 23 серпня 1980 року заявниця
уклала шлюб з ОСОБА_8, про що отримала
свідоцтво про укладення шлюбу НОМЕР_24
(а./с. 7). На підставі цього свідоцтва в
трудову книжку було внесено зміну
прізвища з ОСОБА_1 на ОСОБА_1. Відповідні
дані про ОСОБА_1 присутні у паспорті
заявниці НОМЕР_25, виданого Дарницьким
РУ ГУ МВС України в м. Києві 21 серпня 2001
року (а./с. 16, 17).

На підставі наведеного, суд робить
висновок про те, що ОСОБА_1, ОСОБА_1 та
ОСОБА_1 одна і та ж особа, а трудова
книжка, первинно виписана на ОСОБА_1, а
потім на ОСОБА_1 є трудовою книжкою
заявниці - ОСОБА_1.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України
суд розглядає справи про встановлення
факту належності правовстановлюючих
документів особі, прізвище, по
батькові, місце і час народження якої,
що зазначені в документі, не збігаються
з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і
часом народження цієї особи,
зазначеним у свідоцтві про народження
або в паспорті.

Беручи до уваги обставини справи,
досліджені докази, письмові пояснення
представника заявника, суд приходить
до висновку про те, що вимоги ОСОБА_1 про
встановлення факту належності
правовстановлюючих документів є
доведеними, а тому її заява підлягає
задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 256, 257, 259 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа
управління Дніпровського районного
відділення Пенсійного фонду України
міста Києва про встановлення факту
належності правовстановлюючих
документів - задовольнити.

Встановити юридичний факт про те, що
ОСОБА_1, ОСОБА_1 та ОСОБА_1 одна і та ж
особа, а трудова книжка, первинно
виписана на ОСОБА_1, а потім на ОСОБА_1 є
трудовою книжкою заявниці - ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва подачею
апеляційної скарги через Дніпровський
районний суд м. Києва протягом десяти
днів з дня проголошення рішення.

Суддя: