Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2013 року
Солом'янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді
Коробенка С.В.

при секретарі
Бабій К.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа Головне управління
юстиції в м. Києві, про визнання
недійсним заповіту, -

В С Т А Н О В И В :

У червні 2012 року Позивач звернулась до
суду з позовом до Відповідача та
просила визнати заповіт складний від
імені ОСОБА_3, посвідчений 19 серпня 2009
року приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
недійсним.

Свої вимоги Позивач обґрунтовує
наступними обставинами.

ОСОБА_1 вказує, що вона та Відповідач є
рідними сестрами, а їх матір ОСОБА_3
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Після її смерті залишилось спадкове
майно, яке складається з 1/3 частини
квартири АДРЕСА_1.

Позивач вказує, що коли вона звернулась
до П'ятої Київської державної
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини, їй стало відомо, що
19 серпня 2009 року померлою ОСОБА_3 було
складено заповіт на все майно, яке
знаходилось у її власності, на користь
відповідача ОСОБА_2

ОСОБА_1, зазначаючи, що хоч вона
проживає постійно за межами України в
Німеччині, переконана в тому, що на
момент складання заповіту ОСОБА_3 не
могла адекватно оцінювати те, що з нею
відбувалось, не розуміла значення
своїх дій, була безвольною. Таке
переконання Позивача базується на
тому, що ОСОБА_3 була особою похилого
віку, страждала хворобами, які впливали
на її психічний стан та розумову
діяльність.

Позивач зазначає, що протягом
тривалого часу померла страждала на
гіпертонію, запаморочення,
головокружіння, систематичні головні
болі, а в останні роки життя почала
втрачати слух, марила, страждала
безсонням, погіршенням пам'яті, явним
зниженням інтелекту та деколи
поводилася неадекватно. Крім того, як
вказує Позивач, ОСОБА_3 перебувала на
обліку в психоневрологічному
диспансері №5 м. Києва та проходила
курс лікування у зв'язку з психічним
захворюванням.

У зв'язку з цим Позивач стверджує, що у
неї є всі підставі вважати, що в момент
посвідчення заповіту її мати не могла
розуміти значення своїх дій та
керувати ними, беручи до уваги також і
той факт, що ще у 2002 році нею було
складено інший заповіт, яким все своє
майно вона заповідала сторонам у
рівних частках.

Представник Позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав у
повному обсязі та просив їх
задовольнити.

Відповідач проти задоволення позову
заперечувала, посилаючись на те, що
померла ОСОБА_3 до самої своєї смерті
була адекватною, прекрасно розуміла
значення своїх дій, усвідомлювала їх
наслідки. ОСОБА_2 визнала, що її мати
періодично відвідувала психіатричну
лікарню, проте її захворювання
виявлялось лише в депресивному стані, і
на здатність адекватно оцінювати
ситуацію та керувати своїми діями
хвороба жодним чином не впливала. Своє
бажання скласти новий заповіт, як
пояснила Відповідач, померла пояснила
тим, що саме ОСОБА_2 протягом останнього
часу опікувалась матір'ю, доглядала з
нею та допомагала, в той час як інша
дочка ОСОБА_1 постійно проживала в
Німеччині.

Третя особа Головне управління юстиції
у м. Києві в судове засідання свого
представника не направила, надала
письмові пояснення в яких при
вирішенні справи по суті покладалась
на розсуд суду та просила справу
розглядати у відсутність її
представника.

Суд, вислухавши пояснення представника
Позивача та Відповідача та її
представників, дослідивши матеріали
справи, приходить до висновку про
відмову в позові, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва
про смерть серії НОМЕР_1 виданого
Відділом реєстрації смерті у м. Києві,
ОСОБА_3 (мати Позивача та Відповідача),
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Після її смерті відкрилась спадщина у
вигляді 1/3 частини квартири АДРЕСА_1.
(а.с. 12)

Судом встановлено, що 19.08.2009 року
померлою ОСОБА_3 було складено заповіт,
яким свою частку у праві власності на
квартиру заповідала на користь
відповідача ОСОБА_2 (а.с. 11)

Вищевказаний заповіт було посвідчено
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4

Згідно ст. 202 ЦК України правочином є
дія особи, спрямована на набуття, зміну
або припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно ч.ч. 1, 2, 3, 4, 5 ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом.

Згідно ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього кодексу.
Недійним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Згідно ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин,
який дієздатна фізична особа вчинила у
момент, коли вона не усвідомлювала
значення своїх дій (або) не могла
керувати ними, може бути визнана судом
недійсним за позовом цієї особи, а в
разі її смерті - за позовом інших осіб,
чиї цивільні права або інтереси
порушені.

Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є
особисте розпорядження фізичної особи
на випадок своєї смерті.

Згідно ч. 2 ст. 1248 ЦК України нотаріус
може на прохання особи записати
заповіт з її слів власноручно або за
допомогою загальноприйнятих технічних
засобів. У цьому разі заповіт має бути
вголос прочитаний заповідачем і
підписаний ним.

Відповідно до п. 11 Інструкції по
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої
Наказом Міністерства юстиції України
№20/5 від 03.03.2004 року нотаріальні дії
вчиняються в приміщенні державної
нотаріальної контори, у державному
нотаріальному архіві, приміщенні, яке є
робочим місцем приватного нотаріуса. В
окремих випадках, коли фізична особа не
може з'явитись в зазначене приміщення,
а також коли того вимагають
особливості посвідчуваної угоди,
нотаріальні дії можуть бути вчиненні
поза вказаними приміщеннями, але в
межах території діяльності державної
нотаріальної контори чи визначеного
для приватного нотаріуса
нотаріального округу.

Так, оспорюваний Позивачем заповіт був
складений за місцем проживання ОСОБА_3
у зв'язку з хворобою та похилим віком
заповідача, про що у заповіті наявна
відмітка нотаріуса, і що не
забороняється законодавством.

З метою отримання об'єктивних даних про
загальний стан здоров'я ОСОБА_3 та її
поведінку в період, в який був
посвідчений заповіт, судом за
клопотанням сторін були допитані
свідки. Так, єдиним свідком із
допитаних, який зазначив суду, що
ОСОБА_3 в останні тижні свого життя вже
не повністю усвідомлювала те, що
відбувається навколо неї була свідок
ОСОБА_7 Інші ж свідки, зокрема ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, пояснили суду,
що ОСОБА_3 більшою мірою страждала на
хворі ноги, що заважало їй протягом
останнього часу самостійно
пересуватись, проте вона до самої своєї
смерті була адекватною у своїх
судженнях, вчинках, реакціях на
оточення.

За клопотанням Позивача по справі була
проведена посмертна
судово-психіатрична експертиза, згідно
з висновком якої, складеним на підставі
медичної документації, в тому числі з
Психоневрологічного диспансеру, в
якому ОСОБА_3 періодично проходила
лікування, а також показань допитаних у
судовому засіданні свідків,
встановлено, що ОСОБА_3 на час складання
заповіту (19.08.2009р.) страждала на
хронічний (афективний) розлад настрою,
проте за своїм психічним станом на час
складання заповіту могла
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними.

Оцінюючи наявні у справі докази,
показання свідків, висновок посмертної
судової експертизи у їх сукупності, суд
приходить до висновку, що заповіт від
19.08.2009 року був складений ОСОБА_3 при
повному усвідомленні значення своїх
дій, розумінні всіх обставин, які мають
істотне значення, на звичайних умовах,
її волевиявлення було вільним та
відповідало внутрішній волі.
Нотаріусом були роз'яснені права та
положення діючого законодавства,
встановлено цивільну дієздатність.

Заповіт від 19.08.2009 року, посвідчений
приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_4
відповідає вимогам ст.203 ЦК України, а
саме: волевиявлення учасника
правочину є вільним і відповідає його
внутрішній волі, правочин вчинений у
формі, встановленій законом,
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним,
його зміст не суперечить ЦК України,
іншим актам цивільного законодавства,
а також моральним засадам суспільства,
укладений сторонами при повному
усвідомленні значення своїх дій,
розумінні всіх обставин, які мають
істотне значення.

Виходячи з вищенаведеного, оцінивши
представлені сторонами докази,
керуючись чинним законодавством, суд
приходить до висновку про надуманість
тверджень Позивача про наявність
підстав для визнання недійсним
заповіту від 19.08.2009 року внаслідок не
усвідомлення спадкодавцем ОСОБА_3
своїх дій і не знаходить підстав для
задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 202, 203, 215, 225, 1233 ЦК
України, ст.ст. 10, 57-58, 60, 208-209, 210, 212-218 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя :