Провадження по справі 2/122/692/13
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 жовтня 2013 року Залізничний районний
суд м. Сімферополя Автономної
Республіки Крим у складі:
головуючого судді          –
при секретарі                    –
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Сімферополі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання квартири об’єктом
спільної сумісної власності подружжя
та визнання права власності на частку
квартири, третя особа
Житлово-будівельний кооператив №77, –
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2 про визнання квартири об’єктом
спільної сумісної власності подружжя
та визнання права власності на частку
квартири, мотивуючі позовні вимоги тим,
що сторони по справі знаходяться у
зареєстрованому шлюбі з 08.07.1978 року. Під
час шлюбу була придбана спірна
квартира АДРЕСА_1 та право власності
зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2
Однак, позивачка має намір
розпорядитися належною їй власністю на
свій розсуд. З урахуванням наведеного
та з посиланням на статті 60, 61, 63, 69-72 СК
України, статті 328, 368, 372 ЦК України
позивачка просила суд: визнати
квартиру АДРЕСА_1 об’єктом спільної
сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та
ОСОБА_2; визнати за ОСОБА_1 право
власності на 1/2 частку квартири
Позивачка у судове засідання не
з’явилася, надала суду письмову заяву
про розгляд справи за її відсутністю,
просила позовні вимоги задовольнити, у
разі неявки належно повідомленого
відповідача провести заочний розгляд
справи.
Відповідач у судове засідання не
з’явився, повідомлений відповідно до
вимог діючого законодавства, причини
своєї неявки суду не повідомив, заяв
про розгляд справи у відсутність або ж
відкладення судового засідання не
Представник третьої особи у судове
засідання не з’явився, надав суду
письмову заяву про розгляд справи за
відсутність представника.
Цивільна справа розглядається судом у
порядку частини 2 статті 197 ЦПК України.
З урахуванням письмової згоди
позивачки, суд ухвалює рішення при
заочному розгляді справи, що
відповідає положенням статей 169, 224 ЦПК
Вивчивши матеріали цивільної справи,
оцінивши наявні у справі докази і
матеріали справи у їх сукупності, суд
дійшов до висновку про задоволення
позовних вимог ОСОБА_1, з наступних
Згідно з частиною 1 статті 11 ЦПК
України, якою встановлений принцип
диспозитивності цивільного
судочинства, суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.
Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 ЦПК України.
А відповідно до частини 3 вищенаведеної
статті Закону, доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі виникає спір.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2
знаходяться у зареєстровано шлюбі з
08.07.1978 року, який зареєстрований
Будинком шлюбу м. Сімферополя
Кримської області, актовий запис №1815.
Під час шлюбу була придбана квартира
АДРЕСА_2 та на підставі свідоцтва про
право власності, виданого згідно
рішення виконавчого комітету
Сімферопольської міської ради №1252 від
25.05.2012 року, право власності
зареєстровано за відповідачем по
справі – ОСОБА_2

Згідно з довідкою Житлово-будівельного
кооперативу №77 від 22.01.2013 року,
квартира АДРЕСА_2 повністю оплачена в
сумі 11253 рублів. Пайовий внесок в сумі
3441,85 рублів був виплачений 04.02.1988 року
та 03.09.1988 року. Остаточна вартість
квартири погашена 09.01.1992 року в сумі
6758,35 грн.

Відповідно до Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» право
власності на нерухомість підлягає
обов’язковій державній реєстрації і
виникає з моменту такої реєстрації.

Разом з тим, частиною 1 статті 15 Закону
України «Про власність», який діяв на
час вступу ОСОБА_2 до кооперативу та
внесення пайових внесків, було
передбачено, що член житлового,
житло-будівельного, дачного, гаражного
чи іншого кооперативу або товариства,
який повністю вніс свій пайовий внесок
за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю
або приміщення, надані йому в
користування, набуває права власності
на це майно.

Частиною 3 статті 384 ЦК України
встановлено, що у разі викупу квартири
член житлово-будівельного (житлового)
кооперативу стає її власником.

Відповідно до статті 69 СК України
дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу.

Згідно статті 71 СК України майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом. При
цьому, суд бере до уваги інтереси
дружини, дітей та інші обставини, що
мають істотне значення.

Поділ спільного майна подружжя
здійснюється за правилами,
встановленими статтями 69-72 СК України
та статті 372 ЦК України.

Статтею 60 СК України визначено, що
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Дружина, чоловік розпоряджаються
майном, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, за
взаємною згодою (частина 1 статті 65 СК
України).

Відповідно до статті 62 СК України якщо
майно дружини, чоловіка за час шлюбу
істотно збільшилося у своїй вартості
внаслідок спільних трудових чи
грошових затрат або затрат другого з
подружжя, воно у разі спору може бути
визнане за рішенням суду об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.
Якщо один із подружжя своєю працею і
(або) коштами брав участь в утриманні
майна, належного другому з подружжя, в
управлінні цим майном чи догляді за
ним, тодохід (приплід, дивіденди),
одержаний від цього майна, у разі спору
за рішенням суду може бути визнаний
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Спільною сумісною власністю подружжя,
що підлягає поділу (статті 60, 69 СК
України, частина 3 статті 368 ЦК України)
відповідно до частин 2, 3 статті 325 ЦК
України можуть бути будь-які види
майна, за винятком тих, які згідно із
законом не можуть їм належати
(виключені з цивільного обороту),
незалежно від того, на ім'я кого з
подружжя вони були придбані чи внесені
грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Верховний Суд України в Постанові
Пленуму «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007
року зазначив, що до складу майна, що
підлягає поділу включається загальне
майно подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб.

Також статтею 70 СК України передбачено,
що в разі поділу майна, що є об’єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, частки майна дружини та
чоловіка є рівними, якщо інше не
визначено домовленістю між ними або
шлюбним договором.

Як роз’яснив Пленум Верховного Суду
України в п.п. 23, 24 постанови від 21
грудня 2007 року №11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з’ясовувати джерело і час його
придбання. До складу майна, що підлягає
поділу, включається загальне майно
подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб. При поділі майна
враховуються також борги подружжя та
правовідносини за зобов’язаннями, що
виникли в інтересах сім’ї.

Як було встановлено судом, квартира
АДРЕСА_2 була придбана у період шлюбу
сторін по справі та усі пайові внески
вносили також у період шлюбу, тобто
вказана квартира є спільною сумісною
власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а
відповідно у порядку поділу необхідно
визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частку квартири№69 по вул. М.Жукова, 27 в
м. Сімферополі.

У зв’язку з наведеним, суд дійшов до
висновку про задоволення позову ОСОБА_1

Відповідно до положень статті 214 ЦПК
України суд, під час ухвалення рішення
вирішує, у тому числі, і питання щодо
розподілу між сторонами судових
витрат.

З відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
підлягає стягненню судовий збір,
сплачений останньою за пред’явлення
позову до суду, в розмірі 1650,50 грн.

На підставі керуючись статтями 60-74
Сімейного кодексу України, статтями 368,
372 Цивільного кодексу України,
керуючись статтями 10, 11, 60, 88, 197, 209, 212-215,
218, 224-226, 292, 294, 296 Цивільного
процесуального кодексу України, суд, –

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 – задовольнити повністю.

Визнати квартиру АДРЕСА_3 – спільною
сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

У порядку поділу майна подружжя
визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частку квартири АДРЕСА_3.

Припинити право спільної сумісної
власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на квартиру
АДРЕСА_3.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати в розмірі 1650 (одна
тисяча шістсот п’ятдесят) гривень 50
копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем
в апеляційному порядку до
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим через Залізничний
районний суд м. Сімферополя АРК шляхом
подання апеляційної скарги протягом
десяти днів.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене
відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя

Дом
нікова М.В.