Справа № 1309/6739/12
Головуючий у 1 інстанції: Мельничук
Провадження № 22-ц/783/4790/13
Доповідач в 2-й інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2013 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Шумської Н.Л.

при секретарі: Березюку О.З.

за участю: представників ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_7 - ОСОБА_2 на заочне
рішення Залізничного районного суду
м.Львова від 30 січня 2013 року у справі за
позовом Залізничної районної
адміністрації Львівської міської ради
до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи:
ЛКП «Граніт», ОСОБА_8 про звільнення
самочинно зайнятих підвальних
приміщень, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду із
позовом, просить зобов'язати
відповідачів звільнити самочинно
зайняті підвальні приміщення,
загальною площею 22,30 кв.м., які
знаходяться на плані-схемі під літерою
ІХ, площею 10,80 кв.м. та літерою ІІ, площею
11,50 кв.м в будинку АДРЕСА_1, судові
витрати по справі просить покласти на
відповідачів, покликаючись на те, що
відповідно до акту ЛКП «Граніт» від
27.12.2010 року, власники квартири по
АДРЕСА_1 ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
самовільно зайняли підвальні
приміщення в будинку, загальною площею
22.30 кв.м, які знаходяться на плані-схемі
під літерою ІХ, площею 10,80 кв.м. та під
літерою ІІ площею 11,50 кв.м в будинку
АДРЕСА_1. Двічі 21.12.2010 року та 24.12.2010 року
відповідачі попереджались ЛКП
«Граніт» про звільнення підвальних
приміщень, однак в добровільному
порядку такі не звільнили, а тому
просить в судовому порядку зобов'язати
відповідачів звільнити самочинно
зайняті підвальні приміщення,
загальною площею 22,30 кв.м., які
знаходяться на плані-схемі під літерою
ІХ, площею 10,80 кв.м. та під літерою ІІ,
площею 11,50 кв.м., будинку АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Залізничного
районного суду м. Львова від 30 січня 2013
року позов задоволено. Зобов'язано
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 звільнити
самочинно зайнятті підвальні
приміщення, загальною площею 22,30 кв.м.,
які знаходяться на плані-схемі під
літерою ІХ, площею 10,80 кв.м. та під
літерою ІІ, площею 11,50 кв.м. в будинку
АДРЕСА_1. Стягнуто в солідарному
порядку з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в
користь Залізничної районної
адміністрації Львівської міської ради
37,00 грн. - витрат на
інформаційно-технічного забезпечення
розгляду справи. Стягнуто в
солідарному порядку з ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 на користь держави 114 грн. 70 коп. -
судового збору.

Ухвалою Залізничного районного
суду м. Львова від 29 березня 2013 року
заяву представника ОСОБА_7 - ОСОБА_2 про
перегляд рішення Залізничного
районного суду м. Львова від 30
січня 2013 року залишено без задоволення.

Дане заочне рішення оскаржив
представник ОСОБА_7 - ОСОБА_2 подавши
апеляційну скаргу, у якій зазначає, що
ОСОБА_7 не погоджується з даним
рішенням суду, вважає його незаконним
та необгрунтованим, прийнятим з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, висновки
зроблені судом не грунтуються на
дійсних обставинах справи, оскільки
судом порушено норми матеріального та
процесуального права, оскільки в
матеріалах справи відсутні докази, які
б підтверджували факт повідомлення
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про час та місце
судового розгляду. Окрім того, судом не
було досліджено обставини справи та не
було враховано пояснень та доказів
відповідачів, що мають істотне
значення для справи. Також позивачем не
було надано суду жодних доказів, що
спірні нежитлові приміщення є окремими
об'єктами цивільно-правових відносин, а
не відносяться до допоміжних приміщень
будинку АДРЕСА_1. Районним судом
залишено поза увагою, що Залізнична
районна адміністрація Львівської
міської ради не є власником вказаних
приміщень, а тому в силу приписів ст.ст.
386, 387 ЦК України є неналежним позивачем
у даній справі і не може подавати
віндикаційний позов щодо підвальних
приміщень, що є предметом даного спору.

Просить рішення Залізничного
районного суду м. Львова від 30 січня 2013
року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову за безпідставністю вимог.

ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_8 та представник
ЛКП «Граніт» в судове засідання не
з'явилися, хоча про розгляд справи були
повідомлені належним чином, про що
свідчать повідомлення про вручення
поштового відправлення (а.с. 123-126), про
причини неявки суд не повідомлено та з
клопотанням про відкладення розгляду
справи не звертались, тому розгляд
справи відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК
України здійснюється колегією суддів
за відсутності осіб, які беруть участь
у справі.

Заслухавши суддю-доповідача,
представників ОСОБА_2, ОСОБА_3,
перевіривши матеріали справи в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційну скаргу слід
задовольнити.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції не відповідає
зазначеним вимогам.

Районним судом встановлено, що
відповідно до акту ЛКП «Граніт» від
27.12.2010 року відповідачка - мешканка
квартири НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 ОСОБА_5
самовільно зайняла підвальні
приміщення в будинку, загальною площею
22,3 кв.м.

Як встановлено матеріалами
справи, що ЛКП «Граніт» 21.12.2010 року та
24.12.2010 року зверталась до мешканців
квартири НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 з приводу
звільнення самовільно зайнятого
приміщення в добровільному порядку,
однак проте що відповідачка отримувала
вказані попередження матеріалами
справи не підтверджено та
представником позивача не доведено.

Матеріалами справи встановлено,
що згідно копії свідоцтва про право
власності на квартиру від 05 вересня 1996
р. ОСОБА_9 та членам його сім'ї ОСОБА_5,
ОСОБА_7, ОСОБА_6 належить на праві
спільної сумісної власності квартира,
яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 кв.
НОМЕР_1.

Згідно довідки з місця проживання
про склад сім'ї і прописку виданої ЛКП
«Граніт» від 21.12.2010 року вбачається, що
в квартирі НОМЕР_1 по АДРЕСА_1
зареєстровані ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
(а.с. 8).

Задовольняючи позовні вимоги
Залізничної районної адміністрації
Львівської міської ради суд першої
інстанції прийшов до висновку про те,
що оскільки добровільно відповідачі не
звільнили підвальні приміщення, що
належать до комунальної власності
Львівської міської ради, тому слід в
судовому порядку зобов'язати
відповідачів звільнити самочинно
зайняті підвальні приміщення.
Колегія суддів не погоджується із
зазначеним висновком районного суду.

Відповідно до ст. ст. 3, 10, ч.1 ст.60 ЦПК
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, сторони та
інші особи, які беруть участь у справі,
мають рівні права щодо подання доказів,
їх дослідження та доведення судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Суд сприяє
всебічному і повному з»ясуванню
обставин справи: роз»яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов»язки, попереджує про наслідки
вчинення або не вчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

За змістом ч.1, 2 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Проте, в матеріалах справи відсутні
належні докази на підтвердження того,
що відповідачка самовільно зайняла
підвальні приміщенні та належним чином
повідомлена про їх звільнення.

Окрім того згідно п.п. 1.1, 1.2. рішення
Конституційного Суду України від 02.03.2004
року № 4 - рп/2004 допоміжні приміщення
(підвали, сараї, кладовки, горища,
колясочні і т.ін.) передаються
безоплатно у спільну власність
громадян одночасно з приватизацією
ними квартир багатоквартирних
будинків. Підтвердження права
власності на допоміжні приміщення не
потребує здійснення додаткових дій,
зокрема створення об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку, вступу до нього. Власник
(власники) неприватизованих квартир
багатоквартирного будинку є
співвласником (співвласниками)
допоміжних приміщень нарівні з
власниками приватизованих квартир.

Згідно ч.2 ст.10 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» власники квартир
багатоквартирних будинків є
співвласниками допоміжних приміщень,
технічного обладнання елементів
зовнішнього благоустрою і зобов'язані
брати участь у загальних витратах,
пов'язаних з утриманням будинку і при
будинкової території відповідно до
своєї частки у майні будинку. Допоміжні
приміщення передаються у власність
квартиронаймачів безоплатно і окремо
приватизації не підлягають.

Згідно ч.1 ст.355 ЦК України майно, що є у
власності двох або більше осіб
(співвласників), належить їм на праві
спільній власності.

За змістом ч.1 ст.368 ЦК України, спільна
власність двох або більше осіб без
визначення часток кожного з них у
праві власності є спільною сумісною
власністю.

Положеннями ч.2 ст.382 ЦК України
визначено, що власникам квартири у
дво-або багатоквартирному житловому
будинку приміщення загального
користування, сантехнічне та інше
обладнання за межами або всередині
квартири, які призначені для
забезпечення потреб усіх власників
квартир, належать їм на праві спільної
сумісної власності.

Відповідно до ст.369 ЦК України,
співвласники майна, що є у спільній
сумісній власності, володіють і
користуються ним спільно, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.
Розпорядження майном, що є у спільній
сумісній власності, здійснюється за
згодою усіх співвласників.

Рішенням Конституційного Суду України
від 2 березня 2004 року №4-рп/2004р. про
офіційне тлумачення положень п.2 ст.10
Закону України "Про приватизацію
державного житлового фонду" всі
суб'єкти права власності рівні перед
законом. У багатоквартирних будинках,
де не всі квартири приватизовані чи
приватизовані повністю, власник
(власники) неприватизованих квартир (їх
правонаступники) і власники
приватизованих квартир
багатоквартирного будинку є
рівноправними співвласниками
допоміжних приміщень. Вони є рівними у
праві володіти, користуватися і
розпоряджатися допоміжними
приміщеннями. Ніхто з власників
квартир не має пріоритетного права
користуватися та розпоряджатися цими
приміщеннями.

Відповідно до вимог ст.327 ЦК
України у комунальній власності є
майно, що належить територіальній
громаді. Управління майном, що є у
комунальній власності, здійснюють
безпосередньо територіальна громада
та утворені нею органи місцевого
самоврядування.

Згідно до положень ст.16 ЦК
України, способами захисту цивільних
прав та інтересів можуть бути
припинення дії, яка порушує право та
відновлення становища, яке існувало до
порушення.

В матеріалах справи відсутні
будь-які об'єктивні та переконливі
докази того, що відповідачкою порушено
право позивача управлінням майном
відповідно до ст..327 ЦК України.

Окрім того позивачем не було
надано суду жодних доказів, що спірні
нежитлові приміщення є окремими
об'єктами цивільно-правових відносин, а
не відносяться до допоміжних приміщень
будинку АДРЕСА_1.

З огляду на викладене, колегія
суддів, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та позовних вимог, виходячи з
положень ст.ст.303, 307, ч.1 ст.309 ЦПК України
вважає за необхідне оскаржуване
рішення в скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позову Залізничної районної
адміністрації Львівської міської ради
до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи:
ЛКП «Граніт», ОСОБА_8 про звільнення
самочинно зайнятих підвальних
приміщень.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 209, 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 314,
316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_7 - ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Залізничного
районного суду м. Львова від 30 січня 2013
року скасувати та ухвалити нове, яким у
позові Залізничної районної
адміністрації Львівської міської ради
до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи:
ЛКП «Граніт», ОСОБА_8 про звільнення
самочинно зайнятих підвальних
приміщень - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішенням законної сили.

Головуючий
/підпис/

Судді
/підписи/

З оригіналом згідно

Суддя Апеляційного суду

Львівської області
Струс Л.Б.