Справа № 2205/2170/12
Провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2013 р.

Деражнянський районний суд
Хмельницької області в складі

головуючої судді- Лукіянець Т.В.

з участю секретаря судових засідань-
Ясінської М.О.

позивача –ОСОБА_1, його представника-
Бачинського В.С.,

відповідачів-Андрійчук А.П., ОСОБА_2,
їхнього представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Деражня цивільну справу
за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_4

ОСОБА_2

про стягнення боргу за договором
позики

встановив:

В листопаді 2012 року позивач
звернувся до суду з позовними вимогами
до відповідачів про стягнення
заборгованості за договором позики,
посилаючи на те, що 01.12.2009 року згідно
договору позики відповідачі взяли в
нього в борг 3680 доларів США зі строком
повернення до 31.12.2009 року. У зазначений
строк відповідачі кошти не повернули.

У лютому 2013 року з
врахуванням часткового погашення
відповідачами боргу, уточнюючи свої
позовні вимоги, позивач остаточно
просив стягнути солідарно з
відповідачів суму основного боргу в
розмірі 22 414,24грн. та 3% річних у розмірі
672,43грн. Крім цього, просив стягнути із
відповідачів витрати на отримання
довідки в сумі-25грн.та судовий збір -
231,12грн.

Позивач в судовому
засіданні уточнені вимоги позову
підтримав в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 заперечили проти позовних
вимог,зазначивши, що позивач ввівши їх
в оману щодо зіпсуття розписки від
20.03.2009 року, згідно якої вони позичили у
нього 18000грн. просив їх переписати
договір і зазначити при цьому суму
боргу у еквіваленті 3680 доларів США, при
цьому вказані кошти їм не передавалися,
тому просили суд відмовити в позові.

Заслухавши сторони,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку про часткове
задоволення позовних вимог.

Так, судом встановлено та не
оспорюється сторонами, що 01.12.2009 року
між ОСОБА_1І.(позикодавець) та ОСОБА_4,
ОСОБА_2 (позичальники) укладено договір
позики, згідно якого позикодавець
передав позичальникам гроші в сумі
3680доларів США, зі строком повернення їх
до 31.12.2009 року, що підтверджується
відповідним письмовим договором,
власноручно складеним відповідачем
ОСОБА_4 та підписаний сторонами
договору.

В силу ст.1046 ЦК України, за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Однак, в обумовлений строк,
відповідачі не виконали свої обов"язки
та позику не повернули.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до ст.625 ЦК
України.

Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом (ч.ч.1,3 ст.625 ЦК
України).

Згідно умов даного договору,
вказані кошти відповідачами були
позичені безвідсотково.

В силу ст.533 ЦК України
грошове зобов’язання має бути
виконане в гривнях.

Якщо у зобов’язанні
визначено грошовий еквівалент в
іноземній валюті, сума, що підлягає
сплаті у гривнях, визначається за
офіційним курсом відповідної валюти на
день платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.

З врахуванням
викладеного,станом на момент звернення
позивача до суду утворилася
заборгованість в розмірі 3680 доларів
США, що еквівалентно 29414,24грн.

З часу отримання позики
відповідачі повернули в рахунок
погашення боргу 5000 грн.

Позивачем заявлено вимоги
лише про стягнення 3% річних від
простроченої суми позики з 01.01.2010 року
по 01.01.2011 року(365 днів). Розмір збитків
становитиме 672,43грн.

22414,24х 0,03/365= 1,85грн.- за одинь день
прострочки.

365х1,85=672грн.43коп. сума
процентів за весь період з 01.01.2010 по
01.01.2011 року прострочки виконання
зобов»язань.

Відповідачі не надали суду
належних та допустимих доказів того, що
грошові кошти насправді не були
одержані ними. Разом з цим, як
вбачається із змісту письмового
договору позики, грошові кошти(долари)
позичальникам врученні одразу після
складання цього договору особисто.
Посилання відповідачів щодо ведення
позивачем їх в оману для написання
іншого договору також спростовується
постановою про закриття кримінального
провадження від 29.04.2013 року по факту
шахрайських дій при укладенні
договорів позики за ч.1 ст. 190 КК України
у зв’язку з відсутністю в діянні
складу злочину. Також, судом
приймається до уваги, що окрім
викладеної позиції відповідачів в
ході розгляду судом даного спору щодо
вимог позову, останні окремо не
оспорювали укладення договору позики.

За таких обставин з
відповідачів на користь позивача
підлягає стягненню заборгованість за
договором позики в розмірі 22414,24грн. та
3% річних -672,43грн.

При цьому, суд не вбачає
підстав для покладення на відповідачів
солідарного обов’язку по поверненню
вказаної заборгованості, оскільки у
відповідності до ст.541 ЦК України такий
обов’язок виникає у випадках
встановлених договором або законом,
зокрема у разі неподільності предмета
зобов’язання.

Таким чином, згідно із ст. 540
цього кодексу кожен із боржників
повинен виконати обов’язок по
поверненню заборгованості за
договором позики у рівній частці.

В силу ст.79 ЦПК України
судові витрати складаються з
судового збору та витрат, пов'язаних з
розглядом справи.

Так, позивачем при подачі
позову до суду помилково сплачено
судовий збір в розмірі 266, 11грн., тому
просив стягнути з відповідачів 231,12грн.,
а також 25 грн., які сплачені за
отримання довідки щодо курсу НБУ
гривні до іноземної валюти. При цьому,
суд не вбачає підстав для стягнення з
відповідачів витрат понесених
позивачем для отримання вищевказаної
довідки, так як такі не відносяться до
судових витрат, види яких визначені
відповідно до ст.79 ЦПК України.

Керуючись ст..ст.10,11,60, 212-214
ЦПК України, ст.ст.533,540,625,1046,1049 ЦК
України, суд,-

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_4,
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
заборгованість за договором позики в
розмірі 23086,67грн. (двадцять три тисячі
вісімдесят шість 67 коп.) та судові
витрати в розмірі 231,12 грн.

В решті вимог позову
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, а також особи, які не
брали участі у справі, якщо суд вирішив
питання про їх права та обов'язки, мають
право оскаржити в апеляційному порядку
рішення суду першої інстанції повністю
або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Апеляційна скарга подається
апеляційному суду Хмельницької
області через Деражнянський районний
суд Хмельницької області.

Суддя:

ОСОБА_5