Справа № 712/763/13-ц
Провадження № 2/712/1605/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2013 року Соснівський районний
суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Романенко В.А.

при секретарі Соловей Н.В.,
Ващіліної С.С., Йосипенко І.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя
особа: Перша Черкаська державна
нотаріальна контора про встановлення
факту, що має юридичне значення та
визнання права власності на житловий
будинок та про встановлення факту
проживання однією сім'єю та визнання
права спільної сумісної власності в
порядку ст. 17 Закону України «Про
власність» та визнання права спільної
сумісної власності на ? частину
житлового будинку в порядку ст. 62
Сімейного Кодексу України,

В С Т А Н О В И В:

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Перша
Черкаська державна нотаріальна
контора про встановлення факту, що має
юридичне значення та визнання права
власності на житловий будинок та про
встановлення факту проживання однією
сім'єю та визнання права спільної
сумісної власності в порядку ст. 17
Закону України «Про власність» та
визнання права спільної сумісної
власності на ? частину житлового
будинку в порядку ст. 62 Сімейного
Кодексу України, посилаючись на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік - ОСОБА_5,
що підтверджується копією свідоцтва
про смерть серії НОМЕР_1 виданого
відділом державної реєстрації актів
цивільного стану по місту Черкаси
Черкаського міського управління
юстиції 20 червня 2012 року, після смерті
якого відкрилася спадщина на житловий
будинок, приватизовану земельну
ділянку під житловим будинком, дві
земельні ділянки для ведення
особистого селянського господарства,
автомобіль MITSUBISHI PAJERO WAGON, 2008 року
випуску, та корпоративні права та ТОВ
«Рената». ОСОБА_1 та ОСОБА_5
зареєстрували шлюб 29 липня 2004 року, а до
реєстрації шлюбу - з 1994 року проживали
однією сім'єю, вважає, що в судовому
порядку має бути встановлений факт
проживання однією сім'єю чоловіка та
жінки без шлюбу. Спадкодавець ОСОБА_5
розірвав свій шлюб - 22 грудня 1993 року, а
ОСОБА_1 - 31 серпня 1993 року, що
стверджується - витягом з Державного
реєстру актів цивільного стану
громадян про шлюб.

До одруження з ОСОБА_5 заявниця ОСОБА_1
мала прізвище - ОСОБА_1.

За час проживання однією сім'єю, будучи
об'єднаними спільним побутом до
реєстрації шлюбу ОСОБА_5 та позивач за
первісним позовом ОСОБА_1 в 1997 році за
спільні кошти разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_7
створили господарське товариство ТОВ
«Рената», а в 2002 році придбали
недобудований житловий будинок, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який
добудували під час спільного
проживання. Решту майна - земельну
ділянку під будинком за адресою:
АДРЕСА_1, автомобіль MITSUBISHI PAJERO WAGON, 2008
року випуску, подружжя ОСОБА_1 вже
придбали після реєстрації шлюбу.

Просила суд, враховуючи заяву про
збільшення позовних вимог, визнати за
нею право власності житловий будинок,
що розташований АДРЕСА_1, а саме: право
на ? частину цього будинку на підставі
ст. 17 Закону України «Про власність»
оскільки він придбаний за рахунок
спільної праці позивачки за первісним
позовом ОСОБА_1 та покійного ОСОБА_5, та
право на ? частину цього будинку в
порядку спадкування за законом після
смерті її чоловіка ОСОБА_5, оскільки
вона в позасудовому порядку сплатила
іншим спадкоємцям вартість їх часток в
цьому спадковому майні, а оформити
право власності через органи нотаріату
позбавлена можливості, так як при житті
спадкодавець не зареєстрував договір
купівлі продажу незакінченого
будівництвом житлового будинку в
органах БТІ.

Належність померлому спадкодавцю
спадкового будинку стверджується
договором купівлі-продажу
незакінченого будівництвом житлового
будинку від 22.02.2002 року, посвідченого
приватним нотаріусом ОСОБА_8 та
зареєстровано в реєстрі за № 3537,
відповідно до якого продавці - ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 продали, а
ОСОБА_5 купив - незакінчений
будівництвом житловий будинок, що
знаходиться в АДРЕСА_1, готовністю 62
відсотка. Продаж вчинено за 19465 грн.

Під час спільного проживання ОСОБА_1 та
ОСОБА_5 добудували будинок, та
виготовили новий технічний паспорт, з
якого вбачається, що будинок є повністю
готовим та добудованим.

Також просила визнати за нею право
власності в порядку спадкування за
законом після чоловіка ОСОБА_5, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 - на земельну ділянку
площею 556,0 кв.м., цільове призначення:
для будівництва та обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
та споруд, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, яка належала покійному ОСОБА_5
на підставі державного акту на право
власності на земельну ділянку, Серії ЯЕ
№615495, зареєстрованого в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю за № 99,
виданого Черкаським міським
управлінням земельних ресурсів 18.09.2007
року. Свої вимоги мотивувала тим, що в
добровільному порядку відшкодувала
відповідачам ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3
вартість їх часток у спадковому майні у
вигляді земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1, але не має можливості
оформити право власності через органи
нотаріату, оскільки нещодавно
виявилось, що оригінал
правовстановлюючого документу -
державного акту на право власності на
земельну ділянку, серії ЯЕ № 615495 -
втрачено. Отримати дублікат на померлу
особу на сьогодні в силу чинного
законодавства є неможливим.

В судовому засіданні представники
позивача за первісним позовом ОСОБА_1
адвокат ОСОБА_13 та ОСОБА_14 первісні та
об'єднані позовні вимоги уточнили,
просили суд встановити юридичний факт,
що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 проживали однією
сім'єю без шлюбу та з 1994 року по 29 липня
2004 року, та просили визнати за ОСОБА_1
право власності на житловий будинок, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1, з
яких на ? частину в порядку ст. 17 Закону
України «Про власність» оскільки
будинок придбаний за рахунок спільної
праці ОСОБА_5 та ОСОБА_1, та на ? частину
вказаного будинку в порядку
спадкування за законом у зв'язку з тим,
що позивач ОСОБА_1 сплатила в
добровільному порядку іншим
спадкоємцям - відповідачам по справі
ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вартість їх
часток у спадковому майні у вигляді
житлового будинку та земельної
ділянки. Також просили суд визнати за
ОСОБА_1 право власності в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_5 на земельну ділянку АДРЕСА_1 в
зв'язку з вищевикладеними обставинами.
Решту позовних вимог просили залишити
без розгляду.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове
засідання не з'явились, причини неявки
суду не повідомили, однак їх
представник по довіреності ОСОБА_6
скерував до суду заяви, де вказував, що
відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнали
позов ОСОБА_1, проти їх задоволення не
заперечували, посилались на те, що
дійсно отримали компенсацію від ОСОБА_1
за свої частки в спадковому майні
житловому будинку та земельній
ділянці, що розташовані АДРЕСА_1. Проти
встановлення юридичного факту -
проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_1 однією
сім'єю в період з 1994 року по день
реєстрацію шлюбу між ними - також не
заперечували.

ОСОБА_4 20.11.2013 року подав до суду заяву
про визнання позову, де в повному
обсязі визнав позов ОСОБА_1 про
встановлення факту, що має юридичне
значення та визнання права власності
на житловий будинок та позов про
встановлення факту проживання однією
сім'єю та визнання права спільної
сумісної власності в порядку ст. 17 ЗУ
«Про власність», та визнання права
спільної сумісної власності. Визнав у
повному обсязі позовні вимоги ОСОБА_1
від 19.11.2013 року про визнання права
власності на земельну ділянку, що
розташована АДРЕСА_1. Проти задоволення
позовів не заперечував, просив що б в
подальшому справа розглядалась без
його участі.

Представник третьої особи в
судове засідання не з'явився, скерував
до суду заяву, в якій просить справу
розглядати без представника
нотаріальної контори, у вирішенні
справи покладаються на компетентність
суду.

Заслухавши пояснення сторін,
допитавши свідків: ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, дослідивши
матеріали справи, судом встановлені
наступні факти та відповідні їм
правовідносини, які регулюються
нормами сімейного та цивільного
законодавства.

Відповідно до ч. 1 п. 5 ст. 256 ЦПК
України, суд розглядає справи про
встановлення факту проживання однією
сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1
проживала без шлюбу разом з ОСОБА_5 з
початку 1994 року по 29 липня 2004 року. Вони
були пов'язані спільним побутом,
спільною господарською діяльністю - в
1997 році за спільні кошти разом з ОСОБА_6
та ОСОБА_7 створили господарське
товариство ТОВ «Рената», мали взаємні
права та обов'язки.

Ці обставини підтвердили в
судовому засіданні свідки ОСОБА_15,
ОСОБА_16, ОСОБА_17 які пояснили, що ОСОБА_1
проживала без шлюбу сумісно з ОСОБА_5 з
1994 року по 29 липня 2004 року. Вказане
також підтверджується статутом ТОВ
«Рената» з якого вбачається, що в 1997
році засновники: ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_1
та ОСОБА_7 створили господарське
товариство - ТОВ «Рената». Факт
спільного проживання без реєстрацію
шлюбу в період з 1994 року по 29 липня 2004
року також підтверджується актами
опитування сусідів, від 14 травня 2013
року завіреними головою комітету
самоорганізації населення мікрорайону
«Соснівський» Демченко Г.М.

29 липня 2004 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5
зареєстрували шлюб у Черкаському
міському відділі реєстрації актів
цивільного стану, актовий запис № 822.

Згідно п. 7 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995
року «Про судову практику в справах про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення», відповідно до п. 1 ст. 273 ЦПК
суд вправі розглядати справи про
встановлення родинних відносин, коли
цей факт безпосередньо породжує
юридичні наслідки, наприклад, якщо
підтвердження такого факту необхідне
заявникові для одержання в органах, що
вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва
про право на спадщину.

Відповідачі ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 своєю заявою визнали факт
проживання позивачки з померлим ОСОБА_5
однією сім'єю з 1994 року і до 29 липня 2004
року. Відповідач - ОСОБА_4 в своїй заяві
від 19.11.2013 року, подану до суду 20.11.2013
року також не заперечував, щоб судом
був встановлений факт, що ОСОБА_1 та
ОСОБА_5 проживали однією сім'єю без
реєстрації шлюбу в період з 1994 року по 29
липня 2004 року. Тому, оскільки дані
обставини ніким не оспорюються, то є
підстави для визнання цього факту.

Відповідно до копії
свідоцтва про смерть ОСОБА_5 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після смерті ОСОБА_5
залишилось спадкове майно у вигляді
житлового будинку за адресою АДРЕСА_1,
що належав покійному ОСОБА_5 на
підставі договору купівлі-продажу
незакінченого будівництвом житлового
будинку, від 22.02.2002 року, посвідчений
приватним нотаріусом Черкаського
міського нотаріального округу ОСОБА_8
та зареєстрований в реєстрі за № 3537.

Судом встановлено, що відповідно до
договору купівлі-продажу
незакінченого будівництвом житлового
будинку від 22.02.2002 року, посвідченого
приватним нотаріусом ОСОБА_8 та
зареєстровано в реєстрі за № 3537,
відповідно до якого продавці - ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 продали, а
ОСОБА_5 купив - незакінчений
будівництвом житловий будинок, що
знаходиться в АДРЕСА_1, готовністю 62
відсотка. Продаж вчинено за 19465 грн.

На договорі купівлі-продажу
незакінченого будівництвом житлового
будинку від 22.02.2002 року відсутня
відмітка про державну реєстрацію.

На підставі рішення
виконавчого комітету Соснівської
районної ради від 19.09.2001 року № 514
реконструкцію будинку АДРЕСА_1 з
добудовою та внутрішнім
переплануванням згідно з проектом,
зважаючи на висновок археологічної
інспекції від 14.09.2001 року № 335, було
погоджено. Введення будинку в
експлуатацію в подальшому на той час
законодавством не вимагалося.

Відповідно до даних
технічного паспорту,який є в
матеріалах справи житловий будинок
АДРЕСА_1, станом на 22.09.2003 року був
побудований повністю. В технічному
паспорті мається відмітка - Літ. «А-1»,
«а» (житловий будинок з прибудовою) -
«дозволено рішенням виконавчого
комітету №514 від 19.09.2001 року».

В судому засіданні
встановлено, що придбаний в 2002 році
недобудований будинок АДРЕСА_1 був за
рахунок спільних коштів та спільної
праці ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на сьогодні є
повністю готовим та добудованим.

Враховуючи, що за час спільного
проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_1 кілька
разів змінювалося законодавство, яке
регулює спірні питання (виникнення
права спільної сумісної власності у
осіб, які не перебувають у шлюбі між
собою), суд вважає за необхідне
посилатися на ті нормативно правові
акти, закони та судову практику, які
діяли на час виникнення у позивача за
первісним позовом ОСОБА_1 права на
частку у спільному сумісному майні.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України Постановою № 16
від 12.06.98 (редакція від 12.06.98 року) «Про
застосування судами деяких норм
Кодексу про шлюб та сім'ю України» абз. 4
п. 13 зазначено, що «Спільне проживання
та ведення спільного господарства …
може підтверджуватися наявністю
обставин, характерних для сімейних
відносин (проживання в одному жилому
приміщенні, спільне харчування,
спільний бюджет, взаємне піклування,
придбання майна для спільного
користування тощо)».

Відповідно до роз'яснень, даних у п. 12
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 16 від 12.06.98 редакція від 12.06.98
року «Про застосування судами деяких
норм Кодексу про шлюб та сім'ю України»
«…до спорів про поділ майна осіб, які
живуть однією сім'єю, але не
перебувають у зареєстрованому шлюбі.
Такі спори мають вирішуватися згідно з
п. 1 ст. 17 Закону України «Про
власність»), відповідних норм
Цивільного кодексу України і з
урахуванням роз'яснень, даних Пленумом
Верховного Суду України в п. 5 постанови
від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову
практику у справах за позовами про
захист права приватної власності».

Відповідно до п. 1 ст. 17 Закону України
«Про власність» (станом на 22.02.2002 року) -
майно, придбане внаслідок спільної
праці членів сім'ї, є їх спільною
сумісною власністю, якщо інше не
встановлено письмовою угодою між ними.

В п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про
судову практику у справах за позовом
про захист права приватної власності»
рекомендовано враховувати, той факт, що
«..відповідно до чинного законодавства
спільною сумісною власністю є: в тому
числі - майно, придбане внаслідок
спільної праці членів сім'ї».

Враховуючи вищевикладене, оскільки в
період придбання будинку ОСОБА_5 та
позивач за первісним позовом ОСОБА_1
проживали однією сім'єю без реєстрації
шлюбу, були пов'язані спільним побутом,
тобто були членами сім'ї, вели спільну
господарську діяльність, і саме за
рахунок спільних коштів та спільної
праці придбали недобудований будинок
АДРЕСА_1, та спільними зусиллями
реконструювали (добудували його) до
22.09.2003 році, - за позивачем ОСОБА_1 слід
визнати право власності на ? частину
вищевказаного житлового будинку
АДРЕСА_1.

Також судом встановлено, що після
смерті ОСОБА_5 спадщину прийняли чотири
спадкоємці - позивач ОСОБА_1,
відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4.

Суд приймає до уваги заяви
відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4
про визнання позову, з яких вбачається,
що позивач повністю компенсувала
вартість часток відповідачів у
спадковому майні у вигляді житлового
будинку та земельної ділянки, а вважає,
що в такому разі позовні вимоги ОСОБА_1
про визнання права власності в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_5 на ? частину житлового будинку,
що розташований АДРЕСА_1 та земельну
ділянку, площею 556,0 кв.м., цільове
призначення: для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель та споруд, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка
належала покійному ОСОБА_5 на підставі
державного акту на право власності на
земельну ділянку, Серії ЯЕ №615495,
зареєстрованого в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю за № 99,
виданого Черкаським міським
управлінням земельних ресурсів 18.09.2007
року, підлягають до задоволення. Суд
при цьому виходить з того, що оформити
право власності на вищевказане
спадкове майно в позасудовому (через
органи нотаріату) порядку позивач не
має можливості, оскільки право
власності на будинок не зареєстровано
в органах БТІ за спадкодавцем, і
позивача відсутній оригінал
правовстановлюючого документу на
вищевказану земельну ділянку.

В силу ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі
визнання відповідачем позову суд за
наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Основоположні принципи здійснення
правомочностей власника сформульовані
у статті 1 Першого Протоколу до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод (Рим, 04 листопада
1950 року), що набрала чинності для
України з 11 вересня 1997 року та є
складовою її правової системи
відповідно до вимог статті 9
Конституції України.

Статтею 41 Конституції України
визначено, що кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.
Право власності набувається у порядку,
визначеному законом. Правова норма
дублюється в ч.1 ст. 328 ЦК України.

Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» - до прав, що
підлягають державній реєстрації
відносяться права на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 120 ЗК України у разі
набуття права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, що
перебувають у власності, користуванні
іншої особи, припиняється право
власності, право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані ці об'єкти. До особи, яка
набула право власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, розміщені
на земельній ділянці, що перебуває у
власності іншої особи, переходить
право власності на земельну ділянку
або її частину, на якій вони розміщені,
без зміни її цільового призначення.

Відповідно до правових позицій
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ, викладених в інформаційному
листі від 13.04.2011 року, розділ «Право
власності» - 1. З урахуванням положень ч.
1 ст. 15, ст. 392 ЦК України власник майна
може пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

За змістом наведених норм права
потреба в такому способі захисту права
власності виникає тоді, коли наявність
суб'єктивного права власника не
підтверджена відповідними доказами,
документами, підлягає сумніву, не
визнається іншими особами або ними
оспорюється (постанова від 4 квітня 2011
р. № 3-18гс11).

В силу Інформаційного листа ВССУ №
24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику
з розгляду цивільних справ про
спадкування» - п. 3.1. Право власності
спадкоємця на спадкове майно підлягає
захисту в судовому порядку шляхом його
визнання … у разі втрати ним документа,
який засвідчує його право власності
(ст. 392 ЦК).

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право
власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

У відповідності до ч. 1.2. ст. 158 ЗК
України - «…Виключно судом вирішуються
земельні спори з приводу володіння,
користування і розпорядження
земельними ділянками, що перебувають у
власності громадян і юридичних осіб".

У відповідності до ч. 1.2. ст. 158 ЗК
України власник не може бути
позбавлений права власності на
земельну ділянку, крім випадків,
передбачених цим Кодексом та іншими
законами України.

В силу Інформаційного листа ВВСУ від
16.05.2013 року "Про судову практику
розгляду цивільних справ про
спадкування» вбачається якщо
документи, що засвідчують право
власності на нерухоме майно, існували,
проте були втрачені власником та не
можуть бути відновлені в передбаченому
законом порядку, застосуванню підлягає
ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про
визнання права власності може бути
пред'явлений, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також
у разі втрати власником документа, який
засвідчує його право власності.

У відповідності до ст. 392 ЦК України
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Відповідно до роз'яснень, даних в абз. 2
п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 22.12.1995 року в редакції від
25.05.1998 року № 20 - «…коли
правовстановлюючі документи на майно,
придбане кількома особами з метою
створення спільної власності,
оформлені на одного з них і всі вони
користувалися цим майном, строк
позовної давності для вимог про право
на майно учасника спільної власності,
не зазначеного у правовстановлюючому
документі, обчислюється відповідно до
ст. 76 ЦК з дня, коли він дізнався або
повинен був дізнатися, що його право на
це майно оспорюється, а не з часу
оформлення угоди на придбання майна".

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку про задоволення
позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215, 218, 256,
ЦПК України, ст. 1261 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Встановити факт проживання однією
сім'єю ОСОБА_1 з ОСОБА_5 з 1994 року по 29
липня 2004 року.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН:
НОМЕР_2 право власності на ? частину
житлового будинку, що розташований за
адресою: АДРЕСА_1 на підставі ст. 17 ЗУ
«Про власність».

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН:
НОМЕР_2 право власності на ? частину
житлового будинку, що розташований за
адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування
за законом, після смерті чоловіка
ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН:
НОМЕР_2, право власності в порядку
спадкування за законом після чоловіка
ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 - на
земельну ділянку площею 556,0 кв.м.,
цільове призначення: для будівництва
та обслуговування жилого будинку,
господарських будівель та споруд, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка
належала ОСОБА_5 на підставі державного
акту на право власності на земельну
ділянку, Серії ЯЕ №615495,
зареєстрованого в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю за № 99,
виданого Черкаським міським
управлінням земельних ресурсів 18.09.2007
року.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Черкаського
апеляційного суду протягом десяти днів
з моменту його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий: