пр.№ 2/464/2242/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

20.12.2013 року          Сихівський
районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Шашуріної Г.О.

за участю секретаря Причини О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної
шкоди, завданої злочином, -

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з зазначеним
позовом, посилаючись на те, що 30.08.2011
року розглянута кримінальна справа
відносно ОСОБА_2, який обвинувачувався
у тому, що він, працюючи директором ПП
«Данмарбуд», будучи службовою особою,
оскільки наділений
організаційно-розпорядчими та
адаіиістративно-господарськими
функціями в тому числі повноваженнями
по прийняттю на роботу та звільненню з
роботи працівників, здійснюючи
керівництво ПП «Данмарбуд», всупереч
інтересам служби та всупереч ст.ст. 43, 45,
46 законодавства про працю, зокрема, в
період з вересня 2008 року по квітень 2009
року прийняв на роботу без належного
оформлення (без укладення трудового
договору і запису в трудовій книжці)
працівника ОСОБА_1 на посаду
різноробочого, якому у вищевказаний
період виплачували зарплату без сплати
податків, інших обов'язкових
відрахувань та на якого не
поширювались гарантії, передбачені
законодавством про працю та соціальне
забезпечення. Вказував, що починаючи з
16.09.2008 року по 04.04.2009 року без
повідомлення причин ОСОБА_3 не
виплачував йому заробітну плату і
таким чином завдав майнову шкоду в
розмірі 12 648,00 грн. З урахуванням
наведеного, позивач на підставі ст 1166
ЦК України просив суд стягнути з
відповідача майнову шкоду в розмірі 12
648,00 грн.

В судове засідання позивач не
з’явився, надав суду заяву, якою позов
підтримав, просив вимоги задовольнити
в повному обсязі та проводити розгляд
справи за його відсутності, проти
заочного розгляду справи не
заперечував.

Відповідач в судове засідання не
з’явився, про день та час розгляду
справи повідомлявся належним чином,
причини неявки суду не повідомив, заяв
про можливість розгляду справи за їх
відсутності від відповідачів не
надходило.

Враховуючи наведене та відсутність
заперечень зі сторони позивача, суд
вважає за можливе на підставі ст. 224 ЦПК
України провести заочний розгляд
справи.

З’ясувавши дійсні обставини справи та
перевіривши їх доказами, суд приходить
до переконання, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою
Жовківського районного суду
Львівської області від 30.08.2011 року в
справі № 1-35/11 кримінальну справу про
обвинувачення ОСОБА_2 за ст. 172 ч. 1, 366 ч. 1,
191 ч. 2 КК України закрито на підставі ст.
1 п. «в» Закону України «Про аміністію у
2011 році» від 08.07.2011 року та звільнено
його від кримінальної
відповідальності.

З вказаної постанови вбачається, що
ОСОБА_2, працюючи директором ПП
«Данмарбуд», будучи службовою особою,
оскільки наділений
організаційно-розпорядчими та
адаіиістративно-господарськими
функціями в тому числі повноваженнями
по прийняттю на роботу та звільненню з
роботи працівників, здійснюючи
керівництво ПП «Данмарбуд», всупереч
інтересам служби та всупереч ст.ст. 43, 45,
46 Конституції України, ст.ст. 24, 30, 48, 253
КЗпП України умисно вчинив грубе
порушення законодавства про працю,
зокрема, в період з вересня 2008 року по
квітень 2009 року прийняв на роботу без
належного оформлення (без укладення
трудового договору і запису в трудовій
книжці) працівника ОСОБА_1 на посаду
різноробочого, якому у вищевказаний
період виплачували зарплату без сплати
податків, інших обов'язкових
відрахувань та на якого не
поширювались гарантії, передбачені
законодавством про працю та соціальне
забезпечення.

Під заподіяною внаслідок злочину
шкодою позивач розуміє суму
невиплаченої йому заробітної плати в
розмірі 12 648,00 грн., що вбачається з
позовної заяви останнього.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням Жовківського районного суду
Львівської області від 13.02.2012 року в
справі № 2-1655/11 задоволено позов ОСОБА_1
до ПП «Данмарбуд» про стягнення
заборгованості по заробітній платі.
Стягнуто з ПП «Данмарбуд» на користь
ОСОБА_1 10 200,00 грн. заборгованості по
заробітній платі та 2 448 компенсації за
затримку розрахунку. Вказане рішення
суду набрало законної сили. Підставою
для звернення до суду з вказаним
позовом стало те, що у 2008 році ОСОБА_1
працював у ПП «Данмарбуд» різноробочим
без укладення трудового договору і
запису в трудовій книжці та в період з
16.09.2008 року по 04.04.2009 року йому не
виплачувалась заробітна плата.

Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України, в
редакції чинній на час виникнення
спірних правовідносин, майнова шкода,
завдана майну фізичної особи внаслідок
злочину, відшкодовується державою,
якщо не встановлено особу, яка вчинила
злочин, або якщо вона є
неплатоспроможною.

З п. 13 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 31.03.1989 року № 3 «Про
практику застосування судами України
законодавства про відшкодування
матеріальної шкоди, заподіяної
злочином, стягнення безпідставно
нажитого майна» вбачається, що шкода,
заподіяна злочином, підлягає
відшкодуванню особою, яка її заподіяла,
в повному обсязі.

Також, у п. 2 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27.03.1992 року
№ 6 «Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» Пленум роз’яснив
судам, що розглядаючи позови про
відшкодування шкоди, суди повинні мати
на увазі, що шкода, заподіяна особі і
майну громадянина або заподіяна майну
юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її заподіяла, за умови, що дії
останньої були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина зазначеної
особи.

Статтею 22 ЦК України визначено, що
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищенаведене, зокрема те, що
сума невиплаченої заробітної плати не
є матеріальною шкодою в розумінні
положень ст.ст. 22, 1177 ЦК України;
заборгованість з заробітної плати була
стягнута на користь позивача рішенням
суду; роботодавцем, на якого покладено
обов’язок своєчасної виплати
винагороди за працю, в даному випадку є
ПП «Данмарбуд» - вимоги позивача про
стягнення матеріальної шкоди, яка за
твердженням позивача є заборгованістю
з заробітної плати, задоволенню не
підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
15, 23, 1166, 1177 Цивільного кодексу України,
п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1989 року № 3, п. 2
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 27.03.1992 року № 6, ст.ст. 10, 11, 60,
61, 88, 208, 209, 212-215, 218, 224-226 Цивільного
процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про відшкодування матеріальної шкоди,
завданої злочином, - відмовити.

Заява про перегляд заочного рішення
може бути подана відповідачем протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Львівської області
через Сихівський районний суд м. Львова
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя: