АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 2203/2040/2012
Провадження № 22-ц/792/1801/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2013 року
м. Хмельницький

колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Хмельницької області в складі:

головуючого судді
Харчука В.М.,

суддів: Спірідонової Т.В.

Ярмолюка О.І.

при секретарі: Чебан О.М.

з участю: представника ПАТ КБ
«Приватбанк» та ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу № 22-ц/792/1801/13
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» на рішення
Волочиського районного суду
Хмельницької області від 07 червня 2013
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ПАТ КБ «ПриватБанк»,
третя особа - ОСОБА_4 про визнання
розписки дійсною, розірвання
кредитного договору, припинення
договорів іпотеки та поруки, внесення
змін до договору, вчинення дій,
зустрічним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк»
до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, третя особа
Волочиський районний сектор Державної
міграційної служби України про
звернення стягнення на предмет іпотеки
і виселення, зняття з реєстрації,
заслухавши доповідача, пояснення
учасників процесу, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, судова колегія ,

В С Т А Н О В И Л А :

в травні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом про визнання розписки
дійсною, розірвання кредитного
договору, припинення договору іпотеки
та поруки, зобов'язання внести зміни до
договору та вчинити дії.

На підтримання своїх вимог
позивач зазначав, що 23 червня 2008 року
між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» було
укладено кредитний договір № HMVOGA
№ 2702, згідно умов якого він отримав
кредит на споживчі цілі в розмірі 38 568, 31
доларів США.

Окрім того, 24 червня 2008 року між
ним та ОСОБА_3 в добровільній

________________________________________________________________________
__

Головуючий в першій інстанції -
Намистюк В.П. Категорія
№ 19,27

Доповідач - Харчук В.М.

коштів та прийняття останнім на себе
боргових зобов'язань. Отже, кредит ним
був отриманий для придбання сином
автомобіля типу фургон марки MAN моделі
18.224, державний знак НОМЕР_1.

З метою забезпечення виконання
кредитних зобов'язань було укладено
іпотечний договір, предметом якого є
квартира АДРЕСА_1. Крім того, кредитне
зобов'язання було забезпечене порукою
з боку ОСОБА_4

Проте, зазначені договори були
укладенні з порушенням вимог чинного
законодавства, зокрема, кредитний
договір з додатками № 1 та додатком № 2
він не підписував, що доведено
висновком почеркознавчої експертизи.
При укладенні договору поруки з
поручителем ОСОБА_4 не були погоджені
всі істотні умови договору, оскільки
обсяг зобов'язань боржника збільшився
після укладення додаткових угод № 1 та
№ 1.

На думку позивача, оскільки він
делегував свої зобов'язання по
кредитному договору ОСОБА_3, який
використав кредит на свої споживчі
цілі, придбавши автомобіль, тому саме
він має взяти на себе обов'язок по
поверненню кредитних коштів.

Тому ОСОБА_2 просив визнати
дійсною розписку укладену від 24 червня
2008 року між ним та ОСОБА_6, замінити
боржника у кредитному договорі від 23
червня 2013 року № HMVOGA та внести
відомості про позичальника та боржника
ОСОБА_3, провести перерахунок по сплаті
та нарахуванні внесених коштів по
погашенню кредитного зобов'язання за
допомогою судової
фінансово-бухгалтерської експертизи,
внести зміни до п. 3.2., п. 7.3 кредитного
договору, договір поруки укладений між
ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк» вважати
припиненим, в зв'язку з порушеннями зі
сторони банку по основному договору та
відсутності будь-яких змін до договору
поруки, після внесення змін та
прийняття додаткових угод по
кредитному зобов'язанню від 16.11.2009 року,
розірвати договір іпотеки укладений
між ОСОБА_2 та банком та розірвати
кредитний договір № HMVOGA,
допустити заміну боржника по договору
іпотеки у зв'язку із зміною сторони
договору та укласти договір іпотеки
відповідно до заміненої сторони та
заставного майна, що є у його власності.

В червні 2012 року ПАТ КБ
«ПриватБанк» звернулося до суду із
зустрічним позовом до ОСОБА_2 про
звернення стягнення заборгованості за
кредитним договором за рахунок
предмету іпотеки, мотивуючи свої
вимоги тим що 23 червня 2008 року між
банком та ОСОБА_2 було укладено
кредитний договір № HMVOGA № 2702,
згідно умов якого він отримав кредит на
споживчі цілі в розмірі 38 568, 31 доларів
США.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором було укладено
договір іпотеки № HMVOGA, відповідно
до умов якого відповідачі надали в
іпотеку нерухоме майно, а саме:
квартиру загальною площею171,3 кв.м., що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Тому, банк просив в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором в розмірі 26 886,56 доларів США,
звернути стягнення на зазначену
квартиру, шляхом її продажу, з правом
укладення від імені відповідачів
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою-покупцем, з
отриманням витягу з Державного реєстру
прав власності, з отриманням
дублікатів правовстановлюючих
документів на нерухомість у
відповідних установах, підприємствах
або організаціях незалежно від форм
власності та підпорядкування, з
можливістю здійснення банком всіх
передбачених нормативно-правовими
актами держави дій, необхідних для
продажу предмета іпотеки.

Позивач за зустрічним позовом
просив також виселити відповідачів та
інших осіб, які зареєстровані та
проживають в зазначеній квартирі.

В квітні 2013 року ОСОБА_2, через
свого представника ОСОБА_7 подав заяву
про збільшення позовних вимог,
посилався на висновок № 4639/32-22
судово-економічної експертизи, яким
визначено, що загальний борг ОСОБА_2
перед ПАТ КБ «ПриватБанк» становить,
згідно офіційного курсу НБУ України - 130
374,87 грн., тому просив стягнути цю суму з
ОСОБА_2 на користь банку.

ПАТ КБ «ПриватБанк» також
звернулося до суду з заявою про
збільшення позовних вимог, банк просив
залучити до участі в справі в якості
відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3, а також
Волочиський районний сектор
управління державної міграційної
служби України у Хмельницькій області,
поставив питання про виселення
вказаних осіб з квартири зі зняттям з
реєстрації, та в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором,
яка складає відповідно до офіційного
курсу Національного Банку України - 200
610 грн. 89 коп., звернути стягнення на
предмет іпотеки.

В ході розгляду справи позивач -
відповідач ОСОБА_2 та його представник
позовні вимоги підтримували, проти
задоволення зустрічної позовної заяви
заперечували, представник ПАТ КБ
«ПриватБанк» вимоги зустрічної
позовної заяви підтримувала,
заперечувала проти задоволення вимог
первинної позовної заяви, решта
учасників судового розгляду в судове
засідання не з'явилися.

Рішенням Волочиського районного
суду Хмельницької області від 07 червня
2013 року позов ОСОБА_2 задоволено
частково, проведено перерахунок
заборгованості ОСОБА_2 за кредитним
договором № HMVOGA від 23.06.2008 року
станом на 03.05.2012 року у розмірі:
строкова заборгованість за кредитом 14
619,87 доларів США, прострочена
заборгованість за кредитом - 245,12
доларів США, заборгованість за
відсотками - 1037 доларів США.

Позов ПАТ КБ «ПриватБанк»
задоволено частково, звернуто
стягнення на квартиру АДРЕСА_1, шляхом
продажу з укладенням від імені ОСОБА_8
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою-покупцем, з
отриманням витягу з державного реєстру
прав власності, з отриманням
дублікатів правовстановлюючих
документів на нерухомість у
відповідних установах з можливістю
здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх
передбачених нормативно-правовими
актами дій, необхідних для продажу
квартири.

Виселити ОСОБА_2 із квартири
АДРЕСА_1 із зняттям Волочиським
районним сектором Державної
міграційної служби України з
реєстрації за даною адресою.

Вирішено питання щодо стягнення
судових витрат.

В решті позовних вимог обом
позивачам відмовлено.

ПАТ КБ «ПриватБанк» не погодилося
з рішенням суду першої інстанції від 07
липня 2013 року частково, а саме в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_2 щодо
перерахунку заборгованості за
кредитним договором.

Апелянт вважає, що судом в цій
частині порушені вимоги матеріального
та процесуального права.

Апелянт посилається на те, що суд
обґрунтував свою позицію з огляду на
висновок експерта, чим порушив вимоги
ч. 6 ст. 147 ЦПК України. Крім того, на
думку апелянта, висновок експерта є
необ'єктивним та необґрунтованим,
оскільки експерт при проведенні
розрахунку неправильно тлумачив умови
кредитного договору, а деякі положення
договору взагалі не прийняв до уваги,
зокрема щодо законності вимог банку
нараховувати заборгованість по
комісії, з помилками обрахував розмір
строкової заборгованості по тілу
кредиту та невірно обрахував розмір
відсотків, пені та штрафу.

Крім того, зазначає апелянт, що
судом безпідставно відмовлено в
задоволенні вимог банку щодо
виселення відповідачів ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 з квартири, на яку звернуто
стягнення, адже повідомлення про
виселення можливо проводити в разі
позасудового врегулювання спору.

На думку апелянта, судом
безпідставно залишено без задоволення
вимоги банку щодо зняття з реєстрації
ОСОБА_2 та членів його сім'ї, оскільки
рішення про звернення стягнення та
виселення є підставою для зняття особи
з реєстрації, а наявність місця
проживання відповідача є перешкодою
для виконання рішення про звернення
стягнення.

З огляду на ці доводи ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить змінити рішення
Волочиського районного суду
Хмельницької області від 07 червня 2013
року в частині часткового задоволення
позову ОСОБА_2, ухваливши нове рішення в
цій частині, яким відмовити в
задоволенні позову, а також в частині
часткового задоволення позову банку,
ухваливши нове рішення в цій частині та
задовольнивши позовні вимоги банку
повністю.

Судова колегія приходить до
висновку, що апеляційна скарга ПАТ КБ
«Приватбанк» підлягає частковому
задоволенню, а рішення Волочиського
районного суду від 07 червня 2013 року
підлягає частковому скасуванню з
ухваленням нового рішення в частині
часткового задоволення позову ОСОБА_2
та визначення розміру заборгованості
за кредитним договором в розмірі:
строкова заборгованість - 14 619,87 доларів
США, прострочена заборгованість
- 245,12 доларів США, заборгованість по
відсотках - 1037,39 доларів США, в частині
виселення ОСОБА_2 з іпотечної квартири
зі зняттям Волочиським районним
сектором Державної міграційної служби
України з реєстрації в іпотечній
квартирі, в частині стягнення
сплаченого судового збору з мотивів
невідповідності висновків суду
встановленим обставинам справи та
порушення судом норм матеріального
права - ст.ст. 16, 572, 576, 589-590 ЦК України,
ст.ст.1, 19, 20, 24 Закону України „Про
заставу" № 2654-ХІІ від 02.10.1992 року, ст.ст.3,
7, 11, 33, 35, 38-39 Закону України „Про
іпотеку" № 898-ІУ від 05.06.2003 року, ст. 109 ЖК
України та порушення судом норм
процесуального права - ст.ст. 4, 11, 213-214
ЦПК України, з ухваленням в цій частині
нового рішення про визначення розміру
заборгованості за кредитним договором
в розмірі, визначеному та обрахованому
позивачем - ПАТ КБ «Приватбанк»,
виселення ОСОБА_2 з іпотечної квартири
без надання іншого житла та стягнення
понесених банком судових витрат.

В решті рішення суду першої
інстанції сторонами не оскаржується,
відповідає встановленим обставинам,
підтверджується дослідженими доказами
і відповідає положенням норм
матеріального та процесуального права
та підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст.ст. 509, 524, 525-526, 533,
536, 541, 543, 546, 572, 574-575, 582, 589-590, ч.ч.1, 2 та 5;
ст.592, ч. 2; ст.ст. 611, 614, 617, 624, 1046, 1048-1049, 1054
ЦК України, ст.ст.33, ч.ч. 1 та 2, ст.ст. 35,
39-40, ч.ч.2, та 3 Закону України „Про
іпотеку", ст.109 ЖК України за договором
кредиту банк надає позичальникові
грошові кошти у розмірі та на умовах,
встановлених кредитним договором, а
позичальник зобов'язується повернути
таку ж суму грошових коштів (суму
позики) та сплатити обумовлені
проценти за користування ним.

Зобов'язання повинні ґрунтуватись
на засадах добросовісності та
розумності.

Зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту, або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання
зобов'язань не допускається.

Зобов'язання має бути виражене у
грошовій одиниці України -гривні.

Сторони можуть визначити грошовий
еквівалент зобов'язання в іноземній
валюті. Грошове зобов'язання має бути
виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено
грошовий еквівалент в іноземній
валюті, сума, що підлягає сплаті у
гривнях, визначається за офіційним
курсом відповідної валюти на день
платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.

Використання іноземної валюти, а
також платіжних документів в іноземній
валюті при здійсненні розрахунків на
території України за зобов'язаннями
допускається у випадках, порядку та на
умовах, встановлених законом.

Відповідно до положень ст. 5
Декрету КМ України „Про систему
валютного регулювання і валютного
контролю", ст.ст. 2, 47, 49 Закону України
„Про банки і банківську діяльність", п.
2.3 Положення про порядок видачі банкам
банківських ліцензій, письмових
дозволів та ліцензій на виконання
окремих операцій, затвердженого
Постановою Правління НБУ № 275 від 17.07.2001
року та зареєстрованого у Мінюсті
України 21 серпня 2001 року за № 7305921 банки
на підставі банківської ліцензії та
письмового дозволу Національного
Банку України вправі були у 2008 році
надавати громадянам України кредити в
іноземній валюті.

За користування чужими коштами
позичальником сплачуються проценти,
розмір яких встановлюється договором,
законом або іншим актом цивільного
законодавства.

Одним із видів забезпечення
виконання зобов'язань є застава
нерухомого майна (іпотечна застава).

За договором застави кредитор
(заставодержатель) має право у разі
невиконання боржником (заставодавцем)
зобов'язання, забезпеченого заставою,
одержати задоволення за рахунок
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами цього боржника,
якщо інше не встановлено законом.

Одним із видів застав є іпотека -
застава нерухомого майна. Правила про
іпотеку встановлюються законом.

У разі невиконання зобов'язання,
забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави.

За рахунок предмета застави
заставодержатель має право
задовольнити у повному обсязі свою
вимогу, що визначена на момент
фактичного задоволення, включаючи
сплату процентів, неустойки,
відшкодування збитків, а також втрат,
понесених у зв'язку із пред'явленням
вимоги, якщо інше не встановлено
законом або договором.

У разі порушення боржником
основного зобов'язання за кредитним
договором, забезпеченим іпотечним
договором застави, іпотекодержатель
надсилає іпотекодавцю та боржнику,
якщо він є відмінним від іпотекодавця,
письмову вимогу про усунення
порушення у не менш, ніж тридцятиденний
строк.

У цьому документі зазначається
стислий зміст порушених зобов'язань та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки у разі невиконання
цієї вимоги. Якщо протягом
встановленого строку вимога
іпотекодержателя залишається без
задоволення, то останній вправі
розпочати звернення стягнення на
предмет іпотеки відповідно до положень
Закону.

Недотримання вимог ст. 33, ч. 1 закону
України „Про іпотеку" є перешкодою для
звернення стягнення на предмет
іпотеки, але не перешкоджає зверненню
із позовом до самого боржника про
виконання забезпеченого іпотекою
зобов'язання за кредитним договором.

На підставі судового рішення
допускається звернення стягнення на
предмет іпотеки - квартири чи жилі
будинки.

Однак, законом встановлено певний
порядок дій іпотекодержателя (банку)
при вирішенні питання виселення осіб,
які проживають у цьому житлі.

Зокрема, після прийняття рішення
про звернення стягнення на передану в
іпотеку квартиру, всі її мешканці
зобов'язані на письмову вимогу банку
добровільно звільнити це житло
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги.

Якщо ці особи добровільно житла не
звільняють, то вони виселяються
примусово у судовому порядку.

Вимога про звільнення житла може
направлятись зазначеним особам
одночасно із вимогою про виконання
зобов'язань за кредитним договором та
попередженням про звернення стягнення
на предмет іпотеки.

При недотриманні цієї процедури
вимоги іпотекодержателя про виселення
не можуть бути задоволені в судовому
порядку, як необґрунтовані.

Боржник та його іпотекодавець
несуть відповідальність за
невиконання зобов'язань за кредитним
договором за наявності вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відсутність вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

Особа, яка порушила зобов'язання,
звільняється від відповідальності за
його порушення, якщо вона доведе, що це
порушення сталось внаслідок випадку чи
непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема,
недодержання своїх обов'язків
контрагентом боржника, відсутність у
боржника необхідних коштів.

Відповідно до ст.ст. 4, 10-11, 60, 66, ч.ч. 2,
3, 6 ст. 147, ст.ст. 212, 213, 309 ЦПК України суд
вирішує спір на засадах змагальності
та диспозитивності. Кожна сторона
доказами зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог чи заперечень.

Для з'ясування обставин, що мають
значення для справи і потребують
спеціальних знань в галузі науки,
ремесла тощо, суд призначає експертизу
за заявою осіб, які беруть участь у
справі.

Експерт дає у письмовій формі свій
мотивований висновок, який
приєднується до справи. У висновку
експерта повинні зазначатись, в тому
числі, питання, які були поставлені
експертові, докладний опис зроблених
досліджень, зроблені в результаті їх
висновки і обґрунтовані відповіді на
поставлені судом питання.

Висновок експерта є лише одним із
доказів у справі, він не може мати для
суду наперед переважного значення
порівняно з іншими доказами, він
оцінюється судом за внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому досліджені наявних у
справі доказів, з оцінкою його
належності, допустимості,
достовірності, достатності та
взаємного зв'язку з іншими доказами.

Незгода суду з експертним
висновком повинна бути умотивована.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Судове рішення є законним, якщо суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно та всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються;

2) які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин;

3) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин;

4) чи слід позов задовольнити або в
позові відмовити та вирішує інші
питання.

Суд апеляційної інстанції скасовує
рішення суду першої інстанції в
частині та ухвалює нове рішення, змінює
рішення, якщо це рішення постановлене з
порушенням чи неправильним
застосуванням норм матеріального і
процесуального права.

Задовольняючи частково позовні
вимоги ОСОБА_2 та визначаючи за його
позовом менший розмір заборгованості,
ніж визначений ПАТ КБ «Приватбанк», на
погашення якої допущено звернення
стягнення на предмет іпотеки, суд
першої інстанції виходив з висновку
судово-економічної експертизи,
проведеної 30.01.2013 року Тернопільським
відділенням Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз.

Однак, при цьому суд першої
інстанції порушив норми
процесуального права - ст.ст. 212-214 ЦПК
України і не дав належної оцінки цьому
доказу, надав йому безпідставно
переваги перед іншими доказами -
кредитним договором (його умовами),
іпотечним договором, розрахунками
банку про розмір заборгованості,
проведеним відповідно до умов
кредитного договору.

Судом першої інстанції не
враховано, що експерт під час
виконання експертного висновку
відійшов від умов кредитного договору,
недійсність якого повністю чи частково
жодна сторона не оспорила, і який є
обов'язковим для сторін та діє на час
вирішення спору. Експерт від надання
економічних висновків та розрахунків
перейшов до критичної оцінки умов
кредитного та іпотечного договорів, що
є суто правовими юридичними питаннями,
підлягаючими вирішенню судом, а не
експертом, адже суд призначав судову
бухгалтерську (судово-економічну), а не
правову експертизу. Експерт не
являється фахівцем в галузі права і не
вправі давати юридичну оцінку окремим
умовам кредитного договору, як
зазначено в пункті 2 та пункті 3
експертного висновку (т. 2, а.с.81 зворот,
а.с. 82).

Крім того, суд першої інстанції не
звернув уваги на ту обставину, що
експерт відхилив і не урахував частини
наданих сторонами для проведення
експертизи квитанцій, які є такими,
номер, дату, суму та призначення
платежу яких неможливо встановити.
Скільки таких квитанцій експерт
відхилив, і як це вплинуло на
правильність експертного висновку, ні
експерт, ні суд першої інстанції не
зазначили (т. 2. а.с.80).

При таких обставинах експертний
висновок не може бути покладений в
обґрунтування судового рішення про
визначення розміру заборгованості
боржника перед кредитором за кредитним
договором як належний і допустимий та
достовірний доказ.

Тому, суд апеляційної інстанції
для обґрунтування судового рішення
бере розрахунок заборгованості ОСОБА_2
перед ПАТ КБ «Приватбанк», який
визначений банком в первинній та
остаточно зміненій позовних заявах
банку з додатками (т. 2, а.с.2-6, 8-16, т.3,
а.с.72-75) станом на 03.05.2012 року, який
ґрунтується на умовах кредитного
договору.

Крім того, виселяючи ОСОБА_2 з
іпотечної квартири зі зняттям з
реєстраційного обліку Волочиським
районним сектором Державної
міграційної служби України, суд першої
інстанції не урахував, що відповідно до
ст. 7 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в України» № 1382-ІУ від 11.12.2003
року зняття з реєстрації фізичної
особи в України органами реєстрації
здійснюється на підставі, в тому числі:
судового рішення, яке набрало законної
сили, про позбавлення права власності
на іпотечне житло чи про виселення
громадянина з іпотечного житла. Тому
судове рішення в цій частині є
передчасним, так як органами
реєстрації ПАТ КБ «Приватбанк» не
здійснено відмови у знятті з
реєстрації гр. ОСОБА_2 з іпотечної
квартири на підставі судового рішення
про його виселення.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що 23 червня 2008 року між ПАТ
КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено
кредитний договір № HMV0GA ,
відповідно до умов якого банк надав, а
ОСОБА_2 отримав кредит в сумі 38 568,30
доларів США зі сплатою відсотків за
користування кредитом в розмірі 15%
річних на суму залишку заборгованості
з кінцевим терміном повернення 23.06.2018
року.

З них: 34406,21 доларів США надано на
споживчі цілі, 990 доларів США на оплату
винагороди за надання фінансового
інструменту у момент надання кредиту,
345,59 доларів США для сплати страхового
платежу за Договором страхування майна
в перший рік дії кредиту, 176,62 доларів
США для сплати платежів по особистому
страхуванню на перший рік дії договору
кредиту, 4162,10 доларів США на сплату
наступних чергових страхових платежів.

Пунктом 2.2.7 Договору передбачено
обов'язок позичальника здійснювати
страхування заставленого майна та
здійснювати особисте страхування за
власний рахунок, для чого банк надає
позичальнику кредитні кошти.

У випадках затримання сплати
частини кредиту або відсотків
щонайменше на один календарний місяць,
перевищення суми заборгованості за
кредитом більш, ніж на 10%, несплати
позичальником більше однієї виплати,
що складає 5% суми кредиту, істотного
порушення інших умов Договору банку
надано право стягнути всю суму
заборгованості за кредитним договором
достроково, відсотки за користування
наданими коштами, винагороди, пеню.

Пунктом 2.3.7 кредитного Договору
передбачено право банку звернути
стягнення на заставлене майно на
погашення заборгованості за кредитом.

Відповідно до п.п.3.7, 5.1 Договору у
випадку несвоєчасної сплати чергових
внесків за кредитом позичальник
сплачує банку пеню в українській
гривні відповідно до п. 8.4 Договору.

Пунктом 5.3-5.5, 6.4 Договору
передбачено сплату позичальником
штрафу при порушенні строків платежів
по будь-якому зобов'язанню більш ніж на
30 днів у розмірі 250 гривень +5% від суми
позову. Сторонами також обумовлено
нарахування неустойки за період в три
роки з дня порушення зобов'язань та
визначено строки позовної давності в
п»ять років з дня порушення прав
будь-якої сторони договору.

Пунктами 4.1-4.6 Договору передбачено
зобов'язання банку здійснювати
завчасне резервування коштів для
виконання зобов'язань перед
позичальником і надання йому коштів, та
зобов'язання позичальника сплачувати
винагороду за резервування коштів, яка
обраховується за фактичну кількість
днів резервування коштів на дату
щомісячного платежу за кредитом зі
щомісячною сплатою цієї винагороди

Пунктом 8.1 договору передбачено
також сплату відсотків за користування
кредитом в розмірі 1,25% на місяць на
залишок заборгованості за кредитом,
винагороди за надання фінансового
інструменту в розмірі 3 % від суми
виданого кредиту у момент надання
кредиту, винагороди за резервування
ресурсів у розмірі 4,08% річних від суми
зарезервованих ресурсів.

Боржник за кредитним договором
зобов'язався сплачувати кредит
відповідно до затвердженого сторонами
графіка з 23 по 28 число кожного місяця в
сумі 650,05 доларів США (ануїтентний
платіж) до повного погашення
заборгованості за договором, що
складається із заборгованості по тілу
кредиту, відсотках, винагороді,
комісії.

Пунктом 8.3 кредитного договору
передбачено, що способами забезпечення
виконання зобов'язань є іпотеки
(застава) АДРЕСА_1, та особиста порука
гр. ОСОБА_4.

Пунктом 8.4 договору передбачено
сплату пені у випадку невиконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором у розмірі 0,15% від суми
простроченої заборгованості по
кредиту за кожен день прострочення, але
не менше 1 гривні.

Невід'ємними частинами кредитного
договору являються детальний опис
загальної вартості кредиту та графік
погашення кредиту.

Сторони погодили ці умови
договору і прийняли їх до виконання,
банк надав, а позичальник повністю
отримав обумовлену суму кредиту і
використав кошти на власні потреби.

23 червня 2008 року між ОСОБА_2 та ЗАТ
КБ «Приватбанк» укладено договір
іпотеки, за яким ОСОБА_2 передав в
іпотеку банку належну йому на праві
приватної власності п'ятикімнатну
квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 171,3
кв. метрів, жилою площею 67,10 кв. метрів
вартістю 263 127 гривень.

Розділом 3 іпотечного договору
надано право банку звернути стягнення
за рішенням суду на предмет іпотеки у
випадку невиконання іпотекодавцем та
позичальником своїх зобов'язань за
кредитним договором.

Позичальник ОСОБА_2 використав
надані йому кредитні кошти, однак свої
зобов'язання по поверненню кредиту в
повній мірі не виконував, внаслідок
чого станом на 01 червня 2009 року
допустив заборгованість за кредитним
договором в сумі 26 886,56 доларів США, з
яких 22 481,64 доларів США заборгованість
по тілу кредиту, 1 808 доларів США
заборгованість по відсотках, 592,28
доларів США заборгованість по комісії
за користування кредитом, 257,29 доларів
США в еквіваленті на українську гривню
заборгованість по пені, 32,85 доларів США
в еквіваленті на українську гривню
штраф (фіксована частина), 1714,50 доларів
США в еквіваленті на українську гривню
штраф (процентна складова.

Станом на 07 травня 2013 року ПАТ КБ
«Приватбанк» уточнив розмір
заборгованості за кредитним договором,
який склав 25 139,21 доларів США, що
еквівалентно 200 610,89 гривень (а.с.74-75, т. 3).

17.05.2012 року ПАТ КБ «Приватбанк»
направив ОСОБА_2 письмову вимогу про
погашення всієї суми заборгованості за
кредитним договором та попередження
про звільнення квартири у зв'язку з
прийняттям рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Однак, таке попередження банком не
направлялось іншим повнолітнім членам
сім'ї ОСОБА_2, відповідачам у справі -
його дружині ОСОБА_4 та синові ОСОБА_3.

Наведені обставини повністю
підтверджуються дослідженими судом
належними і допустимими доказами:
розрахунком заборгованості за
кредитним договором, повідомленням
про офіційний курс долара США до
української гривні, кредитним
договором, іпотечним договором,
додатками до кредитного договору
(графіком погашення кредиту та
розрахунком загальної вартості
кредиту), правовстановлюючими
документами на предмет іпотеки,
претензією-вимогою ОСОБА_2, поштовим
реєстром, з якого вбачається, що така
вимога направлялась лише відповідачу
ОСОБА_2, уточненою позовною заявою (т.2,
а.с.2-30, т. 3, а.с.74-75), актом
приймання-передачі досліджених судом
оригіналів документів (т.3, а.с.3),
довідкою Користовецької сільської
ради про склад сім»ї ОСОБА_2, які
проживають в іпотечній квартирі (т. 3,
а.с.56), копіями квитанцій про сплату
кредитних платежів, з яких вбачається,
що ОСОБА_2 систематично допускав
заборгованість по сплаті кредиту в
обумовленому Договором розмірі (т. 1,
а.с.24-25). Наявність таких квитанцій,
розмір платежів обидві сторони визнали
в судовому засіданні.

А тому, вирішуючи позовні вимоги
банку, суд першої інстанції
обґрунтовано відмовив у виселенні
відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 через
недотримання позивачем порядку
примусового виселення членів сім'ї
іпотекодавця, що не перешкоджає ПАТ КБ
«Приватбанк» належним чином
попередити даних відповідачів про
звільнення іпотечної квартири, а у
випадку невиконання вимоги банку
звернутися до суду повторно з вимогами
про виселення цих відповідачів в
примусовому порядку.

Позовні вимоги ПАТ «КБ
«Приватбанк» в цій частині задоволенню
не підлягають як недоведені належними
і допустимими доказами.

Не підлягають задоволенню з цих же
підстав позовні вимоги банку і в
частині зняття цих відповідачів з
реєстрації в іпотечному будинку.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 309, 314-316, 317, 319
ЦПК України, судова колегія,

В И Р І
Ш И Л А:

апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» задовольнити
частково, рішення Волочиського
районного суду Хмельницької області
від 07 червня 2013 року в частині
часткового задоволення позову ОСОБА_2
про визначення заборгованості за
кредитним договором, та часткове
задоволення позову ПАТ КБ
«Приватбанк», стягнення з ОСОБА_2 на
користь ПАТ КБ «Приватбанк» судового
збору, виселення зі зняттям його з
реєстрації місця проживання скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 в цій
частині відмовити.

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» в цій частині
задовольнити частково.

В рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
HMV0GA від 23.06.2008 року в розмірі 25 139,21
(двадцять п'ять тисяч сто тридцять
дев'ять) доларів США, що складає в
перерахунку на українську гривню за
офіційним курсом Національного Банку
України 7,98 гривні за 1 долар США станом
на 03.05.2012 року 200 610,89 (двісті тисяч
шістсот десять) гривень, з яких 22 481,64
долари США заборгованість за тілом
кредиту, 1808 доларів США заборгованість
за відсотками, 592,28 доларів США
заборгованість по комісії, 2 053,17
гривень пеня, 250 гривень штраф
(фіксована частина), 13 681,71 гривень штраф
(процентна складова), звернути
стягнення на квартиру загальною площею
171,3 кв. метрів за АДРЕСА_1 шляхом
продажу квартири з укладенням від
імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, з отриманням витягу з
Державного реєстру прав власності, з
отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах
незалежно від форм власності та
підпорядкування, з правом здійснення
ПАТ КБ «Приватбанк» всіх дій,
необхідних для продажу предмета
іпотеки.

Виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, із
зазначеної квартири без надання іншого
житла.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ПАТ
КБ «Приватбанк» сплачений судовий збір
в сумі 2 112,47 (дві тисячі сто дванадцять)
гривень.

В решті рішення Волочиського
районного суду від 07 червня 2013 року
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий суддя:

судді: