30 грудня 2013 року м.
Мукачево           Справа №303/8544/13-ц
Номер рядка стат.звіту-26
Мукачівський міськрайонний суд
Закарпатської області
головуючого – судді Кость В.В.
при секретарі Цульба
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Мукачево
матеріали цивільної справи
за позовом публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк»
до відповідача ОСОБА_1
про стягнення заборгованості у сумі
СУД ВСТАНОВИВ:
ПАТ «Дельта Банк» (далі -
Банк) звернулося до суду з позовом до
ОСОБА_1 (далі - Позичальник) про
стягнення заборгованості за кредитним
Як на підставу для задоволення
позовних вимог, Банк посилається на те,
що в процесі цивільно – правової
реалізації укладеного між сторонами
договору Позичальник не виконала своїх
зобов’язань зі сплати кредиту та інших
нарахувань, в зв'язку з чим відповідач
має нести обов’язок з повернення Банку
суми за предметом позовних вимог.
Нормативно – правовою підставою для
задоволення позовних вимог вказані
приписи ст.ст. 1049, 1054 Цивільного кодексу
У судове засідання представник
позивача не з’явився, оскільки заявив
клопотання про розгляд справи без його
участі. Позовні вимоги підтримує в
повному обсязі, просить їх задоволити
та проти ухвалення судом заочного
рішення не заперечує.

Відповідач у судове засідання не
з»явилася, хоча про час і місце
розгляду справи повідомлялася
належним чином через засоби масової
інформації, про причину неявки суд не
повідомила, а тому, за згодою
представника позивача, суд ухвалює
рішення при заочному розгляді справи,
що відповідає положенням ст. 224 ЦПК
України.

Дослідивши подані по справі доказові
матеріали, суд констатує наступне.

За умовами укладеного між сторонами по
справі договору на відкриття
карткового рахунку та обслуговування
платіжної картки від

14.06.2007 №001-06019-140607 (далі – Договір а.с. 5,
6), Банк відкрив кредитну лінію ОСОБА_1 в
межах суми 30 000,00 грн.

У відповідності до умов Договору,
відповідач зобов’язана щомісяця в
строки, здійснювати погашення частини
суми заборгованості за Кредитною
лінією, яка виникла за попередній
звітний місяць, а також здійснювати
погашення в повному обсязі
заборгованості за Овердрафтом,
сплачувати всю суму процентів, та всю
суму пені, у разі порушення строків
сплати заборгованості за Кредитною
лінією.

Договір діє до повного виконання
сторонами зобов’язань за ним (п.п. 4.2.
Договору).

Фактичне отримання Позичальником
ОСОБА_1 кредитних коштів
підтверджується підписаними ОСОБА_1
анкетою позичальника та анкетою
клієнта – фізичної особи від 14.06.2007
(а.с. 7, 8).

Заборгованість Позичальника станом на
29.10.2013 (розрахунок, а.с.11-12) за предметом
позову у сумі 11031,21 грн. (в т.ч. 10876,23 грн.
– прострочене тіло кредиту, 154,98 грн. –
відсотки) підтверджена належними
доказами відповідно до вимог ст.ст. 57-60
Цивільного процесуального кодексу
України, відповідачем не спростована.

Приймаючи до уваги вищевказані
фактичні обставини справи суд виходить
з того, що згідно зі статтею 526
Цивільного кодексу України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Правовими нормами, які містяться в ст.
256, 257, п. 1 частини другої ст. 258, частині
четвертій ст. 559 Цивільного кодексу
України передбачено, що позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутись до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

За зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання (частина п'ята статті 261
Цивільного кодексу України).

Відповідно до положень ст. 266
Цивільного кодексу України зі спливом
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).

Пунктом 7 частини одинадцятої ст. 11
Закону «Про захист прав споживачів»
передбачена імперативно сформована
заборона для кредитодавця щодо вимоги
на повернення споживчого кредиту,
строк давності якого минув.

Правовими приписами п. 31 постанови
пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 30.03.2012 №5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних

правовідносин» передбачено, що позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі.

Оцінюючи фактичні обставини по справі
на предмет їх відповідності
вищевказаним нормам цивільного
законодавства суд приходить до
висновку про необхідність відмови
Банку у задоволенні позовних вимог за
предметом позову з огляду на наступне.

Як свідчать дані штемпеля на позовній
заяві ПАТ «Дельта Банк», за стягненням
вищевказаної суми заборгованості,
позивач звернувся до суду 11.12.2013 року,
не зважаючи на те, що згідно з даними
розрахунку, що міститься в матеріалах
справи (а.с. 11-12), плату заборгованості
Позичальник здійснила в грудні 2009 року,
а отже з цієї дати почав спливати строк
позовної давності для вимог позивача,
оскільки після цього строку відповідач
не здійснювала більше платежів у
рахунок погашення заборгованості за
Договором, що могло б стати підставою
для визначення строку позовної
давності з урахуванням приписів
частини першої ст. 264 Цивільного
кодексу України, якою передбачено, що
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Відповідно до частини першої статті 251
Цивільного кодексу України строком є
певний період у часі, зі спливом якого
пов’язана дія чи подія, яка має
юридичне значення. Строк визначається
роками, місяцями, тижнями, днями або
годинами (частина перша статті 252 ЦК
України).

Разом з тим, із настанням певної події,
яка має юридичне значення,
законодавець пов’язує термін, який
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати (частина друга статті 251 та
частина друга статті 252 ЦК України).

З тексту Договору вбачається, що
сторонами не було визначено
конкретного строку виконання
зобов’язань, тому зазначена в ньому
умова (п.п. 4.2.) про його дію до повного
виконання сторонами прийнятих на себе
зобов’язань не є встановленим
сторонами строком виконання
зобов’язань, оскільки суперечить
частині першій статті 251 та частині
першій статті 252 Цивільного кодексу
України.

Вищевказане свідчить про те, що вимога
до Позичальника заявлена Банком після
спливу встановленого статті 256 ЦК
України трьохрічного строку.

Як свідчать фактичні дані по справі
позивач цей строк пропустив, і поновити
його не просив.

Таким чином, вказане є однозначною
підставою для відмови у задоволенні
позовних вимог.

На підставі наведеного, керуючись 8, 124,
129 Конституції України, ст.ст.10, 14, 57-60,
212-215, 223, 224-228, 294 Цивільного
процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
у сумі 11031 грн. 21 коп. – відмовити
повністю.

2. Позивач має право оскаржити заочне
рішення в загальному порядку,
встановленому Цивільним процесуальним
кодексом (апеляційна скарга на
рішення суду подається протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення).

3. Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення
може бути подано протягом десяти днів з
дня отримання його копії.

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2013 року м.
Мукачево           Справа
№303/8544/13-ц

2/303/4188/13

Номер рядка стат.звіту-26

Мукачівський міськрайонний суд
Закарпатської області

в особі :
головуючого – судді Кость В.В.

при секретарі Цульба
О.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Мукачево
матеріали цивільної справи

за позовом публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк»

до відповідача ОСОБА_1

про стягнення заборгованості у сумі
11031,21 грн.,

СУД ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Дельта Банк» (далі -
Банк) звернулося до суду з позовом до
ОСОБА_1 (далі - Позичальник) про
стягнення заборгованості за кредитним
договором у сумі 11031,21 грн.

Як на підставу для задоволення
позовних вимог, Банк посилається на те,
що в процесі цивільно – правової
реалізації укладеного між сторонами
договору Позичальник не виконала своїх
зобов’язань зі сплати кредиту та інших
нарахувань, в зв'язку з чим відповідач
має нести обов’язок з повернення Банку
суми за предметом позовних вимог.

Нормативно – правовою підставою для
задоволення позовних вимог вказані
приписи ст.ст. 1049, 1054 Цивільного кодексу
України.

У судове засідання представник
позивача не з’явився, оскільки заявив
клопотання про розгляд справи без його
участі. Позовні вимоги підтримує в
повному обсязі, просить їх задоволити
та проти ухвалення судом заочного
рішення не заперечує.

Відповідач у судове засідання не
з»явилася, хоча про час і місце
розгляду справи повідомлялася
належним чином через засоби масової
інформації, про причину неявки суд не
повідомила, а тому, за згодою
представника позивача, суд ухвалює
рішення при заочному розгляді справи,
що відповідає положенням ст. 224 ЦПК
України.

Дослідивши подані по справі доказові
матеріали, суд констатує наступне.

За умовами укладеного між сторонами по
справі договору на відкриття
карткового рахунку та обслуговування
платіжної картки від 14.06.2007 №001-06019-140607
(далі – Договір а.с. 5, 6), Банк відкрив
кредитну лінію ОСОБА_1 в межах суми 30
000,00 грн.

У відповідності до умов Договору,
відповідач зобов’язана щомісяця в
строки, здійснювати погашення частини
суми заборгованості за Кредитною
лінією, яка виникла за попередній
звітний місяць, а також здійснювати
погашення в повному обсязі
заборгованості за Овердрафтом,
сплачувати всю суму процентів, та всю
суму пені, у разі порушення строків
сплати заборгованості за Кредитною
лінією.

Договір діє до повного виконання
сторонами зобов’язань за ним (п.п. 4.2.
Договору).

Фактичне отримання Позичальником
ОСОБА_1 кредитних коштів
підтверджується підписаними ОСОБА_1
анкетою позичальника та анкетою
клієнта – фізичної особи від 14.06.2007
(а.с. 7, 8).

Заборгованість Позичальника станом на
29.10.2013 (розрахунок, а.с.11-12) за предметом
позову у сумі 11031,21 грн. (в т.ч. 10876,23 грн.
– прострочене тіло кредиту, 154,98 грн. –
відсотки) підтверджена належними
доказами відповідно до вимог ст.ст. 57-60
Цивільного процесуального кодексу
України, відповідачем не спростована.

Приймаючи до уваги вищевказані
фактичні обставини справи суд виходить
з того, що згідно зі статтею 526
Цивільного кодексу України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Правовими нормами, які містяться в ст.
256, 257, п. 1 частини другої ст. 258,
частині четвертій ст. 559 Цивільного
кодексу України передбачено, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутись до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

За зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання (частина п'ята статті 261
Цивільного кодексу України).

Відповідно до положень ст. 266
Цивільного кодексу України зі спливом
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).

Пунктом 7 частини одинадцятої ст. 11
Закону «Про захист прав споживачів»
передбачена імперативно сформована
заборона для кредитодавця щодо вимоги
на повернення споживчого кредиту,
строк давності якого минув.

Правовими приписами п. 31 постанови
пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 30.03.2012 №5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
передбачено, що позовна давність за
позовом про повернення споживчого
кредиту застосовується незалежно від
наявності заяви сторони у спорі.

Оцінюючи фактичні обставини по справі
на предмет їх відповідності
вищевказаним нормам цивільного
законодавства суд приходить до
висновку про необхідність відмови
Банку у задоволенні позовних вимог за
предметом позову з огляду на наступне.

Як свідчать дані штемпеля на позовній
заяві ПАТ «Дельта Банк», за стягненням
вищевказаної суми заборгованості,
позивач звернувся до суду 11.12.2013 року,
не зважаючи на те, що згідно з даними
розрахунку, що міститься в матеріалах
справи (а.с. 11-12), плату заборгованості
Позичальник здійснила в грудні 2009 року,
а отже з цієї дати почав спливати строк
позовної давності для вимог позивача,
оскільки після цього строку відповідач
не здійснювала більше платежів у
рахунок погашення заборгованості за
Договором, що могло б стати підставою
для визначення строку позовної
давності з урахуванням приписів
частини першої ст. 264 Цивільного
кодексу України, якою передбачено, що
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Відповідно до частини першої статті 251
Цивільного кодексу України строком є
певний період у часі, зі спливом якого
пов’язана дія чи подія, яка має
юридичне значення. Строк визначається
роками, місяцями, тижнями, днями або
годинами (частина перша статті 252 ЦК
України).

Разом з тим, із настанням певної події,
яка має юридичне значення,
законодавець пов’язує термін, який
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати (частина друга статті 251 та
частина друга статті 252 ЦК України).

З тексту Договору вбачається, що
сторонами не було визначено
конкретного строку виконання
зобов’язань, тому зазначена в ньому
умова (п.п. 4.2.) про його дію до повного
виконання сторонами прийнятих на себе
зобов’язань не є встановленим
сторонами строком виконання
зобов’язань, оскільки суперечить
частині першій статті 251 та частині
першій статті 252 Цивільного кодексу
України.

Вищевказане свідчить про те, що вимога
до Позичальника заявлена Банком після
спливу встановленого статті 256 ЦК
України трьохрічного строку.

Як свідчать фактичні дані по справі
позивач цей строк пропустив, і поновити
його не просив.

Таким чином, вказане є однозначною
підставою для відмови у задоволенні
позовних вимог.

На підставі наведеного, керуючись 8, 124,
129 Конституції України, ст.ст.10, 14, 57-60,
212-215, 223, 224-228, 294 Цивільного
процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
у сумі 11031 грн. 21 коп. – відмовити
повністю.

2. Позивач має право оскаржити заочне
рішення в загальному порядку,
встановленому Цивільним процесуальним
кодексом (апеляційна скарга на
рішення суду подається протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення).

3. Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення
може бути подано протягом десяти днів з
дня отримання його копії.

Суддя                              /
підпис/
ОСОБА_2

Згідно з оригіналом.

Оригінал заочного рішення
знаходиться в цивільній справі
№2/303/4188/13, яка зберігається в
приміщенні Мукачівського
міськрайонного суду Закарпатської
області.

Суддя

В.В. Кость