Провадження по справі № 2/260/481/2013
08 листопада 2013 року Ленінський
районний суд м. Донецька у складі:
головуючого судді:
представника позивачів:
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Донецька
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа:
приватний нотаріус Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
про визнання частково недійсним
договору купівлі-продажу в частині
покупця, заміну сторони у договорі та
визнання покупцем,повернення майна, що
придбане без достатньої правової
підстави та розірвання договору
довічного утримання, -
Позивачі звернулися до суду з позовом
до ОСОБА_4 та ОСОБА_6, третя особа:
приватний нотаріус Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
про визнання частково недійсним
договору купівлі-продажу в частині
покупця, заміну сторони у договорі та
визнання покупцем,повернення майна, що
придбане без достатньої правової
підстави та розірвання договору
довічного утримання. В обгрунтування
позовних вимог зазначили, що є
подружжям, яке мешкало за адресою:
АДРЕСА_1. Вони є особами похилого віку
та страждають рядом хронічних
захворювань, які потребують
хірургічного втручання, не мають
близьких родичів, які б могли
здійснювати за ними догляд. На початку
2012 року до них звернулась відповідачка
ОСОБА_4 та запропонувала укласти з ними
договір довічного утримання. Обіцяла
надавати допомогу, купувати продукти
харчування та ліки, а також допомогти у
здійсненні купівлі другої квартири.
Останнє відповідачка аргументувала
тим, що вони мешкають в будинку, який
розташований далеко від зупинки
громадського транспорту, тому потрібно
переїхати ближче, щоб було зручно
відвідувати лікувальні заклади та
торгівельні об`єкти. Із зазначеним вони
погодились та за надання відповідної
допомоги планували передати придбану
ОСОБА_4 квартиру на підставі договору
довічного утримання. Приблизно у
квітні 2012 року відповідачка
повідомила, що знайшла відповідну
квартиру і їй необхідні грошові кошти в
сумі 1 000 доларів США для оформлення
завдатку. Позивачі передали їй вказану
суму та для купівлі нової квартири
продали належну їм квартиру за адресою:
АДРЕСА_1. Виручені кошти у сумі 272 000,00
гривень передали ОСОБА_4, яка
повідомила, що угода відбудеться 29.05.2012
року. Однак у зазначений день до
нотаріуса відповідачка їх не запросила
та, як в подальшому їм стало відомо,
покупцем вона виступила сама,
сплативши за договором 222 000,00 грн.,
тобто на 50 000,00 грн. менше, чим було їй
надано. Зазначені кошти собі присвоїла.
15.06.2012 р. відповідачка зареєструвала
їхнє місце проживання у новій квартирі
за адресою: АДРЕСА_2, де вони мешкають в
наступний час. 22.07.2012 року між ними та
ОСОБА_4 було укладено договір довічного
утримання. Однак умови даного договору
відповідачка не виконувала, допомогу у
розмірі 200,00 грн. на ліки та 200,00 грн. на
продукти харчування не надавала, а
купувала усе за їхні кошти, побутові
послуги не надавала. На вимоги щодо
виконання договору довічного
утримання відповідачка повідомила їх,
що має намір продати квартиру, у зв`язку
з чим розмістила оголошення в газеті
«ІНФОРМАЦІЯ_4» НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_5
та НОМЕР_3 від ІНФОРМАЦІЯ_6. Таким чином,
зловживаючи довірою осіб похилого
віку, відповідачка від видом надання
допомоги, переслідувала корисні мотиви
та обманула позивачів, тому позивачі
вважають, що дійсними покупцями у
договорі купівлі-продажу трикімнатної
квартири за адресою: АДРЕСА_2 є вони, а
не ОСОБА_4 У зв`язку з чим звернулися до
суду, просили визнати договір
купівлі-продажу квартири за адресою:
АДРЕСА_2, посвідчений 29.05.2012 р. приватним
нотаріусом Донецького міського
нотаріального округу ОСОБА_5, частково
недійсним в частині покупця ОСОБА_4;
замінити сторону покупця в договорі
купівлі-продажу квартири за адресою:
АДРЕСА_2, укладеному між продавцем
ОСОБА_6 та покупцем ОСОБА_4, на ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 та визнати їх покупцями
зазначеної квартири в рівних частках.
Крім того, без достатньої на те
правової підстави відповідачка
присвоїла собі 50 000,00 грн., які
позивачі просили зобов`язати її
повернути. Також просили розірвати
договір довічного утримання від 22.07.2012
р. та стягнути з відповідача судові
В процесі розгляду справи позивачі
уточнили свої позовні вимоги та
просили суд визнати договір
купівлі-продажу квартири за адресою:
АДРЕСА_2, посвідчений 29.05.2012 р. приватним
нотаріусом Донецького міського
нотаріального округу ОСОБА_5, недійсним
в частині зазначення покупця ОСОБА_4 з
моменту укладення; замінити сторону
покупця в договорі купівлі-продажу
квартири за адресою: АДРЕСА_2,
укладеному між продавцем ОСОБА_6 та
покупцем ОСОБА_4, на ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і
визнати їх покупцями зазначеної
квартири в рівних частках, визнавши за
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності на
спірну квартиру Крім того, зобов`язати
ОСОБА_4 повернути ОСОБА_2 та ОСОБА_3
солідарно належні їм грошові кошти у
сумі 50 000,00 грн., як різницю між сумою
переданих їй коштів для придбання
квартири та сплачених за договором
купівлі-продажу. Також просили
розірвати договір довічного утримання
від 22.07.2012 р., укладений між ОСОБА_4 та
ОСОБА_2, ОСОБА_3, стягнути з відповідача
судові витрати.
Ухвалою суду від 10 вересня 2013 року
провадження у справі за позовом ОСОБА_2
та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_6, третя
особа: приватний нотаріус Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
про визнання частково недійсним
договору купівлі-продажу в частині
покупця, заміну сторони у договорі та
визнання покупцем,повернення майна, що
придбане без достатньої правової
підстави та розірвання договору
довічного утримання, в частині
позовних вимог до відповідача ОСОБА_6
закрито у зв`язку з її смертю.
У судове засідання позивач ОСОБА_2 не
з`явився, надав заяву про розгляд
справи у його відсутність у зв`язку зі
станом здоров`я. Згідно письмових
пояснень, наданих суду, позовні вимоги
підтримав у повному обсязі з
викладених у позовній заяві обставин.
Крім того, зазначив, що в наступний час
відносно ОСОБА_4 СВ Ленінським РВ ДМУ ГУ
УМВС України в Донецькій області
порушено кримінальну справу за
ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст.
190 КК України. Позовні вимоги підтримав
у повному обсязі та просив їх
У судове засідання позивач ОСОБА_3 не
з`явилася, надала заяву про розгляд
справи у її відсутність у зв`язку зі
станом здоров`я. Згідно письмових
пояснень, наданих суду, позовні вимоги
підтримала у повному обсязі з
викладених у позовній заяві обставин.
Крім того, зазначила, що в наступний час
відносно ОСОБА_4 СВ Ленінським РВ ДМУ ГУ
УМВС України в Донецькій області
порушено кримінальну справу за
ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст.
190 КК України. Позовні вимоги
підтримала у повному обсязі та просила
Представник позивачів за дорученням,
ОСОБА_8, в судове засідання 08.11.2013р. не
з,явився, однак буду присутнім у
попередніх судових засіданнях позовні
вимоги своїх довірителів підтримав у
повному обсязі та просив їх
задовольнити. Пояснив, що відповідач
ОСОБА_4 була сусідкою подружжя ОСОБА_3,
вони знали її близько десяти років,
вважали близькою людиною та довіряли
їй. Свою квартиру АДРЕСА_1 вони продали
за 65 700,00 гривен. За життя вони зібрали
більше 200 000,00 гривень, які передали
ОСОБА_4. Відповідачка знайшла їм нову
квартиру за адресою: АДРЕСА_2 та
показала її подружжю. В цій квартирі
вони зустрічалися з продавцем ОСОБА_6
та були присутні у якості покупців при
попередніх переговорах про продаж.
Позивачі погодились її купити та у
травні минулого року ОСОБА_4 повідомила
їх, що відбудеться угода та запросила
до нотаріуса, а коли вони туди прибули,
відповідачка сказала їм чекати у
вестибюлі. На підписання угоди вона їх
не запрошувала, пояснивши, що такий
порядок, однак повідомила, що все в
порядку та вони придбали квартиру,
після чого зареєструвала їх за адресою:
АДРЕСА_2. Сам договір купівлі-продажу з
ними укладений не був. Восени позивачі
дізналися, що ОСОБА_4 продає квартиру, в
якій вони мешкають та яка їм належить,
прочитавши оголошення в газеті
«ІНФОРМАЦІЯ_4», де були зазначені
характеристики їхньої квартири та
телефон ОСОБА_4. Звернувшись за
поясненнями до відповідачки, ОСОБА_3
дізнались, що вона дійсно продає їхню
квартиру, оскільки це її власність та
вона розпоряджається нею за власним
бажанням. Після чого вони звернулися до
суду та в міліцію.
Представник позивачів за дорученням,
ОСОБА_1, позовні вимоги своїх
довірителів підтримав у повному обсязі
та просив їх задовольнити. Пояснив
суду, що гроші, які були передані
подружжям ОСОБА_3 ОСОБА_4, є їх власними
збереженнями. ОСОБА_4 скористалася
їхньою довірою та запропонувала купити
трикімнатну квартиру для передачі її
за договором довічного утримання.
Відповідачка забрала в них паспорти та
прописала їх в квартирі, документи на
право власності їм не показувала.
ОСОБА_4 підписала з позивачами договір
довічного утримання, як вони того
вимагали, оскільки знала, що він
нікчемний, бо не укладений в
установленій формі. В газеті
«ІНФОРМАЦІЯ_4» вони побачили
оголошення про продаж квартири та
телефон ОСОБА_4, яка пояснила їм, що
квартира на теперішній час належить
їй.Оскільки їй потрібні гроші, тому
Відповідачка ОСОБА_4 до судового
засідання не з`явилася, про дати
слухання справи повідомлена
неодноразово належним чином шляхом
направлення судових повісток, які
отримані нею особисто, про що свідчать
поштові повідомлення, які повернулися
на адресу суду. Про причини неявки
відповідач суд не повідомила,
заперечень з приводу позову не надала.
За таких обставин суд вважає можливим
розглянути справу без участі
відповідача ухваливши рішення в
заочному порядку, що відповідає
вимогам ст. 224 ЦПК України.
Третя особа, приватний нотаріус
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_5, до судового засідання не
з`явився, про день слухання справи
повідомлений належним чином, надав
заяву про розгляд справи у його
Допитаний у судовому засіданні свідок
ОСОБА_10 пояснив, що раніше він з матір'ю,
ОСОБА_11, проживали за адресою: АДРЕСА_2.
Приблизно з початку 2012 року вони з
матір'ю вирішили продати цю квартиру
через свого знайомого ОСОБА_15. Він їм
порадив ОСОБА_4, яка підшукувала
квартиру. Коли вона прийшла до них
подивиться квартиру, вона пояснила, що
хоче придбати її для своїх батьків,
оскільки вони бажають придбати
трикімнатну квартиру ближче до зупинки
громадського транспорту. Після цього
ОСОБА_4 приходила до них зі своїми
батьками, які оглянули квартиру та дали
свою згоду на її придбання. Квартиру
вони продавали за 50 000 доларів США, а
домовились за 49 500,00 доларів США.
ОСОБА_4 сказала, що договір
купівлі-продажу квартири вони будуть
оформлювати у нотаріуса, яка є її
подругою. До нотаріуса м. Донецьк
поїхали він з матір'ю та ОСОБА_4. Її
батьки також приїхали туди, однак при
розрахунку за квартиру вони в кімнаті
нотаріуса присутніми не були,
розраховувалась ОСОБА_4. Хто підписував
договір купівлі-продажу квартири, йому
невідомо. Він вважав, що люди похилого
віку, з якими приїхала ОСОБА_4 - це її
батьки, оскільки вона їх так
представила. Між ними не було ніяких
сварок та суперечок.
Суд вислухавши представників
позивачів, свідка, дослідивши
матеріали справи, вважає, що позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів. Відповідно до ст. 321 ЦК
України, право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.
В постанові Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику розгляду
справ про визнання правочинів
недійсними» від 06.11.2009 року №9
зазначено, що відповідно до статей 215 та
216 ЦК України вимога про визнання
оспорюваного правочину недійсним та
про застосування наслідків його
недійсності, а також вимога про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину може бути
заявлена як однією зі сторін правочину,
так і іншою заінтересованою особою,
права та законні інтереси якої
порушено вчиненням правочину.
Так, у судовому засіданні встановлено,
що позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3
перебувають у зареєстрованому шлюбі,
що підтверджується свідоцтвом про
одруження, актовий запис №86 від 25.03.2000
Як вбачається з паспортів позивачів,
раніше вони були зареєстровані за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 19-22). Вказана
квартира належала позивачам на
підставі договору купівлі-продажу від
27.05.2006р. та договору дарування від
26.12.2009р. (а.с.14)
Як особи похилого віку, які страждають
рядом хронічних захворювань, про що
надано відповідні виписки з лікарняних
установ (а.с. 23-26), позивачі потребують
стороннього догляду, у зв`язку з чим між
ними та ОСОБА_4, відповідачкою по даній
справі, було досягнуто угоди щодо
надання відповідної допомоги у вигляді
купівлі продуктів харчування та ліків.
Крім того, ОСОБА_4 запропонувала їм
допомогу у здійсненні купівлі другої
квартири, яка б була ближче до зупинки
громадського транспорту. Позивачі
погодились та за надання відповідної
допомоги планували передати придбану
квартиру ОСОБА_4 на підставі договору
довічного утримання.
Для купівлі нової квартири позивачкою
ОСОБА_3 було продано належну їй
квартиру за адресою: АДРЕСА_1.
Відповідно до договору купівлі-продажу
від 08.05.2012 року, посвідченого приватним
нотаріусом Донецького міського
нотаріального округу ОСОБА_12 за
реєстровим №1946, продаж квартири
вчинено за 65 700 гривень. Зазначені
кошти та власні збереження у сумі 272
000,00 грн. позивачі передали ОСОБА_4, про
що свідчить її розписка на договорі
довічного утримання від 22.07.2012 р. (а.с. 4).
29 травня 2012 року укладено договір
купівлі-продажу трикімнатної квартири,
розташованої за адресою: АДРЕСА_2, між
продавцем ОСОБА_6 та покупцем ОСОБА_4,
посвідчений приватним нотаріусом
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_5, реєстровий номер 2319, в
пункті 2.1 якого вказано, що за
домовленістю сторін ціна квартири
складає 222 000,00 грн., яка сплачена
покупцем готівкою до підписання
зазначеного договору. При цьому
залишок грошей у сумі 50 000,00 грн.
позивачам повернуто не було.
Крім того, в порушення домовленності з
подружжям ОСОБА_3 про купівлю квартири
для них, ОСОБА_4 оформила трикімнатну
квартиру, розташовану за адресою:
АДРЕСА_2, на себе, 05.06.2012 р.
зареєструвавши право власності на
спірне майно в книзі №349dk за реєстровим
№66.
Підтвердженням наведених обставин є
також пояснення в судовому засіданні
свідка ОСОБА_10 про обставини
оформлення договору купівлі-продажу
квартири у розмірі 49 500,00 доларів США,
який також зазначив, що вважав подружжя
ОСОБА_3 батьками відповідачки ОСОБА_4,
яка купує квартиру саме для них. Суд
вважає ці пояснення в зазначеній
частині належним доказом, у
відповідності з вимогами ст.58 ЦПК
України, оскільки вони співпадають з
іншими дослідженими доказами по справі
і містять інформацію щодо предмету
Також правова оцінка діям ОСОБА_4 дана
Ленінським РВ ДМУ ГУМВС України в
Так, в провадженні слідчого відділу
Ленінського РВ ДМУ ГУМВС України в
Донецькій області знаходяться
матеріали кримінального провадження
за заявою ОСОБА_2 та ОСОБА_3, внесені до
ознаками складу злочину, передбаченого
ст. 190 ч.3 КК України. під час проведення
досудового розслідування по даному
кримінальному провадженню
встановлено, що в період часу з 01.01.2012
року по 30.01.2013 року ОСОБА_4, діючи умисно,
зловживаючи довірою ОСОБА_3,
шахрайським шляхом, незаконно
заволоділа грошовими коштами
останньої у розмірі 272 000,00 грн. В
теперішній час по даному кримінальному
провадженню проводяться слідчі дії.
Статтею 655 ЦК України передбачено, що за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
Як звернув увагу Пленум Верховного
Суду України в постанові «Про судову
практику розгляду справ про визнання
правочинів недійсними»від 6.11.2009 року
№9, при розгляді справ про визнання
правочинів недійсними суди, залежно
від предмета і підстав позову, повинні
застосовувати норми матеріального
права, якими регулюються відносини, та
на підставі цих норм вирішувати справи.
Відповідність чи невідповідність
правочину вимогам законодавства має
оцінюватися судом відповідно до
законодавства, яке діяло на момент
В частині 4 статті 13 ЦК України
зазначено, що при здійсненні цивільних
прав особа повинна додержуватися
моральних засад суспільства. Із
аналізу наведеної статті можна дійти
висновку, що їхнє порушення вважається
одним із різновидів зловживання
правом. Цю вимогу можна вважати
своєрідним орієнтиром при здійсненні
особою вчинків, які мають юридичне
Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
Зазначеного вимагає і вказаний Пленум
Верховного Суду України, за яким судам
необхідно врахувати, що згідно зі
статтями 4,10, та 203 ЦК України, зміст
правочину не може суперечити ЦК
України, іншим законам України.
якіприймаються відповідно до
Конституції України та ЦК України,
міжнародним договорам, згода на
обовязковість яких надана Верховною
Радою України, актам Президента
України, постановою Кабінету Міністрів
України, актам інших органів державної
влади України, у випадках і в межах,
встановлених Конституцією України та
законом, а також моральним засадам
Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
як; встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
За статтею 217ЦК України, недійсність
окремої частини правочину не має
наслідком недійсності інших його
частин і правочину в цілому, якщо можна
припустити, що правочин був би вчинений
і без включення до нього недійсної
При таких конкретних обставинах, суд
приходить до висновку, що договір
купівлі-продажу квартири за адресою:
АДРЕСА_2, укладений 29 травня 2012 року та
посвідчений приватним нотаріусом
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_5 за реєстровим номером 2319,
є недійсним в частині покупця ОСОБА_4,
оскільки насправді покупцем квартири є
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Іванінвна, бо фактично
спірне майно куплено за їх спільні
кошти та для них, і це не тягне за собою
недійсності правочину в цілому, тому
позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в цій
частині підлягають задоволенню.
Крім того, підлягають задоволенню
позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в
частині зобов`язання ОСОБА_4 повернути
належні їм грошові кошти в сумі 50 000,00
грн. як різницю між сумою переданих їй
коштів для придбання квартири та
сплачених за договором купівлі-продажу
квартири від 29.05.2012 року.
Що стосується позовних вимог ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 щодо розірвання договору
довічного утримання від 22.07.2012 року,
укладеного між ними та ОСОБА_4, суд
Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Статтею 203
ЦК України передбачені загальні
вимоги, додержання яких є необхідним
для чинності правочину. Такими
вимогами є: по-перше, зміст правочину не
може суперечити цивільному кодексу,
іншим актам цивільного законодавства,
а також інтересам держави і
суспільства, його моральним засадам;
по-друге, особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Так, стаття 744 ЦК визначає поняття
договору довічного утримання (догляду),
відповідно до якої за договором
довічного утримання (догляду) одна
сторона (відчужувач) передає другій
стороні (набувачеві) у власність
житловий будинок, квартиру або їх
частину, інше нерухоме майно або рухоме
майно, яке має значну цінність, взамін
чого набувач зобов'язується
забезпечувати відчужувача утриманням
та (або) доглядом довічно.
Договір довічного утримання (догляду)
укладається у письмовій формі та
підлягає нотаріальному посвідченню
(ст. 745 ЦК України).
Як роз'яснює Пленум Верховного Суду
України в п. 4 постанови «Про судову
практику розгляду справ про визнання
правочинів недійсними» від 6.11.2009 року
№9, судам відповідно до статті 215 ЦК
України необхідно розмежовувати види
недійсності правочинів: нікчемні
правочини - якщо їх недійсність
встановлена законом (частина перша
статті 219, частина перша статті 220,
частина перша статті 224 тощо), та
оспорювані - якщо їх недійсність прямо
не встановлена законом, але одна із
сторін або інша заінтересована особа
заперечує їх дійсність на підставах,
встановлених законом (частина друга
статті 222, частина друга статті 223,
частина перша статті 225 ЦК тощо).
Нікчемний правочин є недійсним через
невідповідність його вимогам закону та
не потребує визнання його таким судом.
Оспорюваний правочин може бути
визнаний недійсним лише за рішенням
суду.
В п. 8 зазначеної постанови вказано, що
відповідно до частини першої статті 215
ЦК України підставою недійсності
правочину є недодержання стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення
правочину. Не може бути визнаний
недійсним правочин, який не вчинено.
З підстав недодержання вимог закону
про нотаріальне посвідчення правочину
нікчемними є тільки правочини, які
відповідно до чинного законодавства
підлягають обов'язковому
нотаріальному посвідченню. При
розгляді таких справ суди повинні
з'ясувати, чи підлягає правочин
обов'язковому нотаріальному
посвідченню, чому він не був
нотаріально посвідчений, чи дійсно
сторона ухилилася від його посвідчення
та чи втрачена така можливість, а також
чи немає інших підстав нікчемності
правочину (п. 13 Постанови «Про судову
практику розгляду справ про визнання
правочинів недійсними»).
Тобто, на думку суду, вимога ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 щодо розірвання договору
довічного утримання від 22.07.2012 року,
укладеного між ними та ОСОБА_4, не
підлягає задоволенню, оскільки даний
правочин є нікчемним і не тягне за
собою виникнення права власності у
набувача ОСОБА_4 Таким чином,
відповідно до законодавства вчинення
правочину фактично не відбулося, тому у
суда не має підстав для його
На підставі статті 88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача ОСОБА_2
підлягає стягненню сплачена ним сума
судового збору в розмірі 2949,40 грн.
На підставі ст.ст. 13, 202, 203, 215, 217, 321, 328, 655,
744, 745 ЦК України, Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду справ про визнання
правочинів недійсними» від 06.11.2009 року
№9, керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 58, 60, 88, 209,
212-215, 218, 224-226 Цивільного процесуального
кодексу України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3
до ОСОБА_4, третя особа: приватний
нотаріус Донецького міського
нотаріального округу ОСОБА_5, про
визнання частково недійсним договору
купівлі-продажу в частині покупця,
заміну сторони у договорі та визнання
покупцем,повернення майна, що придбане
без достатньої правової підстави та
розірвання договору довічного
утримання - задовольнити частково.
Визнати договір купівлі-продажу
квартири за адресою: АДРЕСА_2, укладений
29 травня 2012 року та посвідчений
приватним нотаріусом Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_5
за реєстровим номером 2319, недійсним в
частині покупця ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3,
Замінити сторону покупця в договорі
купівлі-продажу квартири за адресою:
АДРЕСА_2, укладеного 29 травня 2012 року
між продавцем ОСОБА_6 та покупцем
ОСОБА_4, посвідченого приватним
нотаріусом Донецького міського
нотаріального округу ОСОБА_5 за
реєстровим номером 2319, на ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, визнавши ОСОБА_2 та ОСОБА_3
покупцями в рівних частках в договорі
Зобов`язати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНН
НОМЕР_1, повернути ОСОБА_2 та ОСОБА_3
солідарно належні їм грошові кошти у
сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) 00 грн.
Стягнути зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2
сплачений судовий збір у розмірі 2949
(дві тисячі дев`ятьсот сорок дев`ять)
гривень 40 (сорок) копійок.
В у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
та ОСОБА_3 частині розірвання договору
довічного утримання від 22 лютого 2012
року, укладеного між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 - відмовити.
Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги в 10- денний строк з
дня проголошення рішення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідачів, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Ленінського районного

суду м. Донецька
Шестопалова Я. В.