АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 2-4164/13
інстанції: Бартащук Л.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 листопада 2013 року колегія
суддів Судової палати з розгляду
цивільних справ Апеляційного суду м.
Києва у складі

головуючої судді
Музичко С.Г.,

суддів
Кравець В.А., Семенюк Т.А.,
при секретарі
Круглику В.В.

за участю представника відповідача
Гусейнова В.І.

розглянула у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 18 липня 2013 року у цивільній справі
за позовом ОСОБА_2 до Київського
міського психоневрологічного
диспансеру № 5, третя особа ОСОБА_3 про
скасування наказу, поновлення на
роботі, виплату середнього заробітку
за час вимушеного прогулу.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення особи, яка бере участь у
справі, перевіривши матеріали справи
та обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва районного суду м. Києва від 18
липня 2013 року у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 до Київського міського
психоневрологічного диспансеру № 5,
третя особа ОСОБА_3 про скасування
наказу, поновлення на роботі, виплату
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу відмовлено.

Судом першої інстанції встановлено, що
з 04.01.2005 позивач працював на посаді
медбрата з лікувального масажу у
психотерапевтичному реабілітаційному
відділені Київського міського
психоневрологічного диспансеру № 5.

Наказом № 78 к-д від 08.05.2013 ОСОБА_2
звільнено за прогул без поважних
причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП
України з 31.01.2013.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог суд першої інстанції
виходив з того, що в обґрунтування
своїх вимог позивач не надав суду
належних та допустимих доказів, не
довів суду їх переконливість, а також
не довів обставини, на які посилався як
на підстави своїх вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 18.07.2013 та
ухвалити нове рішення, яким його
позовні вимоги задовольнити у повному
обсязі. Посилається на порушення судом
першої інстанції норм матеріального і
процесуального права. Зокрема
зазначає, що висновки суду першої
інстанції не відповідають обставинам
справи, судом неповністю з'ясовано
обставини, що мають значення для
справи.

У судовому засіданні апеляційного суду
представник відповідача просив
відхилити апеляційну скаргу, а рішення
суду першої інстанції залишити без
змін. Позивач у судове засідання
апеляційної суду не з'явився, про дату
та час розгляду справи повідомлений
належним чином, що відповідно до ч. 2 ст.
305 ЦПК України не перешкоджає
розглядові справи.

Перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
пред'явлених в суді першої інстанції
вимог, колегія дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а оскаржуване рішення - залишенню без
змін з наступних підстав.

Правильно встановлено судом першої
інстанції та підтверджується наявними
у матеріалах справи доказами, що згідно
протоколу установчих зборів № 1 від
16.01.2004 профспілки "Медик" працівників
Київського міського
психоневрологічного диспансеру № 5
була утворена профспілка "Медик".

Відповідно до протоколів
загальних зборів профспілки "Медик"
працівників КМПНД №5 № 9 від 16.01.2011, № 11
від 15.01.2012 та № 13 від 13.01.2013, позивач
обирався до керівного органу
профспілки "Медик". Даний факт
відповідачем не заперечувався.

З матеріалів справи вбачається,
що 08.05.2013 ОСОБА_2 було звільнено за
прогул без поважних причин на підставі
п. 4 ст. 40 КЗпП України з 31.01.2013.

Згідно ч. 3 ст. 252 КЗпП України
звільнення членів виборного
профспілкового органу підприємства,
установи, організації, крім випадків
додержання загального порядку,
допускається за наявності попередньої
згоди виборного органу, членами якого
вони є.

Проте, як вбачається з
матеріалів справи та наданих у суді
першої інстанції доказів, будь-яких
підтверджуючих фактів існування
профспілки "Медик" працівників
Київського міського
психоневрологічного диспансеру № 5 у
період 2010 - 2013 років немає. Крім того, у
матеріалах справи містяться дані (а.с. 17
- 20) про те, що ні у Державному реєстрі
первинних профспілкових організацій,
ні у реєстрі юридичних осіб профспілка
«Медик» не зареєстрована.

А тому суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що у відповідності з вимогами ст. 7
Закону України «Про професійні спілки,
їх права та гарантії діяльності»
профспілка «Медик» припинила свою
діяльність у 2009 році у зв'язку із
виходом із неї усіх її членів за
власним бажанням.

З огляду на таке підстав для
звернення керівництва Київського
міського психоневрологічного
диспансеру № 5 до профкому первинної
профспілкової організації працівників
Київського міського
психоневрологічного диспансеру № 5
«Медик» для надання дозволу на
звільнення позивача ОСОБА_2 у зв'язку з
прогулом без поважних причин немає,
оскільки остання не діє.

Відповідно до пункту 4 частини
першої статті 40 КЗпП Українитрудовий
договір, укладений на невизначений
строк, а також строковий договір до
закінчення строку його чинності можуть
бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом у випадку
прогулу (в тому числі відсутності на
роботі більше трьох годин протягом
робочого дня) без поважних причин.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного
Суду України "Про практику розгляду
судами трудових спорів" від 06 листопада
1992 року № 9 передбачено, що при розгляді
позовів про поновлення на роботі осіб,
звільнених за пунктом 4 частини першої
статті 40 КЗпП Українинеобхідно
виходити з того, що прогулом визнається
відсутність працівника на роботі як
протягом усього робочого дня, так і
більше трьох годин безперервно або
сумарно протягом робочого дня без
поважних причин (наприклад, самовільне
використання без погодження з
власником або уповноваженим ним
органом днів відгулів, чергової
відпустки, залишенням роботи до
закінчення строку трудового договору
тощо).

А тому доводи апеляційної скарги
ОСОБА_2 про незаконність його
звільнення у зв'язку з прогулом без
поважних причин не заслуговують на
увагу, оскільки належних та допустимих
доказів, у передбаченому ст. ст. 10, 60 ЦПК
України порядку, на підтвердження
поважності причин його відсутності на
роботі він не надав. Крім того, позивач
не оспорював факту відсутності на
роботі 31.01.2013.

Інші доводи апеляційної скарги
не заслуговують на увагу, оскільки
відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
порядку не підтверджуються належними
та допустимими доказами та
спростовуються наявними у матеріалах
справи даними.

За таких обставин, суд першої інстанції
повно та всебічно з'ясував обставини,
на які сторони посилались як на
підставу своїх вимог та заперечень,
підтверджених наявними у матеріалах
справи та дослідженими судом першої
інстанції доказами, та виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, ухвалив
законне та обґрунтоване рішення.
Передбачених ст. 309 ЦПК України підстав
для скасування оскаржуваного рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 18 липня 2013 року не встановлено, а
тому воно підлягає залишенню без змін
на підставі ст. 308 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 18 липня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно, може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня її
проголошення шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді