Справа № 145/1614/13-ц Провадження №
22-ц/772/3818/2013Головуючий в суді першої
інстанції:Ратушняк І. О.Категорія:
37Доповідач: Іващук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" грудня 2013 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Вінницької області в складі:

головуючогоІващука В.А.,суддів:Вавшка
В.С., Колоса С.С.,при секретаріАгеєвій
Г.В., розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Тиврівської селищної
ради про визначення додаткового строку
для прийняття спадщини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 на рішення Тиврівського
районного суду Вінницької області від
15 жовтня 2013 року,

у с т а н о в и л а :

рішенням Тиврівського районного суду
Вінницької області від 15 жовтня 2013 року
у задоволенні позову ОСОБА_6 та ОСОБА_7
відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_6 та ОСОБА_7,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального права,
просять рішення суду скасувати та
ухвалити нове про задоволення позову.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду у межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів не вбачає
підстав для задоволення останньої
виходячи із наступного.

Відповідно до положень статті 308 ЦПК
України суд відхиляє апеляційну скаргу
і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Із оскаржуваного рішення суду
вбачається, що таке рішення є по суті
правильним і справедливим, а тому
скасованим бути не може.

Судом першої інстанції встановлено і
не заперечується сторонами, що
відповідно до заповіту посвідченого
секретарем Демидівської сільської
ради Тростянецького району Вінницької
області 16 квітня 2007 року ОСОБА_8
заповіла своїм племінникам ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 житловий будинок з
господарськими спорудами,
приватизовану присадибну ділянку біля
садиби, яка знаходиться по АДРЕСА_1,
земельну частку (пай) розташовану на
Території Демидівської сільської ради
в розмірі 2,6980 га, що належить їй на
підставі державного акту на право
власності на землю серії ВН №0473821
виданого 5 травня 2002 року Будянською
сільською радою (а.с.11).

28 квітня 2007 року ОСОБА_8 поступила на
проживання до Тиврівського
будинку-інтернату геріатричного
профілю (а.с.12).

ОСОБА_8 померла у Тиврівському
будинку-інтернаті ІНФОРМАЦІЯ_1 про що в
книзі реєстрації смертей 16 лютого 2009
року зроблено актовий запис №17 (а.с.9).

З письмової відповіді Тиврівського
будинку-інтернату геріатричного
профілю від 28 квітня 2011 року
вбачається, що згідно документів, які
були в адміністрації закладу, ОСОБА_8
була одинокою, адреси та контактні
телефони рідних в матеріалах її справи
відсутні (а.с.12).

Відмовляючи у задоволенні позову суд
правильно виходив із того, що наведені
позивачами причини пропуску строку
для подання заяви про прийняття
спадщини, а саме, що вони проживають у
іншому регіоні України і їм стало
відомо про смерть ОСОБА_8 в січні 2010
року після телефонної розмови з
відповідальними особами Тиврівського
будинку - інтернату, які не повідомили
раніше про смерть їх тітки, поважними
визнати не можна.

Відповідно до частини 1 статті 1270 ЦК
України для прийняття спадщини
встановлюється строк у шість місяців,
який починається з часу відкриття
спадщини.

За правилом частини 3 статті 1272 ЦК
України за позовом спадкоємця, який
пропустив строк для прийняття спадщини
з поважної причини, суд може визначити
йому додатковий строк, достатній для
подання ним заяви про прийняття
спадщини.

Виходячи із змісту цих норм
матеріального права звертаючись до
суду з вимогою про визначення
додаткового строку, достатнього для
подання ним заяви про прийняття
спадщини, спадкоємець, який пропустив
строк для прийняття цієї спадщини має
надати суду докази про поважність
причини за весь період пропуску цього
строку.

Як вбачається із матеріалів справи
спадкодавець ОСОБА_8 померла
ІНФОРМАЦІЯ_1. Строк для прийняття
спадщини після її смерті закінчився 15
серпня 2009 року. До суду із заявою
позивачі звернулись 5 серпня 2013 року,
тобто майже через чотири роки після
закінчення строку для прийняття
спадщини. Посилаючись на те, що їм
стало відомо про смерть тітки в січні
2010 року позивачі не зазначають про
причини через які вони тривалий час не
звертались до нотаріуса про прийняття
спадщини, а потім до суду з таким
позовом, а саме не звертались з січня
2010 року до 5 серпня 2013 року.

Згідно із роз'ясненнями, які містяться
у абзаці 6 пункту 24 постанови Пленуму
Верховного Суду України №7 від 30 травня
2008 року «Про судову практику у справах
про спадкування», поважними є причини,
пов'язані з об'єктивними,
непереборними, істотними труднощами
для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відповідно до роз'яснень Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13
„Про судову практику розгляду
цивільних справ про спадкування"
(пункт 2) судом не можуть бути визнані
поважними такі причини пропуску строку
для подання заяви про прийняття
спадщини, як юридична необізнаність
позивача щодо строку та порядку
прийняття спадщини, необізнаність
особи про наявність спадкового майна,
похилий вік, непрацездатність,
незнання про існування заповіту,
встановлення судом факту, що має
юридичне значення для прийняття
спадщини (наприклад, встановлення
факту проживання однією сім'єю),
невизначеність між спадкоємцями хто
буде приймати спадщину, відсутність
коштів для проїзду до місця відкриття
спадщини, несприятливі погодні умови,
фактичне користування і володіння
майном спадкодавця або ж проживанням
із спадкодавцем на час відкриття
спадщини.

З урахуванням зазначеного суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про те, що наведені позивачами причини
пропуску строку для прийняття
спадщини поважними визнати не можна.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду та не
дають підстав для скасування
правильного по суті оскаржуваного
рішення суду.

Отже, оскаржуване рішення суду є
правильним і справедливим та ухвалено
з додержанням норм матеріального
права, а тому скасуванню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 та ОСОБА_7
відхилити.

Рішення Тиврівського районного суду
Вінницької області від 15 грудня 2013 року
у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
на протязі двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: /підпис/
В.А. Іващук

/підпис/ В.С.
Вавшко

/підпис/
С.С. Колос

Згідно з оригіналом

Суддя
В.А. Іващук