Справа № 157/1439/13-ц Головуючий у 1
інстанції: Гончарук О.Н. Провадження №
22-ц/773/1928/13 Категорія: 34 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2013 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Овсієнкa А. А.

суддів - Веремчук Л.М.,
Лівандовської-Кочури Т.В.,

при секретарі Черняк О.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення матеріальної шкоди за
апеляційною скаргою відповідача
ОСОБА_2 на рішення Камінь-Каширського
районного суду Волинської області від
14 листопада 2013 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Камінь-Каширського районного
суду Волинської області від 14
листопада 2013 року позов ОСОБА_1
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2
в користь ОСОБА_1 4515 грн. матеріальної
шкоди та 438 грн. 21 коп. судових витрат. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням суду,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими,
порушення норм матеріального права,
просив його скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позову.

В ході апеляційного розгляду даної
справи відповідач та його представник
апеляційну скаргу підтримали із
зазначених у ній підстав, тоді як
позивач просив апеляційну скаргу
відхилити з огляду на безпідставність
наведених у ній доводів, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та позовних вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду першої
інстанції - залишенню без змін з
наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову та стягуючи з
ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 4515 грн.
матеріальної шкоди, суд першої
інстанції виходив із того, що саме з
вини ОСОБА_2, який здійснював у порядку
черговості випас громадської худоби,
зокрема - внаслідок допущеного ним
недбальства, сталася загибель корови
позивача, а тому в силу вимог ст.614, 1166,
1192 ЦК України відповідач повинен
відшкодувати власнику тварини її
вартість.

Зазначені висновки суду першої
інстанції ґрунтуються на повно та
всебічно встановлених обставинах
справи, відповідних їм нормах
матеріального права, а тому з ними
погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ч.1 ст.627 ЦК України,
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно з ч.ч.1 - 3 ст.6 ЦК України,
сторони мають право укласти договір,
який не передбачений актами цивільного
законодавства, але відповідає
загальним засадам цивільного
законодавства, або врегулювати у
договорі, який передбачений актами
цивільного законодавства, свої
відносини, які не врегульовані цими
актами. При цьому, сторони в договорі
можуть відступити від положень актів
цивільного законодавства і
врегулювати свої відносини на власний
розсуд.

Договір є обов'язковим для
виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або до інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.614 ЦК України
особа, яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Згідно з п.4 ст.611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема -
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 утримував у власному
господарстві одну корову, 10 лютого 2000
року народження, української
чорно-рябої молочної породи, що
підтверджується паспортом великої
рогатої худоби серії АС № 510850 та
довідкою сільської ради (а.с.56,23).

01 вересня 2013 року відповідно до
визначеної черговості ОСОБА_2
здійснював випас громадської худоби,
серед яких була і корова позивача, в
урочищі «Хвояниця» поблизу с.Видричі
Камінь-Каширського району Волинської
області.

Відповідачем вказані обставини не
заперечуються, як не заперечується і
те, що в кінці дня (близько 20 години), не
дочекавшись доки всі тварини після
водопою вийдуть із канави, він погнав
частину корів в напрямку села Видричі,
залишивши без догляду корову позивача,
яка по закінченню дня додому так і не
повернулася.

02 вересня 2013 року в канаві в урочищі
«Хвояниця» поблизу с.Видричі було
виявлено труп корови позивача з
ознаками задушення мулом, що об'єктивно
підтверджується висновком та
матеріалами перевірки
Камінь-Каширського РВ УМВС України у
Волинській області, актом
ветеринарного фельдшера ОСОБА_5 (а.с.9-13),
а також показаннями свідків ОСОБА_4,
ОСОБА_6, ОСОБА_5

З довідки сільської ради (а.с.8), яка
узгоджується з поясненнями сторін,
вбачається, що між жителями с.Видричі
Камінь-Каширського району Волинської
області існує усна домовленість
(договір) про випас корів у спільній
череді почергово, відповідно до якої
пастухи несуть відповідальність за
збереження ввіреної їм худоби.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про те, що в силу
усталеної звичаєвої практики та
існуючих між сторонами у справі
договірних відносин саме на
відповідачеві лежав обов'язок по
збереженню ввіреної йому в день випасу
корови позивача, а тому в силу вимог
ст.614, 1166, 1192 ЦК України відповідач
зобов'язаний відшкодувати позивачу
вартість корови, яка загинула
внаслідок неналежного виконання
відповідачем своїх зобов'язань.

Погоджується колегія суддів також і з
визначеним судом першої інстанції
розміром матеріальної шкоди,
заподіяної загибеллю тварини, - 4515 грн.,
оскільки суд підставно виходив із
зазначеної у квитанції (а.с.15) ваги
трупа корови (420 кг) та середньої ціни на
заготівлю м'яса в живій вазі на велику
рогату худобу у господарств населення -
10 грн. 75 коп. за 1 кг живої ваги (а.с.52).

Водночас, доводи відповідача про
недоведеність факту загибелі тварини
саме внаслідок удушення мулом повністю
спростовуються наведеними вище
доказами, а те, що розтин трупа корови
не проводився, обумовлене наміром
відповідача разом із сином позивача
здати загиблу корову заготовлювачам
м'яса, на що вказував у своїх поясненнях
у суді першої інстанції і сам
відповідач.

Не заслуговує на увагу також посилання
відповідача на ту обставину, що смерть
тварини настала внаслідок переїдання
яблук перед випасом, оскільки в
порушення вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України
даного факту відповідач не довів.

Таким чином, доводи апеляційної
скарги жодним чином не спростовують
наведених вище висновків суду першої
інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційну скаргу
відповідача слід відхилити, а рішення
суду першої інстанції залишити без
змін як таке, що ухвалене з додержанням
вимог закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Камінь-Каширського районного
суду Волинської області від 14
листопада 2013 року в даній справі
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді