РІШЕННЯ

Іменем України

27 грудня 2013 року

Бердянський
міськрайонний суд

Запорізької області

в складі: головуючого судді –
Крамаренко А.І.

при секретарі – Корнієнко Н.І.

за участю: представника
позивача – ОСОБА_1, відповідачів –
ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянув у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за
договорами позики,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним
позовом, посилаючись на те, що 28.08.2013
року він уклав з ОСОБА_2 нотаріально
посвідчений договір позики, за яким
передав останній 140000 грн., а остання
зобов’язалася в строк до 11.09.2013 року
повернути суму позики.

Крім того, 15.05.2013 року він уклав з
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 нотаріально
посвідчений договір позики, за яким
передав останнім 120000 грн.( по 60000 грн.
кожному), а останні зобов’язалися в
строк до 15.11.2013 року повернути суму
позики.

Після спливу строку виконання
зобов’язання, відповідачі суму позики
не повернули. У відповідності до п. 4
договорів позики від 15.05.2013 року та від
28.08.2013 року при прострочені виконання
зобов’язання позичальники
зобов’язані сплатити 2% від
простроченої суми за кожен місяць
прострочки.

В зв’язку з цим він звернувся до суду і
просить стягнути на його користь з
ОСОБА_2 борг за договорами позики в сумі
209600 грн. та судові витрати в сумі 2096
грн., а всього 211696 грн., з ОСОБА_3 – борг
за договором позики в сумі 61200 грн. та
судові витрати в сумі 612 грн., а всього
61812 грн.

В судовому засіданні представник
позивача за довіреністю ОСОБА_1
підтримала позовні вимоги, просила
позов задовольнити.

ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судовому засіданні
позов визнали частково, не
заперечували укладання з позивачем
договорів позики.

Заслухавши учасників
судового засідання, дослідивши
матеріали справи, суд вважає позов
таким, що підлягає задоволенню в
зв’язку з наступним.

Відповідно до ст. 11 ЦПК
України суд розглядає справу в межах
заявлених вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
у розгляді справи.

З наданих суду документів
видно, що 28.08.2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2
укладали нотаріально посвідчений
договір позики. За даним договором
ОСОБА_4 передав в борг ОСОБА_2 140000 грн., а
ОСОБА_2 зобов’язалася в строк до 11.09.2013
року повернути ОСОБА_4 таку ж суму
грошових коштів.

Також 15.05.2013 року ОСОБА_4 та
ОСОБА_2, ОСОБА_3 уклали нотаріально
посвідчений договір позики. За цим
договором ОСОБА_4 передав в борг ОСОБА_2
та ОСОБА_3 120000 грн., а останні
зобов’язалися в строк до 15.11.2013 року
повернути ОСОБА_4 таку ж суму грошових
коштів.

Відповідно до ст. ст. 1046, 1049
ЦК України за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальнику) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов’язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів або таку ж кількість речей того
ж роду та такої ж якості у строк та в
порядку , що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов’язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору, ЦК України, інших актів
цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 545 ЦК України
прийнявши виконання зобов’язання,
кредитор повинен на вимогу боржника
видати йому розписку про одержання
виконання частково або в повному
обсязі.

ч. 2 ст. 545 ЦК України встановлено, що
якщо боржник видав кредиторові
борговий документ, кредитор, приймаючи
виконання зобов’язання, повинен
повернути його боржникові. У разі
неможливості повернення боргового
документа кредитор повинен вказати про
це у розписці, яку він видає.

За змістом ч. 3 ст. 545 ЦК України
підтвердженням виконання боржником
зобов’язання є наявність у нього
боргового документа.

Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Аналізуючи докази згідно із ст. ст. 212, 58,
59 ЦПК України, суд приходить до
висновку, що відповідач не виконав
взятого на себе за договором
зобов’язання і позов в частині
стягнення суми боргу підлягає
задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК
України судовий збір, що був сплачений
позивачем при зверненні до суду,
підлягає стягненню на його користь з
відповідачів пропорційно до
задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 11, 15, 57 – 61,
88, 212 – 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 задовольнити

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_2) борг за
договорами позики в сумі 209600 грн. та
судові витрати в сумі 2096 грн., а всього
211696 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_3) на
користь ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_2) борг за
договором позики в сумі 61200 грн. та
судові витрати в сумі 612 грн., а всього
61812 грн.

Рішення може бути оскаржено через суд
першої інстанції до апеляційного суду
Запорізької області.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
А.І. Крамаренко