Справа № 301/3056/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

"24" грудня 2013 р.
м.
Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської
області

В особі головуючої судді – Даруда І.А.

при секретарі – Сатін Н.М.

з участю позивачки- Крайняй О.М.

представника позивача – ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Іршава цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської
ради, третя особа Іршавська державна
нотаріальна контора, про визнання
права власності на спадкове майно в
порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з
даним позовом до відповідача ОСОБА_3
сільської ради, третя особа Іршавська
державна нотаріальна контора, про
визнання права власності на спадкове
майно в порядку спадкування за законом.
Свої вимоги мотивує тим, що 31 серпня 1997
року помер її батько – ОСОБА_4, а 22
квітня 2010 року померла її мати –
ОСОБА_5.

Після їх смерті залишилось спадкове
майно, що складається з житлового
будинку з надвірними спорудами,
загальною площею 91,6 кв.м., житловою
площею – 47,2 кв.м. за адресою: с.Гребля, 88,
Іршавського району, Закарпатської
області; земельної ділянки,
посвідченої Державним актом на право
приватної власності на землю серії ЗК
№005-14077, виданого 16 жовтня 1997 року на
підставі рішення ОСОБА_3 сільської ради
від 13 березня 1997 року за №4 та
зареєстрованого в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за №77, площею 0,3756 га,
вартість якої становить 30 977,22 грн.

Вона є єдиним спадкоємцем спадкового
майна.

Позивачка фактично спадщину прийняла,
так як на день смерті матері проживала
і продовжує проживати у спадковому
будинку. Вона прийняла на себе
обов»язки спадкодавця, а саме: сплачує
комунальні платежі, обробляє
присадибні ділянки, збирає урожай, веде
спадкове господарств та ін..

У встановлений законом строк
звернулася для оформлення спадщини до
державного нотаріуса. Однак, їй було
відмовлено в оформленні спадщини по
тій причині, що відсутні
правовстановлюючі документи на
спадкове майно. Єдиним документом, що
стосується спадкового будинку є
Технічний паспорт на забудову садибний
(індивідуальний) житловий будинок,
виготовлений КП Іршавське бюро
технічної інвентаризації 19.11.2013 року.

Через відсутність правовстановлюючих
документів на нерухоме спадкове майно
вона не має можливості у встановленому
законом порядку оформити своє право
власності на спадкове майно за законом,
і тому змушена звернутися для захисту
своїх інтересів до суду.

Позивачка ОСОБА_2 в судовому
засіданні позовні вимоги, викладені в
позові, підтримала повність, просить
такі задовільнити.

Представник позивача ОСОБА_1
в суді позовні вимоги підтримала
повністю, просить такі задовільнити.

Представник відповідача
ОСОБА_3 сільської ради в судове
засідання не з»явився, але надіслав
суду заяву, в якій просить справу
розглянути в його відсутність, позовні
вимоги визнає, не заперечує протии їх
задоволення, тому на підставі ст.169 ЦПК
України справу розглянуто в його
відсутності.

Представник третьої особи
Іршавської державної нотаріальної
контори в судове засідання не
з»явилася, але надіслала суду заяву в
якій просить справу розглянути без її
участі, доповнень та заперечень по
справі не має, тому на підставі ст.169 ЦПК
України справу розглянута в її
відсутність.

Заслухавши позивачку
ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_1
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов слід задовільнити з
слідуючих підстав.

В судовому засіданні належними
доказами встановлено, що 31 серпня 1997
року помер батько позивачки – ОСОБА_4, а
22 квітня 2010 року померла мати позивачки
– ОСОБА_5, після смерті яких
залишилось спадкове майно, що
складається з житлового будинку з
надвірними спорудами, загальною площею
91,6 кв.м., житловою площею – 47,2 кв.м. за
адресою: с.Гребля, 88, Іршавського
району, Закарпатської області;
земельної ділянки, посвідченої
Державним актом на право приватної
власності на землю серії ЗК №005-14077,
виданого 16 жовтня 1997 року на підставі
рішення ОСОБА_3 сільської ради від 13
березня 1997 року за №4 та
зареєстрованого в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за №77, площею 0,3756 га,
вартість якої становить 30 977,22 грн.

Позивачка ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем
спадкового майна.

Позивачка фактично спадщину прийняла,
так як на день смерті матері проживала
і продовжує проживати у спадковому
будинку. Вона прийняла на себе
обов»язки спадкодавця, а саме: сплачує
комунальні платежі, обробляє
присадибні ділянки, збирає урожай, веде
спадкове господарств та ін..

У встановлений законом строк позивачка
ОСОБА_2 звернулася для оформлення
спадщини до державного нотаріуса,
однак, їй було відмовлено в оформленні
спадщини по тій причині, що відсутні
правовстановлюючі документи на
спадкове майно. Єдиним документом, що
стосується спадкового будинку є
Технічний паспорт на забудову садибний
(індивідуальний) житловий будинок,
виготовлений КП Іршавське бюро
технічної інвентаризації 19.11.2013 року.

Через відсутність правовстановлюючого
документа на спадкове майно позивачка
ОСОБА_2 не має можливості у
встановленому законом порядку
оформити своє право власності на
спадкове майно за законом, і тому
змушена звернутися для захисту своїх
інтересів до суду.

Відповідно до ст.1216 ЦК України,
спадкуванням є перехід прав та
обов»язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця) до
інших осіб (спадкоємців), а згідно ст.1218
ЦК України, до складу спадщини входять
усі права та обов»язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті

Згідно ст.1223 ЦК України право
спадкування мають особи, визначені у
заповіті.

Єдиним спадкоємцем спадкового майна є
позивачка.

Відповідно до ч.3 ст.1223 ЦК України, право
на спадкування виникає у день
відкриття спадщини, згідно ч.1,2 ст.1220 ЦК
України, часом відкриття спадщини є
день смерті особи або день, з якого вона
оголошується померлою.

Відповідно до ст.1268 ЦК України
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого ст.1270 ЦК України, він не
заявив про відмову від неї.

Спадщину позивачка ОСОБА_2 прийняла так
як на день смерті спадкодавця
проживала і продовжує проживати у
спадковому будинку, що стверджується
довідкою виданою виконкомом ОСОБА_3
сільської ради №478 від 12.11.2013 року.
(а.с.11).

В реєстраційній службі відсутні
підстави для первісної реєстрації
права власності на житловий будинок з
надвірними спорудами за ОСОБА_4,
оскільки така суперечитиме ст..346 ЦК
України (припинення права власності
внаслідок смерті власника).

З роз»яснень, що містяться у листі
Міністерства юстиції України №19-32319
від 21.02.2005 року вбачається, «що у разі
смерті власника нерухомого майна,
первісна реєстрація права власності на
яке не була проведена і
правовстановлюючий документ
відсутній, питання визначення
належності цього майна попередньому
власнику та наступного його
власника(спадкоємця) вирішується у
судовому порядку».

Наразі згідно з вимогами гл.7 ЗУ «Про
нотаріат» та відповідно «Порядку
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України», затвердженого Наказом
Мінюсту України №296/5 від 22.02.2012 року,
нотаріус вправі видати свідоцтво про
право на спадщину – нерухоме майно,
лише за умови пред»явлення
спадкоємцями правовстановлюючого
документа про належність цього майна
спадкодавцеві та витягу з Реєстру прав
власності на нерухоме майно (за
винятком земельної ділянки), тобто за
умови, якщо право власності
спадкодавця на це нерухоме майно
зареєстровано за його життя. Отже, якщо
спадкодавець за життя не оформив право
власності або не забезпечив його
державної реєстрації, це стає
перешкодою для оформлення права на
спадщину в загальному порядку.

Цивільно-правовий інститут набуття та
виникнення права власності на нерухоме
майно в різні періоди по-різному був
врегульований на законодавчому рівні.
У зв»язку із цим держава задекларувала
визнання дійсними прав на нерухоме
майно, що виникли до набрання чинності
законом (тобто до 03.08.2004 р.), у разі
відсутності їх державної реєстрації за
таких умов якщо реєстрація прав була
проведена відповідно до законодавства,
яке діяло на момент їх виникнення, або
якщо на момент виникнення прав діяло
законодавство, котре не передбачало
обов»язкової реєстрації таких прав (ч.4
ст.3).

До встановлення обов»язкової
державної реєстрації прав
законодавство змінювалось декілька
раз. До 19 січня 1996 року згідно з
Інструкцією про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР,
затвердженою 31.01.1966 р. Міністерством
комунального господарства УРСР, не
підлягали реєстрації будинки і
домоволодіння, розташовані в сільських
населених пунктах, які адміністративно
підпорядковані містам або селищам
міського типу, але до них не приєднані.

Обов»язок власників забезпечити
державну реєстрацію прав власності на
всі без винятку об»єкти нерухомості
введено лише з 29.06.1998 року. Саме цього ж
дня набрала чинності Інструкція про
порядок державної реєстрації права
власності на об»єкти нерухомого майна,
що перебувають у власності юридичних
та фізичних осіб, затверджена наказом
Державного комітету будівництва,
архітектури та житлової політики від
09.06.1998 року за №121.

Відповідно до ст.16 ЦК України способом
захисту цивільних прав та інтересів є
визнання права.

Враховуючи вищевикладене,
керуючись ст.ст 3, 10,11,15, 118,119,120 212-214 ЦПК
України,
ст.ст.15,16,328,346,392,1216-1218,1222,1223,1268-1270
Цивільного кодексу України, суд,-

Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
власником житлового будинку з
надвірними спорудами за адресою –
с.Гребля, 88, Іршавського району,
Закарпатської області, та земельної
ділянки, посвідченої Державним актом
на право власності на земельну ділянку
серії ЗК №005-14077, виданого 16 жовтня 1997
року на підставі рішення ОСОБА_3
сільської ради від 13 березня 1997 року за
№4, зареєстрованого у Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю за №77, площею 0,3756 га.

На рішення може бути подана апеляція
протягом 10 днів з дня проголошення
рішення до Закарпатського
апеляційного суду. Особи. які брали
участь у справі , але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя :

І. А. Даруда