Справа № 327/246/13-ц
Провадження №2/327/96/2013
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.10.2013 року

смт.
Розівка

Розівський районний суд Запорізької
області у складі:

головуючого судді Кущ Т.М.,

при секретарі судового засідання
Пригінській О.В.,

за участі: представника позивача
ОСОБА_1, представника відповідача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Розівського районного
суду Запорізької області цивільну
справу за позовною заявою відкритого
акціонерного товариства
«Запоріжжяобленерго» в особі
Розівського району електричних мереж
Запорізької області (далі – ВАТ
«Запоріжжяобленерго» в особі
Розівського РЕМ) до ОСОБА_3 про
стягнення вартості електричної
енергії, спожитої без обліку, -

В С Т А Н О В И В :

18 червня 2013 року ВАТ
«Запоріжжяобленерго» в особі
Розівського РЕМ звернулось до суду з
указаним позовом, посилаючись на те, що
12 грудня 2012 року під час обстеження
контролерами товариства житлового
будинку №14, розташованого по
вул.Куйбишева в с.Новгород Розівського
району Запорізької області, було
виявлено порушення відповідачем
ОСОБА_3 Правил користування
електричною енергією для населення
(далі – Правила), а саме факт
самовільного підключення електричної
проводки до електричної мережі
енергопостачальника з порушенням
схеми обліку, про що складено
відповідний акт. Посилаючись на
вказані обставини, позивач прохав
стягнути з відповідача грошові кошти в
сумі 10474 грн. 67 коп. в рахунок
відшкодування вартості електричної
енергії, спожитої без обліку.

ВАТ «Запоріжжяобленерго» в особі свого
представника у ході розгляду справи
неодноразово змінювало підстави
позову, спочатку посилаючись на
стст.1212,1213 Цивільного кодексу України
(далі – ЦК України), оскільки
споживання відповідачем електричної
енергії відбулося без достатньої
правової підстави, а саме, без
укладення з енергопостачальником
договору про користування електричною
енергією. Після того, позивач зазначав
про наявність укладеного з
енергопостачальником договору про
користування електричною енергією, але
споживач ОСОБА_3 допустив самовільне
підключення електричної розетки на
ввідному кабелю до приладу обліку, а
тому, посилаючись на стст.509,526,530 ЦК
України, прохав стягнути нараховану
вартість електричної енергії, не
облікованої внаслідок порушення
Правил, за період з 12 грудня 2009 року по 12
грудня 2012 року в кількості 34744 кВт/год
на суму 10474 грн. 67 коп.. Після останньої
зміни підстави позову, ВАТ
«Запоріжжяобленерго» остаточно прохає
стягнути нараховану вартість
електричної енергії, спожитої без
обліку, посилаючись на стст.215,216 ЦК
України, оскільки вважає договір між
сторонами про користування
електричною енергією недійсним.
Враховуючи, що електрична енергія є
специфічною товарною продукцією, яку
неможливо повернути в натурі,
відповідач, відповідно до ч.1 ст.216 ЦК
України, повинен сплатити позивачу
вартість електричної енергії.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 підтримав заявлені
вимоги ВАТ «Запоріжжяобленерго» по
підставах, які були остаточно
визначені, надав відповідні пояснення.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
не з’явився, хоча про час і місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином. Судовий розгляд
проведено за відсутності відповідача,
але з участю його представника, що не
суперечить вимогам Цивільного
процесуального кодексу України (далі –
ЦПК України).

В судовому засіданні представник
відповідача ОСОБА_2 позов не визнав,
посилаючись на те, що позивачем
помилково визначені підстави для
стягнення вартості електричної
енергії, спожитої без обліку. На думку
представника відповідача, спірні
правовідносини регулюються ст.714 ЦК
України, стст.24-27 Закону України «Про
електроенергетику», однак між
сторонами договір про користування
електричною енергією не укладався та
відповідач ОСОБА_3 не є споживачем
таких послуг. Представник відповідача
вважав, що підстави для застосування
правових наслідків недійсності
правочину – договору про користування
електричною енергією між сторонами від
20 січня 2010 року, передбачені ч.1 ст.216 ЦК
України, відсутні. В іншому випадку за
таких обставин відповідач повинен був
би повернути позивачу лише вартість
електричної енергії, фактично спожитої
ним, однак він не має заборгованості за
спожиту електричну енергію.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які
брали участь у справі, допитавши
свідків, дослідивши матеріали справи
та оцінивши наявні в них докази, вважає,
що позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до положень статті 10 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України
встановлено, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Судом встановлені наступні факти і
відповідні їм правовідносини.

Відносини з приводу постачання
фізичним особам електричної енергії
регулюються ст.714 ЦК України, стст.24-27
Закону України «Про
електроенергетику», Правилами та
Методикою визначення обсягу та
вартості електричної енергії, не
облікованої внаслідок порушення
споживачами правил користування
електричною енергією, затвердженою
постановою Національної комісії
регулювання електроенергетики України
від 04 травня 2006 року №562 (далі –
Методика).

Нормою ч.4 ст.26 Закону України «Про
електроенергетику» передбачається, що
споживач електроенергії несе
відповідальність згідно із
законодавством за порушення умов
договору та Правил.

Відповідно до п.53 Правил розмір
збитків, завданих
енергопостачальникові порушенням
правил користування електроенергією,
розраховується за добовою величиною
розрахункового споживання
електроенергії та за кількістю днів з
дня останнього контрольного зняття
представником енергопостачальника
показань чи технічної перевірки
приладу обліку до моменту усунення
порушення за тарифами, які діяли у
розрахунковий період. Розмір
відшкодування збитків згідно з
Правилами обчислюється за Методикою.

Судом встановлено, що 12 грудня 2012 року
під час обстеження контролерами
товариства житлового будинку №14,
розташованого по вул.Куйбишева в
с.Новгород Розівського району
Запорізької області, було виявлено
порушення Правил споживачем ОСОБА_3, а
саме факт самовільного підключення
електричної проводки до електричної
мережі енергопостачальника з
порушенням схеми обліку, про що
складено відповідний акт.

На підставі складеного акта, керуючись
Методикою, енергопостачальником
визначено розмір заподіяних збитків у
сумі 10474 грн. 67 коп. за період з 12 грудня
2009 року – дати останньої технічної
перевірки електроустановок
представником енергопостачальника, -
по 12 грудня 2012 року та виходячи з
добової величини розрахункового
споживання електроенергії.

Приймаючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд виходить з
наступного.

Постачання фізичним особам
електроенергії здійснюється на
підставі договору про користування
електричною енергією.

З матеріалів справи вбачається, що між
ВАТ «Запоріжжяобленерго» в особі
Розівського РЕМ і ОСОБА_3 був укладений
договір про користування електричною
енергією №1612062 від 20 січня 2010 року.

Представники сторін в судовому
засіданні заперечували проти
укладення зазначеного договору,
посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_3
його не підписував, а тому вважали
договір недійсним. Однак, на
переконання суду, з такою позицією
сторін погодитися не можна, оскільки в
судовому порядку за таких підстав
зазначений договір не визнавався
недійсним (ст.204 ЦК України).

Навіть, якщо припускати те, що ОСОБА_3 не
підписував договір про користування
електричною енергією, то слід
враховувати наступне.

Згідно із ч. 2 ст.11 ЦК України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків є, зокрема, договори та інші
правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ст.202 ЦК
України).

Відповідно до ч.2 ст.205 ЦК України
правочин, для якого законом не
встановлена обов'язкова письмова
форма, вважається вчиненим, якщо
поведінка сторін засвідчує їхню волю
до настання відповідних правових
наслідків.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.208 ЦК України у
письмовій формі належить вчиняти
правочини між фізичною та юридичною
особами.

Разом з тим недодержання сторонами
письмової форми правочину, яка
встановлена законом, не має наслідком
його недійсність, крім випадків,
встановлених законом (ч.1 ст.218 ЦК
України).

Відповідач ОСОБА_3 є спадкоємцем після
смерті своїх батьків – власників
будинку, але спадщину не оформив, однак
фактично користувався наданими йому
позивачем послугами з
електропостачання, йому був відкритий
особовий рахунок, він проводив
розрахунки за спожиту електричну
енергію. Зазначене слід вважати
фактичним укладенням договору на
умовах, передбачених Закону України
«Про електроенергетику» та Правилами.

Таким чином, судом встановлено, що у
сторін виникли договірні
правовідносини.

Виходячи з положень стст.6,526,626-631 ЦК
України, укладений договір є
обов'язковим для належного виконання
сторонами відповідно до його умов,
вимог ЦК України та інших актів
цивільного законодавства.

Згідно зі ст.611 ЦК України в разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю (ст.216 ЦК
України).

Позов про визнання недійсним договору
про користування електричною енергією,
укладеного між ВАТ
«Запоріжжяобленерго» в особі
Розівського РЕМ і ОСОБА_3 №1612062 від 20
січня 2010 року, у процесі розгляду даної
справи предметом розгляду не був.

Виходячи з презумпції правомірності
правочину, враховуючи, що у справі
відсутні докази того, що зазначений
договір визнавався судом недійсним або
є нечинним у зв'язку з іншими
обставинами, наявні підстави вважати,
що у правовідносинах між сторонами з
приводу постачання фізичним особам
електричної енергії відповідач є
споживачем електричної енергії.

Таким чином, суд дійшов висновку про те,
що спірні правовідносини між сторонами
з приводу постачання фізичним особам
електричної енергії регулюються ст.714
ЦК України, стст.24-27 Закону України «Про
електроенергетику», Правилами та
Методикою, а тому норма ст.216 ЦК України,
на яку посилається позивач, не є
самостійною підставою для стягнення на
його користь вартості електричної
енергії, не облікованої внаслідок
порушення Правил.

Оскільки ВАТ «Запоріжжяобленерго» в
задоволенні позову відмовлено, тому
відповідно до ст.88 ЦПК України понесені
ним судові витрати відшкодуванню не
підлягають.

На підставі викладеного, керуючись
стст.6,11,202,204,205,208,216,218,526,611,626-631,714 ЦК
України, стст.24-27 Закону України «Про
електроенергетику», стст.10,11,60,88,209,212-215
ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову
відкритого акціонерного товариства
«Запоріжжяобленерго» в особі
Розівського району електричних мереж
Запорізької області до ОСОБА_3 про
стягнення вартості електричної
енергії, спожитої без обліку, -
відмовити.

Рішення суду відповідно до частини 1
статті 223 ЦПК України набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Запорізької області через суд
першої інстанції – Розівський
районний суд Запорізької області
шляхом подання в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10-денного
строку з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
Т.М.Кущ

03.10.2013