АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/7172/13
Головуючий 1-ї інстанції - Люба В.І.
Справа №614/770/13-ц
Доповідач - Довгаль А.П.
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2013 року
судова колегія судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області в складі:

головуючого - судді Довгаль А.П.

суддів - Коваленко І.П., Коровіна
С.Г.

при секретарях - Щегельському Д.О.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові в приміщенні
суду апеляційні скарги прокурора м.
Луцька Волинської області, діючого в
інтересах держави в особі Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» та Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» на рішення
Борівського районного суду
Харківської області від 29 липня 2013 року
по справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, першого відділу державної
виконавчої служби Луцького міського
управління юстиції, треті особи:
ОСОБА_4, приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
про визнання правочину удаваним та про
визнання права власності на
транспортний засіб, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2013року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3,
першого відділу державної виконавчої
служби Луцького міського управління
юстиції (надалі - ПВ ДВС Луцького МУЮ),
третіх осіб: ОСОБА_4, приватного
нотаріуса Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 (далі -ПН
КМНО ОСОБА_5), в якому просили: 1.визнати
довіреність від 05.08.2010року, яку видано
ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на
право користування та розпорядження
автомобілем марки «LEXUS» моделі ES 300,
2005року випуску, шасі НОМЕР_1, тип
легковий седан, зареєстрований Луцьким
ВРЕР ВДАІ УМВС України у Волинській
області 05.08.2008року, державний
реєстраційний НОМЕР_2, удаваним
правочином; 2.визнати за ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 право спільної сумісної
власності на вищеназваний
транспортний засіб; 3.зобов'язати ПВ ДВС
Луцького МУЮ винести постанову про
зняття арешту та розшуку вказаного
автомобіля і направити її копію до
Державного підприємства
«Інформаційний центр» Міністерства
юстиції України.

Заявлені вимоги позивачі мотивують
тим, що 05.08.2010року між ОСОБА_4, діючого за
довіреністю від ОСОБА_3, з одного боку,
та ОСОБА_1 і ОСОБА_2, з іншого боку, була
досягнута усна домовленість щодо
купівлі-продажу автомобіля марки «LEXUS»
моделі ES 300, 2005року випуску, шасі НОМЕР_1,
тип легковий седан, зареєстрованого
Луцьким ВРЕР ВДАІ УМВС України у
Волинській області 05.08.2008року,
державний реєстраційний НОМЕР_2.
Договору про купівлю-продаж автомобілю
вони не укладали, а ОСОБА_4, за
довіреністю ОСОБА_3, видав на їх ім'я
довіреність, яку було посвідчено ПН
КМНО ОСОБА_5 При цьому позивачі
сплатили вартість автомобіля ОСОБА_3,
після чого ОСОБА_4 передав їм
транспортний засіб.

У судовому засіданні суду першої
інстанції позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2
підтримали заявлені вимоги і просили
їх задовольнити з підстав, наведених у
позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 позов визнав і не
заперечував проти визнання права
власності на автомобіль за позивачами.

Відповідач - перший відділ державної
виконавчої служби Луцького міського
управління юстиції про час і місце
розгляду справи повідомлявся в
установленому законом порядку, про
причини неявки свого представника суд
не повідомив.

Третя особа: ОСОБА_4 надав заяву про
розгляд справи у його відсутність.

Третя особа: ПН КМНО ОСОБА_5 не
з'явилася про час і місце розгляду
справи повідомлена належним чином.

Рішенням Борівського районного суду
Харківської області від 29 липня 2013 року
позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено.

Визнано довіреність від 05.08.2010року,
видану ОСОБА_4, який діяв за довіреністю
ОСОБА_3, на ім'я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на
право користування та розпорядження
автомобілем марки «LEXUS» моделі ES 300,
2005року випуску, шасі НОМЕР_1, тип
легковий седан, зареєстрованим Луцьким
ВРЕР ВДАІ УМВС України у Волинській
області 05.08.2008року, державний
реєстраційний НОМЕР_2, посвідчену ПН
КМНО ОСОБА_5 за реєстровим №386, удаваним
правочином.

Визнано право спільної сумісної
власності на автомобіль марки «LEXUS»
моделі ES 300, 2005 року випуску, шасі
НОМЕР_1, тип легковий седан,
зареєстрований Луцьким ВРЕР ВДАІ УМВС
України у Волинській області
05.08.2008року, державний реєстраційний
НОМЕР_2, за ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Зобов'язано ПВ ДВС Луцького міського
управління юстиції винести постанову
про зняття арешту та розшуку
автомобіля марки «LEXUS», моделі ES 300,
2005року випуску, шасі НОМЕР_1, тип
легковий седан, зареєстрованого
Луцьким ВРЕР ВДАІ УМВС України у
Волинській області 05.08.2008року,
державний реєстраційний НОМЕР_2, та
направити її копію до Державного
підприємства «Інформаційний центр»
Міністерства юстиції України.

В апеляційних скаргах прокурор м.
Луцька Волинської області, діючий в
інтересах держави в особі публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» та публічне
акціонерне товариство «Державний
ощадний банк України» просять рішення
суду першої інстанції скасувати і
ухвалити нове, яким у задоволенні
позову відмовити в повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
на неповне з'ясування обставин справи
та на неналежну оцінку наданим доказам.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, що з'явилися, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
доводи, наведені в апеляційніх скаргах,
колегія суддів вважає, що скарги
підлягають задоволенню з таких
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
виходив з того, що між позивачем та
відповідачами виникли правовідносини
з приводу купівлі-продажу автомобіля, а
не з приводу виконання доручення,
оскільки покупець (позивачі) прийняли
майно з оплатою певної грошової суми
продавцю (відповідачу), тобто сторони
уклали удаваний правочин, щоб
приховати інший правочин, а саме
договір купівлі-продажу.

Але, погодитися з таким висновком не
можна, оскільки суд дійшов його без
повного та всебічного з'ясування
фактичних обставин справи, прав і
обов'язків сторін у даних
правовідносинах, з неправильним
тлумаченням норм матеріального права
та з порушенням норм процесуального
права.

Так, відповідно до вимог ст.ст. 213, 214 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини справи,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із змісту
законодавства.

Обґрунтованим визнається
рішення, в якому повно відображені
обставини, що мають значення для даної
справи, висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При ухваленні рішення суд
зобов'язаний прийняти рішення, зокрема,
щодо: наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Оскаржуване в апеляційному
порядку рішення суду першої інстанції
вищевказаним вимогам закону не
відповідає.

Судовим розглядом встановлено, що
ОСОБА_3 28.08.2008року видав на ім'я ОСОБА_4
довіреність строком до 25.08.2013 року, якою
надав йому право на вчинення
правочинів та дій, що стосуються
експлуатації та розпорядження
транспортним засобом, в тому числі з
правом зняття з обліку в органах ДАІ,
правом продажу та з правом
передоручення - автомобіля марки «LEXUS»
моделі ES 300, 2005року випуску, шасі НОМЕР_1,
тип легковий седан, зареєстрований
Луцьким ВРЕР ВДАІ УМВС України у
Волинській області 05.08.2008року,
державний реєстраційний НОМЕР_2.

05.08.2010року ОСОБА_4, за наданою йому
довіреністю від ОСОБА_3, видав на ім'я
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 довіреність строком
до 25.08.2013року, якою надав їм право на
вчинення правочинів, що стосуються
експлуатації та розпорядження
транспортним засобом - автомобілем
марки «LEXUS» моделі ES 300, 2005року випуску,
шасі НОМЕР_1, тип легковий седан,
зареєстрованим Луцьким ВРЕР ВДАІ УМВС
України у Волинській області
05.08.2008року, державний реєстраційний
НОМЕР_2, з правом зняття з обліку в
органах ДАІ, правом продажу та з правом
передоручення.

Згідно ч.3 ст.244 ЦК України, довіреність
є письмовий документ, що видається
однією особою іншій особі для
представництва перед третіми особами.
Довіреність на вчинення правочину
представником може бути надана особою,
яку представляють (довірителем),
безпосередньо третій особі.

Отже, довіреність не є правочином, яким
оформлюється перехід права власності
на автомобіль. Після видачі
довіреності для відчуження автомобіля
між сторонами повинно бути укладено
письмовий договір купівлі - продажу

Удаваним є правочин, який вчинено
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили.
Якщо буде встановлено, що правочин був
вчинений сторонами для приховання
іншого правочину, який вони насправді
вчинили, відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили (ст.235 ЦК України).

Однак, в даному випадку вважати, що між
позивачами ОСОБА_1, ОСОБА_2, з однієї
сторони, та ОСОБА_4, по довіреності
ОСОБА_3, при видачі ним позивачам
довіреності від 05.08.2010року на спірний
автомобіль мало місце укладення
удаваного правочину, а саме договору
купівлі-продажу, не можна.

Згідно з ч.1 ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема, із
правочинів.

Виходячи із положень ст.ст. 655, 1003 ЦК
України договір купівлі-продажу та
договір доручення за своєю правовою
природою не є тотожними.

За змістом ст.ст. 328, 334 та 655 ЦК України
власником майна за договором
купівлі-продажу стає покупець за цим
договором, який прийняв майно і сплатив
за нього обумовлену договором грошову
суму.

Крім того, законодавчими актами
України може бути встановлено
спеціальний порядок набуття права
власності громадянами на окремі види
майна.

Пунктами 7, 8 Правил державної
реєстрації та обліку автомобілів,
автобусів, а також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок і моделей,
причепів, напівпричепів та мотоколясок
(далі Правила), затверджених постановою
Кабінету Міністрів України № 1388 від 7
вересня 1998 року, передбачено, що
власники транспортних засобів
юридичні та фізичні особи або їх
представники (далі власники)
зобов'язані зареєструвати їх протягом
10 діб після придбання або митного
оформлення, чи тимчасового ввезення на
територію України, або виникнення
обставин, що є підставою для внесення
змін до реєстраційних документів.
Реєстрація транспортних засобів
здійснюється на підставі заяви
власника, поданої особисто, і
документів, що посвідчують його особу,
правомірність придбання транспортного
засобу, оцінку його вартості;
правомірність придбання транспортних
засобів, складових частин, які мають
ідентифікаційні номери,
підтверджується документами,
скріпленими підписом відповідної
посадової особи і печаткою, виданими
суб'єктами підприємницької діяльності,
які реалізують транспортні засоби та
видають довідки-рахунки, митними
органами, судами, нотаріусами, органами
соціального захисту населення,
підприємствами виробниками
транспортних засобів та підрозділами
ДАІ, а також угодами, укладеними на
товарних біржах.

Для реєстрації транспортних засобів,
що перебували в експлуатації і
зареєстровані в підрозділах ДАІ, крім
названих документів, додається
свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу (технічний
паспорт) з відміткою підрозділу ДАІ про
зняття транспортного засобу з обліку.
Перед відчуженням та передачею, такий
транспортний засіб повинен бути знятий
з обліку в підрозділі ДАІ. Відчуження,
передача власником придбаних
транспортних засобів, не
зареєстрованих у підрозділах ДАІ, не
проводиться.

Як свідчать матеріали справи, рішенням
Луцького міськрайонного суду
Волинської області 31.08.2010року був
задоволений позов прокурора м. Луцька,
заявленого в інтересах Держави в особі
відкритого акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» до
ОСОБА_3, ОСОБА_10 про стягнення 108 730,36грн.
боргу за кредитним договором. На це
рішення видано виконавчий лист, на
підставі якого Першим ВДВС Луцького
МУЮ 05.11.2010року відкрито виконавче
провадження. В ході проведення
виконавчих дій на все майно боржника
ОСОБА_3, в межах суми боргу, було
накладено арешт. Відомості про
заборону відчуження рухомого та
нерухомого майна внесено в Державні
реєстри обтяжень рухомого та
нерухомого майна. 03.08.2011року державним
виконавцем винесено постанову про
оголошення розшук та затримання майна -
автомобіля марки «LEXUS» моделі ES 300,
2005року випуску, державний
реєстраційний НОМЕР_2, який згідно
даних ВРЕР ВДАІ УМВС України у
Волинській області належав ОСОБА_3

Таким чином, зазначена заборона
накладена у зв'язку з виконанням в
примусовому порядку вищевказаного
рішення суду м. Луцька.

Державним виконавцем Московського
відділу державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції 14.03.2013року було накладено арешт
на автомобіль марки «LEXUS» моделі ES 300,
2005року випуску, шасі НОМЕР_1, тип
легковий седан, зареєстрований Луцьким
ВРЕР ВДАІ УМВС України у Волинській
області 05.08.2008року, державний
реєстраційний НОМЕР_2 та передано на
відповідальне зберігання ОСОБА_1

З огляду на викладене, висновки суду
першої інстанції про укладення
сторонами договору купівлі-продажу
спірного автомобіля є помилковими та
не ґрунтуються на вимогах закону, а
тому оскаржуване рішення підлягає
скасуванню, з ухваленням у справі
нового рішення про відмову у
задоволенні позову.

Згідно п.п.3),4)ч.1ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Керуючись ст.ст. 307ч.1п.2), 309ч.1п.п.3),4), 313,
314ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги прокурора м. Луцька
Волинської області, діючого в
інтересах держави в особі публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України», та публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» задовольнити.

Рішення Борівського районного суду
Харківської області від 29 липня 2013 року
скасувати і ухвалити у справі нове
рішення, яким в позові ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, першого відділу державної
виконавчої служби Луцького міського
управління юстиції, треті особи:
ОСОБА_4, приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
про визнання правочину удаваним та про
визнання права власності на
транспортний засіб - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -