Справа № 442/2-2582/11
Головуючий у 1 інстанції: Івасівка А.П.
Провадження № 22-ц/783/5562/13
Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
Категорія справи:6
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2013 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і Шеремети
Н.О.,

при секретарі Служалі А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 07 березня
2013 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2011 року Дрогобицька міська
рада звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_3, треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5 і
ОСОБА_6, у якому просила суд ухвалити
рішення, яким зобов'язати відповідачку
знести самочинну збудовану нею
прибудову до квартири АДРЕСА_1 та
привести земельну ділянку до
попереднього стану. Позовні вимоги
обгрунтовувалися тим, що відповідачка
здійснила прибудову до вказаної
квартири без належного дозволу на
виконання будівельних робіт, без
урахування законних інтересів інших
співвласників багатоквартирного
будинку, зокрема - третіх осіб по
справі, та на земельній ділянці, яка
належить територіальній громаді міста
Дрогобича, що порушує право власності
позивача на земельну ділянку.

Оскаржуваним рішенням вище згаданий
позов задоволено та зобов'язано
відповідачку знести самочинну
збудовану нею прибудову до квартири
АДРЕСА_1 та привести земельну ділянку
до попереднього стану. Вирішено
питання судових витрат (а.с. 89-90).

Згадане рішення оскаржила
відповідачка ОСОБА_3

Апелянт просить рішення суду скасувати
і ухвалити нове, яким відмовити
позивачу у задоволенні його позовних
вимог, покликаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; невідповідність
висновків суду обставинам справи та на
порушення норм матеріального і
процесуального права.

Вважає, що суд не врахував те, що за весь
час проведення будівництва, яке
тривало майже шість місяців, позивач і
треті особи не зверталися до суду із
позовом до неї, а також те, що підчас
цього будівництва треті особі та інші
мешканці будинку не заперечували щодо
спірної прибудови до її квартири.

Покликається на те, що у матеріалах
справи відсутні докази про належність
земельної ділянки громаді міста
Дрогобича.

Вважає, що прибудинкова земельна
ділянка надана для будівництва та
обслуговування житлового будинку
АДРЕСА_1, а тому вважає, що вона мала
право використати частину даної
земельної ділянки для прибудови до
квартири.

Вважає, що суд не взяв до уваги
роз'яснення, які містяться у Постанові
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30.03.2012 року № 6
«Про практику застосування судами
статті 376 Цивільного кодексу України
(про правовий режим самочинного
будівництва)», а саме: що знесення
самочинного будівництва є крайньою
мірою і що у випадку, коли квартира у
багатоквартирному будинку розташована
на першому (цокольному) поверсі й
власник здійснив прибудову до неї з
одночасним зайняттям частини
прибудинкової земельної ділянки, спір
повинен вирішуватись відповідно до
правил ст. 376 ЦК України. Вважає, що
відповідно до норм ст. 376 ЦК України
вона мала право на визнання права
власності на самочинну прибудову до
квартири і оскаржуваним рішенням це її
право порушено.

Вважає, що самочинну прибудову до
квартири виконано без порушень
архітектурно- будівельних норм та
стверджує, що „знесення самочинної
добудови може потягнути за собою ряд
непоправних наслідків для житлового
будинку та їх мешканців" (а.с. 102-103).

Сторони і треті особи, будучи своєчасно
належним чином повідомленими про час і
місце апеляційного розгляду справи
(а.с. 140-145), в судове засідання не
з'явилися і про причини своєї неявки
суд не повідомили, що (у відповідності
до ч.2 ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає
розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
до задоволення не підлягає з наступних
підстав.

Статтями 10 і 60 ЦПК України встановлено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін;
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості і що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Статтею 376 ЦК України встановлено, що
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил (ч.1) і що у випадку, коли
власник (користувач) земельної ділянки
заперечує проти визнання права
власності на нерухоме майно за особою,
яка здійснила (здійснює) самочинне
будівництво на його земельній ділянці,
або якщо це порушує права інших осіб,
майно підлягає знесенню особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок (ч.4).

Те, що прибудова до квартири АДРЕСА_1 є
самочинним будівництвом відповідачем
(апелянтом) не оспорюється та
визнається, а відтак ця обставина (у
відповідності до ч.1 ст. 61 ЦПК України)
доказуванню не підлягає.

Дозволу та належно затвердженого
проекту на облаштування спірної
прибудови відповідачем (апелянтом)
подано до суду не було.

Так само, як відповідачкою не було
подано до суду будь-яких доказів про її
права на земельну ділянку на якій нею
споруджено самочинне будівництво.

За вище наведених обставин, суд вірно
послався на ч.1 ст. 376 ЦК України, як на
норму матеріального права, яка регулює
спірні правовідносини, а відтак
правомірно застосував до спірних
правовідносин норму ч. 4 ст. 376 ЦК
України, яка передбачає наслідки
самочинного будівництва.

З урахуванням вище наведеного колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дав належну оцінку всім обставинам і
доказам по справі в їх сукупності та
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому приходить до висновку про те, що
підстави для його скасування відсутні
і апеляційну скаргу на нього, яка не
спростовує висновків рішення суду,
слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1,
315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити та залишити рішення
Дрогобицького міськрайонного суду
Львівської області від 07 березня 2013
року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскарженою
у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили.

Головуючий:

Судді: