Справа № 447/2321/13
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/8274/13
Доповідач в 2-й інстанції:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2013 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді
Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина
О.Ф.,

секретаря Гацій І.О.,

з участю позивача ОСОБА_2,
представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Миколаївського районного суду
Львівської області від 18 листопада 2013
року в справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 про стягнення аліментів та за
зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2
про оспорювання батьківства,-

встановила:

Позивач ОСОБА_2 в липні 2013 року
звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4
про стягнення аліментів (а.с. 2-3).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
перебуваючи у шлюбі з відповідачем у
них народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.
З часу коли сторони по справі
розійшлися, дитина проживає з нею,
відповідач участі у вихованні дитини
не приймає, коштів на утримання дитини
добровільно не надає. Просила
стягувати з відповідача на її користь
аліменти на утримання сина ОСОБА_5 в
розмірі 960 грн. щомісячно, але не менше
30% прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку.

В серпні 2013 року відповідач ОСОБА_4
подав позовну заяву до відповідача
ОСОБА_2 про оспорювання батьківства,
просив суд виключити запис про нього з
актового запису про народження дитини
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 як про батька
дитини.

Ухвалою Миколаївського районного суду
Львівської області від 04.09.2013 року
зазначені позови об'єднані в одне
провадження.

Оскаржуваним рішенням первісний позов
задоволено частково.

Ухвалено стягувати щомісячно з ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженця с. Орів,
Сколівського району, Львівської
області та жителя АДРЕСА_1 в користь
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, аліменти на
утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в
твердій грошовій сумі по 500 (п'ятсот)
гривень із всіх видів його доходу до
досягнення дитиною повноліття, але не
менше ніж 30 відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
починаючи з моменту пред'явлення
позову - з 24.07.2013 року.

Стягнуто з ОСОБА_4 в користь держави
судовий збір в розмірі 229 грн. 40 коп.

В зустрічному позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2
про оспорювання батьківства
відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду в частині стягнення
аліментів оскаржив відповідач за
первісним та позивач за зустрічним
позовом ОСОБА_4

З оскаржуваним рішенням в частині
стягнення аліментів, а саме з їх
розміром не погоджується, оскільки
такий не посильний для нього.

Стверджує, що суд не врахував його
майнового стану, апелянт офіційно не
працевлаштований, підробляє на
випадкових заробітках. Не врахувавши
зазначених обставин суд проігнорував
положення ст. 182 СК України.

Він проживає спільно з матір»ю, яка
хворіє та потребує постійного
лікування, платить за комунальні
послуги. Готовий сплачувати аліменти в
розмірі 350 гривень, що становить 30 % від
прожиткового мінімуму для дітей віком
до 6 років.

Просить рішення районного суду в
частині стягнення аліментів змінити та
ухвалити в цій частині нове рішення,
яким розмір аліментів зменшити до 350
грн. щомісячно до досягнення дитиною
повноліття.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника апелянта на підтримання
доводів апеляційної скарги та
пояснення позивачки на заперечення
таких, перевіривши матеріали справи та
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що підстави для
задоволення апеляційної скарги
відсутні виходячи із наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, зазначений законами України.

Статтею 10, 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з»ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів (ст.
57 ЦПК України).

Колегія суддів приходить висновку про
відповідність рішення місцевого суду
зазначеним вимогам.

Задовольняючи частково первинні
позовні вимоги, суд першої інстанції
виходив з того, що ОСОБА_4 не має
постійного місця праці, у нього
мінливий заробіток, проте він є
здоровою працездатною особою, інших
аліментних зобов"язань немає, тому
прийшов до висновку, що відповідач
матеріально спроможний сплачувати
аліменти в твердій грошовій сумі в
розмірі 500 грн. на утримання сина
ОСОБА_5.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
беззаперечно встановлено судом, 14.05.2011
року сторони зареєстрували шлюб в
Міському відділі державної реєстрації
актів цивільного стану Львівського
міського управління юстиції, актовий
запис № 669 (свідоцтво про шлюб Серія
НОМЕР_1 від 14.05.2011 року, а.с. 6).

ОСОБА_5, який народився в момент
перебування сторін у шлюбі, є сином
відповідача ОСОБА_4, що підтверджується
свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_2
актовий запис № 245 від 26.10.2011 року та
висновком експертизи, яку проведено в
ході розгляду справи (а.с. 7, 29-32).

Відповідно до ст. 180 СК України батьки
зобов»язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за
рішенням суду кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першою ст. 184 СК України
передбачено, що якщо платник аліментів
має нерегулярний, мінливий дохід,
частину доходу одержує в натурі, а
також за наявності інших обставин, що
мають істотне значення, суд за заявою
платника або одержувача може визначити
розмір аліментів у твердій грошовій
сумі.

В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК
України при визначенні розміру
аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я
та матеріальне становище дитини; 2) стан
здоров'я та матеріальне становище
платника аліментів; 3) наявність у
платника аліментів інших дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, дочки, сина; 4) інші обставини,
що мають істотне значення для справи.

Аналізуючи зазначені норми закону та
роз'яснення, викладені у п. 14, 15
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 15 травня 2006 року № 3 "Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів" колегія суддів
вважає, що районний суд дійшов вірного
висновку про часткове задоволення
первісного позову та стягнення
аліментів у твердій грошовій формі.

Разом з тим, відповідач не надав суду
жодних доказів, які б ствердили його
доводи апеляційної скарги про те, що
він не спроможний сплачувати
визначений судом розмір аліментів, при
цьому колегія суддів бере до уваги те,
що він не визнаний інвалідом, не подав
документів, які б свідчили про
протипоказання до будь-якої роботи,
відповідно, має можливість
працевлаштуватися та надавати
матеріальну допомогу дитині.

Визначаючи розмір аліментів, суд
першої інстанції врахував положення
ст.ст. 182, 184 СК України, а саме:
матеріальне становище дитини, яку
утримує лише позивачка, матеріальне
становища відповідача, задовільний
стан його здоров'я і вірно визначив
аліменти у розмірі 500 грн. щомісячно.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому підстав
для її задоволення немає.

Будь яких інших належних та допустимих
доказів для спростування рішення суду
першої інстанції, передбачених
статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали
доказове значення та заслуговували на
увагу, чи порушень норм процесуального
права, які можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення,
відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України,
апелянтом не подано.

Судом правильно встановлені фактичні
обставини справи, вірно застосовано
матеріальний закон та дотримана
процедура розгляду, передбачена ЦПК
України, а тому колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
суду.

Рішення районного суду в частині
відмови в задоволенні зустрічного
позову апелянтом не оскаржувалося,
відтак згідно із ст. 303 ЦПК України
апеляційним судом не перевіряється.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1
ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Миколаївського районного суду
Львівської області від 18 листопада 2013
року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:
А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин