Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/3569/13
Головуючий у суді І-ї інстанції
Доповідач Головань А. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

26.12.2013 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області складі:

Головуючого Голованя А.М.

Суддів
Кривохижі В.І.

Черниш Т.В.

При секретарі
Дімановій Н.І.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Кіровограді
цивільну справу за апеляційними
скаргами ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення
Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 29 жовтня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору -
Кіровоградська міська рада, ПАТ "Альфа
Банк", ОСОБА_5 про вселення,
зобов'язання витребувати квартиру, не
чинити перешкод у її користуванні,
виселення та зустрічним позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа
Кіровоградська міська рада про
усунення перешкод в користуванні
власністю, визнання особи такою, що
втратила право користування
житловим приміщенням і

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2012 року ОСОБА_3 звернувся
в суд з зазначеним позовом, посилаючись
на те, що у 2006 році на підставі
підробленого рішення суду його було
знято з реєстрації за постійним місцем
проживання в квартирі АДРЕСА_1. У
подальшому, без його відома, ця
квартира була приватизована його
матір'ю ОСОБА_6 та братом ОСОБА_5 та за
договором купівлі- продажу від 12
вересня 2006 року відчужена ОСОБА_4

Рішенням апеляційного суду
Кіровоградської області від 22 березня
2013 року розпорядження Кіровоградської
міської ради від 21.08.2006 року № 41505 про
передачу зазначеної квартири у
власність та свідоцтво про право
власності визнані недійсними та
скасовані.

Вважає, що оскільки
незаконними зняттям з реєстрації та
приватизацією квартири були порушені
його житлові права як користувача, то
всі наступні правочини щодо її
відчуження є незаконними, а тому спірна
квартира згідно ст. 388 ЦК України має
бути витребувана з чужого незаконного
володіння ОСОБА_4 з виселенням
відповідача з квартири та його
вселенням.

У зустрічному позові ОСОБА_4 до
ОСОБА_3, третя особа Кіровоградська
міська рада ставиться про усунення
перешкод в користуванні власністю
шляхом визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням.

Зазначається, що ОСОБА_3
тривалий час не проживав у квартирі, не
ніс витрат на її утримання, а тому
втратив право користування цим
житлом.(71-73, 94-100, 204-20, том 1).

Рішенням Кіровського районного
суду м. Кіровограда від 29 жовтня 2013
року у задоволенні первісного та
зустрічного позовів відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
прость скасувати скасування рішення
суду з ухваленням нового, яким
задовольнити заявлений ним позов.

Вказує, що при вирішенні справи
суд помилково не застосував ст. 388 ЦК
України, яку повинен був застосувати
при витребуванні квартири з чужого
незаконного володіння, а тому
неогрунтовано відмовив у позові.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4
зазначено про порушення судом вимог
матеріального та процесуального права,
у зв'язку з чим рішення за зустрічним
позовом підлягає скасуванню з
ухваленням нового про його
задоволення.

Зокрема, суд не врахував
положення ст. 71 ЖК України та на власний
розсуд змінив підстави позову.

Представники Кіровоградської
міської ради, ПАТ "Альфа Банк", ОСОБА_3 та
ОСОБА_5, які належним чином були
повідомленими про час та місце
розгляду справу в судове засідання
апеляційного суду не з'явилися.

Заслухавши доповідача, пояснення
представників позивача - ОСОБА_7 та
ОСОБА_8, пояснення представників
відповідача - ОСОБА_9, ОСОБА_10,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
встановлених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
ОСОБА_3 підлягає частковому
задоволенню, а скарга ОСОБА_4
відхиленню.

За правилами ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Суд апеляційної інстанції вважає,
що ухвалене у справі судове рішення в
частині вирішення первісного позову не
повністю відповідає вимогам закону.

Судом першої інстанції
установлено, що на підставі ордера № 1058
від 25.03.1983 року ОСОБА_6 та членам її
сім'ї, дітям - ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було
надано в користування квартиру
АДРЕСА_1, якій рішенням виконавчого
комітету Кіровоградської міської ради
від 21.01.1985 року за № 58 присвоєно нову
адресу - АДРЕСА_1

21.08.2006 року, розпорядження
виконкому Кіровоградської міської
ради № 41505, зазначена квартира була
безоплатно передана у спільну часткову
власність ОСОБА_6 та ОСОБА_5

За договором купівлі -
продажу від 12.09.2006 року спірна квартира
була відчужена її власниками ОСОБА_4

За положеннями Закону
України "Про приватизацію державного
житлового фонду", приватизація - це
правочин між державою у особі її
повноважних органів визначених ч. 1 ст. 8
цього закону та громадянином щодо
безоплатної передачі державного
житлового фонду у власність
громадянина, який має право
користування зазначеним майном.

Рішенням апеляційного суду
Кіровоградської області від 22 березня
2013 року, яке набрало законної сили,
визнано недійсним вищезгадане
розпорядження міської ради № 41505 та
свідоцтво про право власності на
квартиру.

Цим рішенням встановлено, що
члена сім'ї наймача - ОСОБА_11 було
незаконно, з використанням
підробленого рішення суду, знято з
реєстраційного обліку за місцем
проживання та, приватизацією квартири
АДРЕСА_1, позбавлено права на житло.

Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких
беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Вирішуючи вимоги про
витребування квартири, вселення та
виселення суд зазначив, що ураховуючи
те, що позивач був лише членом сім'ї
наймача цієї квартири, а не її
власником, договір купівлі-продажу за
яким квартира була відчужена не було
визнаним недійсним, тому правові
підстави для задоволення позову
відсутні.

Проте погодитися з таким
висновком не можна, оскільки суд не
звернув увагу на положення ст. 396 ЦК
України, відповідно до якої особа, яка
має речове право на чуже майно, має
право на захист цього права, у тому
числі і від власника майна, відповідно
до положень глави 29 цього Кодексу.

Також, рішення суду в цій частині
суперечить роз'ясненням, наданим в п.10
постанови Пленуму Верховного Суду
України "Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними", згідно з якими
реституція як спосіб захисту
цивільного права (частина перша статті
216 ЦК) застосовується лише в разі
наявності між сторонами укладеного
договору, який є нікчемним чи який
визнано недійсним. У зв'язку з цим
вимога про повернення майна,
переданого на виконання недійсного
правочину, за правилами реституції
може бути пред'явлена тільки стороні
недійсного правочину. Норма частини
першої статті 216 ЦК не може
застосовуватись як підстава позову про
повернення майна, переданого на
виконання недійсного правочину, яке
було відчужене третій особі. Не
підлягають задоволенню позови
власників майна про визнання
недійсними наступних правочинів щодо
відчуження цього майна, які були
вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути
витребувано від особи, яка не є
стороною недійсного правочину, шляхом
подання віндикаційного позову, зокрема
від добросовісного набувача - з
підстав, передбачених частиною першою
статті 388 ЦК.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 388
ЦК України, якщо майно за відплатним
договором придбане в особи, яка не мала
права його відчужувати, про що набувач
не знав і не міг знати (добросовісний
набувач), власник має право витребувати
це майно від набувача лише у разі, якщо
майно зокрема вибуло з володіння
власника або особи, якій він передав
майно у володіння, не з їхньої волі
іншим шляхом.

Отже, за змістом
зазначеної норми права для
витребування майна від добросовісного
набувача потрібно наявність одночасно
декількох фактів: вибуття майна не з
волі власника або особи, якій власник
таке майно передав, набуття майна від
особи, яка не мала права його
відчужувати.

Відповідно до частини п'ятої
статті 12 ЦК добросовісність набувача
презюмується.

Зважаючи, що згаданим рішенням
апеляційного суду встановлено факт
вибуття квартири не з волі її
користувача, приватизація квартири
визнана недійсною, особи, які
відчужили квартиру не мали право на її
продаж, про що не знала і не могла знати
покупець, а тому є всі підстави для
витребування цієї квартири у
добросовісного набувача.

Згідно вимог ч. 4 і ч. 5 ст. 9 ЖК
України ніхто не може бути виселений із
займаного жилого приміщення або
обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше як з підстав і в
порядку, передбачених законом. Житлові
права охороняються законом, за
винятком випадків, коли вони
здійснюються в суперечності з
призначенням цих прав чи з порушенням
прав інших громадян або прав державних
і громадських організацій.

Відповідно до ст. 391, 396 ЦК України
користувач майна нарівні з власником
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування.

Таким чином, ураховуючи, що у
зв'язку з припиненням права власності
ОСОБА_4 на квартиру, остання
втратила передбачене ст. 383 ЦК України
право проживання в ній, тому вона
підлягає виселенню за позовом
користувача квартири.

Щодо вирішення позову ОСОБА_3 про
його вселення в квартиру, то суд
апеляційної інстанції вважає, що ця
вимога не ґрунтується на законі та
доказах.

При розгляді справи в суді
першої інстанції відповідач подала
заяву про застосування наслідків
спливу позовної давності.

Колегія суддів вважає, що така
заява не підлягає задоволенню виходячи
з того, що трирічний строк позовної
давності за позовом ОСОБА_3 не сплив,
оскільки приватизація квартири
визнана недійсною за рішенням суду від
22.03.2013 року, тому, виходячи з положень
ст. 261 ЦК України, вважається, що перебіг
позовної давності за первісним позовом
починається саме від дня ухвалення
зазначеного рішення.

За таких обставин рішення
суду підлягає скасуванню з підстав
передбачених п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України з
ухваленням нового рішення про
витребування квартири із чужого
незаконного володіння ОСОБА_4 з
передачею в користування ОСОБА_3 та
виселення з неї колишнього власника. В
задоволенні вимоги ОСОБА_3 про його
вселення слід відмовити.

В частині вирішення зустрічного
позову ОСОБА_4 рішення ухвалено з
додержанням вимог матеріального та
процесуального права, тому підстав для
його скасування немає.

Суд апеляційної інстанції вважає,
що позивачем не надано доказів на
підставі яких ОСОБА_3 можна визнати
таким, що втратив право користування
квартирою з підстав передбачених ст.71
ЖК УРСР. Крім того, згідно постанови
Верховного Суду України від 12 квітня 1985
року N 2 "Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України" звертатися
до суду з таким позовом має право
власник квартири - орган місцевого
самоврядування в особі міської ради,
житлово - експлуатаційна організація
або наймач (члени його сім'ї).

Також немає підстав вважати,
що вирішуючи позов ОСОБА_4 суд на
власний розсуд змінив підстави позову.
Дійсно, в мотивувальній частині
рішення є посилання на ст.107 ЖК УРСР,
але слід зазначити, що суд не
застосовував цю норму права до спірних
правовідносин.

Тому, зважаючи на те, що
рішення в частині вирішення
зустрічного позову по суті є
правильним і справедливим, воно згідно
ч.2 ст. 308 ЦПК України не може бути
скасоване з одних лише формальних
міркувань.

Отже, доводи апеляційного скарги
ОСОБА_4 про неправильність висновків
суду в частині вирішення зустрічного
позову про усунення перешкод в
користуванні власністю шляхом
визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням є необґрунтованими.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 309,
313-319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного
суду м. Кіровограда від 29 жовтня 2013
року скасувати в частині вирішення
первісного позову ОСОБА_3 з ухваленням
в цій частині нового рішення, яким
позов задовольнити частково.

Витребувати квартиру АДРЕСА_1 із
володіння ОСОБА_4 та передати її ОСОБА_3.
Виселити ОСОБА_4 із зазначеної
квартири.

В задоволенні вимоги ОСОБА_3 про
його вселення в квартиру АДРЕСА_1
відмовити.

Рішення Кіровського районного
суду м. Кіровограда від 29 жовтня 2013
року в частині вирішення зустрічного
позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
усунення перешкод в користуванні
власністю залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: