Справа № 466/1348/13
Головуючий у 1 інстанції: Зима І.Є.
Провадження № 22-ц/783/6951/13
Доповідач в 2-й інстанції: Богонюк М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2013 року rолегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого судді: Богонюка М.Я.

Суддів: Ванівського О.М., Приколоти Т.І.

При секретарі: Цар М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 23 вересня 2013 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням відмовлено в
задоволенні позову ОСОБА_2 до ПрАТ
"Ірокс", ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа -
відділ реєстрації речових прав на
нерухоме майно реєстраційної служби
ЛМУЮ про визнання частково недійсним
договору №15 про участь у будівництві
від 08.12.2005 року, укладеного між ОСОБА_3
та ЗАТ "Ірокс" та визнання недійсним
договору дарування квартири АДРЕСА_1
від 19.08.2009 року укладеного між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким позов задовольнити.

Апелянт вважає, що рішення суду
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
при неповно з'ясованих обставинах, що
мають значення для справи, а висновки
суду не відповідають дійсним
обставинам справи. Стверджує, що судом
не взято до уваги те, що у зв'язку з
неналежним виконанням ЗАТ "Ірокс"
взятих на себе зобов'язань, а саме на
введення будинку в експлуатацію та в
подальшому неправомірної зміни
нумерації квартир, він був позбавлений
можливості провести державну
реєстрацію прав та отримати свідоцтво
про право власності на спірну квартиру.
Судом також не враховано ту обставину,
що вносячи 21 листопада 2007 року зміни до
договору №15 укладеного між ОСОБА_3 та
ЗАТ "Ірокс" щодо зміни об'єкту
інвестування про заміну квартири
АДРЕСА_3 на квартиру АДРЕСА_1, не було
враховано те, що договір про участь у
будівництві спірної квартири ЗАТ
"Ірокс" було укладено з позивачем, дана
квартира раніше вже йому була передана
і на час внесення таких змін існувала
заборона щодо вчинення будь - яких дій
щодо спірної квартири.

Оскільки ж ОСОБА_3 незаконно набула
право власності на дану квартиру, то і
договір про відчуження нею цієї
квартири слід визнати недійсним.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення сторін на підтримання та
заперечення скарги, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що така
підлягає частковому задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 26 листопада 2006 року
між ЗАТ "Ірокс" та ОСОБА_2 було укладено
договір пайової участі у будівництві
житла, у відповідності до якого
останній став замовником
двохкімнатної квартири АДРЕСА_2
загальною площею 63 м кв., яка
розташована на другому поверсі
будинку.

У відповідності до умов договору
ОСОБА_2 було проведено повну оплату
фінансування будівництва квартири в
сумі 200 124 грн.

25 грудня 2005 року такий же договір
пайової участі було укладено між
ОСОБА_3 та ЗАТ "Ірокс" замовлення та
фінансування двохкімнатної квартири
АДРЕСА_3 на четвертому поверсі. У
відповідності до умов договору ОСОБА_3
сплатила ЗАТ "Ірокс" повну вартість
квартири в сумі 225 792 грн. 21 листопада 2007
року до зазначеного договору було
внесено зміни, відповідно до яких було
змінено № квартири, яку по договору
мала отримати ОСОБА_3, а саме АДРЕСА_3 на
АДРЕСА_1.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Львова від 25 червня 2009 року
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Львівської області
від 19 липня 2010 року задоволено позов
ОСОБА_3 та визнано за нею право
власності на двохкімнатну квартиру
АДРЕСА_1.

19 серпня 2009 року ОСОБА_3 уклала договір
дарування, на підставі якого відчужила
спірну квартиру ОСОБА_4

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_2 про визнання недійсним договору
дарування від 19 серпня 2009 року
укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суд
першої інстанції вірно виходив з того,
що за ОСОБА_3 право власності на спірну
квартиру визнано за рішенням суду яке
вступило в законну силу. ОСОБА_2 не був
стороною оспорюваного договору та ним
не наведено правових підстав для
визнання недійсним оспорюваного
договору.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують рішення суду в цій
частині. А відтак підстав для
скасування рішення суду в цій частині
колегія суддів не вбачає.

Що ж стосується оспорення позивачем
змін до договору пайової участі у
будівництві житла від 21 листопада 2007
року, то суд першої інстанції
відмовляючи в задоволенні позову в цій
частині виходив з того, що в подальшому
на підставі зазначених змін до
договору, рішенням суду за ОСОБА_3 було
визнано право власності на спірну
квартиру, яке вступило в законну силу і
у відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
доказуванню не підлягає.

Однак з такими висновками суду
погодитись не можна.

Як зазначалося вище, позивачем ОСОБА_2
було укладено договір з ЗАТ "Ірокс" про
пайову участь у будівництві житла від 28
листопада 2006 року №8, у відповідності
до якого він став замовником квартири
АДРЕСА_2, вартість якої ним було
проплачено в повному обсязі. З ОСОБА_3
ЗАТ "Ірокс" уклав аналогічний договір 25
грудня 2005 року, у відповідності до
якого ОСОБА_3 стала замовником і
профінансувала будівництво квартири
АДРЕСА_3 в зазначеному вище будинку. В
подальшому до її договору ЗАТ "Ірокс" 21
листопада 2007 року були внесені зміни
згідно яких, змінено номер квартири,
яку вона повинна отримувати, з АДРЕСА_3
на АДРЕСА_1.

Висновком №569 будівельно - технічної
експертизи від 17 серпня 2010 року
встановлено, що нумерація квартир:
поверховість прибудови до будинку
АДРЕСА_1 після влаштування магазину в
колишньому цокольному поверсі (на
даний час на першому житловому поверсі)
змінилась. Кількість поверхів будинку
з 7 (семи) поверхів змінилась на 9
(дев'ять) поверхів (8 поверхів +
мансарда), нумерація квартир змінена на
один номер.

Двохкімнатна квартира АДРЕСА_2, яка
зазначена в договорі про пайову участь
№8 від 28 листопада 2006 року на другому
житловому поверсі на сьогоднішній день
стала двохкімнатною кватирою АДРЕСА_1.

А відтак вносячи 21 листопада 2007 року
зміни до договору про пайову участь у
будівництві житла від 08 грудня 2005 року
укладеному між ЗАТ "Ірокс" та ОСОБА_3,
було зазначено номер квартири АДРЕСА_1,
яку повинна отримувати остання, а це
фактично була квартира на яку ЗАТ
"Ірокс" було укладено договір про
пайову участь з ОСОБА_2 від 26 листопада
2006 року, де у відповідності до умов
даного договору останнім виконано всі
свої зобов'язання. При цьому позивач
ОСОБА_2 при наявності договору, і
виконаних ним зобов'язань передбачених
даним договором, залишився без
квартири. Внесеними змінами від 21
листопада 2007 року до договору №15 від 08
грудня 2005 року укладеного між ЗАТ
"Ірокс" та ОСОБА_3 безпосередньо
порушуються законні права позивача по
справі, які підлягають захисту.

А тому рішення суду в частині відмови в
задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання
недійсним договору №15 про участь у
будівництві від 08.12.2005 року не можна
вважати законним і обґрунтованим і
таке підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про задоволення
позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1, 314 ч.
2, 316 ЦПК України колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 23 вересня 2013 року в
частині відмови в задоволенні позову
ОСОБА_2 до ПрАТ "Ірокс", ОСОБА_3, ОСОБА_4,
третя особа - відділ реєстрації речових
прав на нерухоме майно реєстраційної
служби ЛМУЮ про визнання частково
недійсним договору №15 про участь у
будівництві від 08.12.2005 року, укладеного
між ОСОБА_3 та ЗАТ "Ірокс" - скасувати та
в цій частині ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити.

Визнати частково недійсним договір №15
про участь у будівництві від 08.12.2005 року
укладений між ОСОБА_3 та ЗАТ "Ірокс", в
частині внесення змін до договору від 21
листопада 2007 року, згідно яких було
замінено квартиру АДРЕСА_3 на квартиру
АДРЕСА_1, з моменту внесення таких змін.

В решті рішення залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання рішенням
законної сили.

Головуючий:

Судді: