Справа № 727/6227/13-ц
Провадження № 2/727/1517/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2013 року
м.
Чернівці

Шевченківський районний суд м.
Чернівці, в складі:

Головуючого судді Слободян Г.М.

при секретарі Цатурян М.М.

за участю позивача - ОСОБА_1 і в її
інтересах представника ОСОБА_2

за участю відповідача ОСОБА_3 і в його
інтересах представника ОСОБА_4

за участю прокурора прокуратури
Шевченківського району м. Чернівці -
Ротар С.Б., розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі
Шевченківського райсуду м. Чернівці
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа на
стороні позивача без самостійних вимог
відносно предмету спору - служба у
справах дітей Чернівецької міської
ради про стягнення аліментів на дитину
та позбавлення батьківських прав, - В
С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовною заявою до відповідача ОСОБА_3,
третя особа на стороні позивача без
самостійних вимог відносно предмету
спору - служба у справах дітей
Чернівецької міської ради про
стягнення аліментів на дитину та
позбавлення батьківських прав.

Мотивує заявлені позовні вимоги тим, що
з відповідачем ОСОБА_3 не перебувала в
зареєстрованому шлюбі, разом з цим, за
час спільного проживання з ОСОБА_3
однією сім»єю народилася дитина - син -
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який на даний час
проживає з нею і знаходиться на її
матеріальному утриманні, оскільки,
відповідач ОСОБА_3, яким було визнано
батьківство сина при народженні,
фактично його вихованням не
займається, матеріальної допомоги на
його утримання не надає; нею самостійно
дитині забезпечено усі умови для
нормального фізичного та духовного
розвитку. Вказує, що відповідач не
турбується здоров'ям, життям та
майбутнім сина, фактично без поважних
причин самоусунувся від виконання
своїх батьківських обов'язків по
відношенню до малолітньої дитини.
Посилається в обгрунтування обставин
прозову, що на підставі висновку органу
опіки та піклування Чернівецької
міської ради від 26.06. 2013р. за №01/02-24/575
встановлено що ОСОБА_3 повинен бути
позбавлений батьківських прав по
відношенню до сина - ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2. Вважаючи, оскільки ОСОБА_3
добровільно відмовився від
батьківства, він в силу вимог ст. 164 СК
України повинен бути позбавлений
батьківських прав по відношенню до
свого сина ОСОБА_7, при цьому, вказуючи,
що позбавлення батьківських прав
ніяким чином не впливає на обов'язок
відповідача утримувати свого сина, що є
відповідно до ст. 180 СК України
обов»язком батьків - утримувати дитину
до повноліття. Вказуючи на те, що
відповідач має мінливий нестабільний
доходів, є дієздатною, працездатною
особою, просить стягнути з відповідача
на її користь на утримання сина -
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у твердій
грошові сумі в розмірі 486,00 грн. з
наступною індексацією та позбавити
батьківських прав ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_10
по відношенню до його малолітнього
сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вищенаведені позовні вимоги в ході
судового розгляду, після з»ясування
обставин по справі і перевірки їх
доказами позивачем були змінені в
частині стягнення аліментів; зокрема,
ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_3 на її
користь на утримання малолітнього сина
- ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти в 1/3
частці від доходу (заробітку) ОСОБА_3 на
місяць, що судом було відмовлено у
прийнятті заяви про зміну позову в цій
частині, у зв»язку з порушенням вимог
ст..31 ч.2 ЦПК України.

В подальшому, позивачем ОСОБА_1 згідно
вимог ст.31 ЦПК України заявлені позовні
вимоги в частині стягнення стягнути з
ОСОБА_3 на її користь на утримання
малолітнього сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1
аліментів були збільшені і в поданій
заяві від 23.10. 2013 року позивач просить
стягнути з відповідача ОСОБА_3 на її
користь на утримання сина - ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у твердій грошові
сумі в розмірі 2696 грн. з наступною
індексацією

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позовні вимоги про позбавлення
батьківських прав відповідача по
відношенню по дитини - ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнення з ОСОБА_3
аліментів у твердому грошовому розмірі
2696 грн. на утримання ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з наступною індексацією
підтримала повністю, просила їх
задовольнити з обставин і підстав,
зазначених в позовній заяві. Позовні
вимоги заявлені ОСОБА_1 в судовому
засіданні були підтриманні і
представником останньої - ОСОБА_2

Представник третьої особи без
самостійних вимог на стороні позивача -
служби в справах дітей Чернівецької
міської ради, за довіреністю ОСОБА_8 в
судовому засіданні проти заявлених
позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення
аліментів не заперечувала; що
стосується вимог про позбавлення
батьківських прав, їх заперечувала, не
визнала. В наданих суду поясненнях
вказувала на те, що за результатами
ознайомлення матеріалів розгляду
комісією з питань захисту дитини від
12.06. 2013 року питання за заявою ОСОБА_1
про доцільність позбавлення
батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню
до малолітньої дитини ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1 не вбачалося вини ОСОБА_3
щодо неналежного відношення до
малолітньої дитини - сина ОСОБА_7 та
неналежної його участі прийняття у
вихованні сина, а тому, просила в
частині заявлених позовних вимог
ОСОБА_1 про позбавлення батьківських
прав відповідача відносно дитини -
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 відмовити.

Інший представник служби в справах
дітей Чернівецької міської ради, за
довіреністю ОСОБА_9, приймаючи участь в
судовому процесі, як представник
третьої особи без самостійних вимог на
стороні позивача позовні вимоги ОСОБА_1
до ОСОБА_3 в частині позбавлення
батьківських прав останнього по
відношенню до свого сина ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2 визнала повністю та в
наданих суду поясненнях вказувала на
те, що до служби у справах дітей з
заявою звернулася позивач і просила
розглянути на комісії з питань захисту
дитини заяву про доцільність
позбавлення батьківських прав батька
дитини ОСОБА_6, 2009 року - ОСОБА_3, який за
поясненням ОСОБА_1 не приймає участі у
вихованні сина, не цікавиться його
життям, здоров»ям, не створює належних
умов для проживання сина. Пояснила, що
нею, як членом комісії, і заступником
начальника служби у справах дітей
Чернівецької міської ради було
проведено обстеження житлово -
побутових умов ОСОБА_1, з якою мешкає
малолітня дитина без батька та будь -
яких незадовільних умов для проживання
дитини, утримання і виховання дитини
нею виявлено не було, а тому не вважаючи
за необхідне провести обстеження
житлово - побутових умов за місцем
проживання ОСОБА_3, нею було в акті від
23.04. 2013р. було рекомендовано винести
питання порушене заявником на
засідання комісії з питань захисту
прав дитини, тобто позбавлення ОСОБА_3
батьківських прав. В подальшому за
позитивно прийнятим рішенням комісії,
виконкомом Чернівецької міської ради
було надано висновок органу опіки і
піклування про доцільність
позбавлення батьківських прав ОСОБА_3
При цьому, надаючи пояснення вказувала
на те, що при розгляді комісією питання
про доцільність позбавлення
відповідача батьківських прав його
вина за вимогами чинного законодавства
з цих питань встановлена не була.
Просить позов в частині позбавлення
батьківських прав задовольнити, в
іншій частині заявлених вимог про
стягнення з ОСОБА_3 аліментів вирішити
на розсуд суду.

В судовому засідання відповідач
ОСОБА_3 і в його інтересах представник
ОСОБА_4 позовні вимоги в частині
позбавлення батьківських прав не
визнали, суду відповідачем було надано
заперечення проти позову в цій частині;
в частині стягнення аліментів на
утримання дитини аліментів позов
визнали в повному обсязі. В наданих
суду поясненнях ОСОБА_3 повністю
посилався на обставини викладені в
запереченнях і вказував на те, що
постійно займався вихованням сина та
турбувався про його стан здоров'я,
життя та майбутнім сина, адже сам є
лікарем; неодноразово як з позивачкою,
так і удвох із сином відвідували
атракціони, дитячі майданчики, зони
відпочинку - парк.

Пояснив, що коли він привіз речі та
продукти харчування для сина, двері
квартири йому не відчинили, а тому він
змушений був залишити усі ці речі під
дверима квартири, де мешкає ОСОБА_1
разом з сином ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Вказував у наданих поясненнях, що
починаючи з 15 вересня 2012 року позивачка
стала забороняти йому спілкуватися із
сином, не дозволяла з дитиною бачитися,
уникала зустрічей і не відповідала на
його телефонні дзвінки, відмовлялася
отримувати від нього будь-які грошові
кошти які він надавав на утримання
сина. Вважає, що саме поведінка ОСОБА_1
унеможливлювала і на даний час
унеможливлює його спілкування з сином,
внаслідок чого він звернувся в комісію
з питань захисту дітей служби у справах
дітей Чернівецької міської ради з
заявою про визначення днів побачень з
дитиною, однак дане питання не
вирішується через наявність справи в
суді про позбавлення його батьківських
прав. Просить відмовити позивачу в
задоволенні позовних вимог в частині
заявлених вимог про позбавлення його
батьківських прав, а в частині
стягнення з нього аліментів, просить
призначити розмір аліментів в твердій
грошовій сумі виходячи з вимог чинного
законодавства, з врахуванням його
платоспроможності, наявності на
утриманні крім сина ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2 ще однією неповнолітньої
дитини, на яку він сплачує аліменти.

Прокурор прокурора тури
Шевченківського району м. Чернівці
Ротар С.Б. в судовому засіданні заявив,
що підстав позбавлення батьківських
прав ОСОБА_3 по відношенню до його
малолітнього сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1
не вбачається; в іншій частині
заявлених позовних вимог - стягнення
аліментів на утримання дитини виніс на
розсуд суду.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні
пояснив, що є батьком позивача по
справі ОСОБА_1 і йому достеменно відомо
про життя його доньки з ОСОБА_3 за
період їх спільного проживання однією
сім»єю без шлюбу. Вказував в
поясненнях, що починаючи з 2011 року як в
його доньки, так і в нього відносини з
ОСОБА_3 є неприязними; фактично всі
відносини, які відбувалися між ОСОБА_3 і
його донькою йому відомі зі слів
доньки. Разом з цим, пояснив, що йому не
відомі факти жорстокого поводження
ОСОБА_3 з сином ОСОБА_7, про притягнення
відповідача до кримінальної
відповідальності, не зміг пояснити
свідок і того, чи надавав чи ні ОСОБА_3
допомогу на дитину і чи цікавився
станом здоров»я сина; натомість
пояснив, що його донька ОСОБА_1 як до
народження дитини, так і певний період
часу після народження сина проживала в
будинку відповідача в м. Кіцмань; саме
ОСОБА_3, а не інша особа забирала його
доньку з пологового будинку; в
подальшому, після розірвання подружніх
відносин між його донькою і ОСОБА_3,
останній доньці сплатив біля 30.000 грн.
компенсації вартості ? частини будинку.
Вважав, що в дитини має бути як мати, так
і батько.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні
надала показання про те, що вона
знайома з ОСОБА_1, ОСОБА_3 бачила один
раз на хрестинах дитини. Вона часто
приходила в гості до позивачки і не
бачила там відповідача, а коли останній
і приходив до дитини то був з сином не
значним період часу. Зі слів тільки
позивача їм було відомо про стан
здоров»я дитини. Їй будь - яких
відомостей чи фактів відносно того, що
ОСОБА_3 ухиляється від виконання своїх
батьківських обов»зків відносно свого
сина не відомо.

Аналогічні пояснення в судовому
засіданні надав і свідок ОСОБА_12

Свідок ОСОБА_13, пояснив в судовому
засіданні, що ОСОБА_3 він особисто не
знає, однак був свідком неприємної
розмови між позивачем і ОСОБА_3 в парк
ім.. ОСОБА_14 і після цієї розмови бачив,
що ОСОБА_1 знаходилася в пригніченому
стані; він її довів до дому і вони
обмінялися телефонами.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що часто
приходила в гості до ОСОБА_1 по місцю
проживання в АДРЕСА_1,; був і присутньою
при розмовах позивачки з відповідачем
по телефону. В наданих суду поясненнях
вказувала, що їй про факти жорстокого
поводження ОСОБА_3 з дитиною, про те, що
останній притягувався до
відповідальності, пиячить не відомо; по
те, що ОСОБА_3 відмовляється
матеріально утримувати свого сина, їй
відомо було лише зі слів ОСОБА_1, як і
про інші обставини її сімейного життя з
ОСОБА_3

Будучи допитаною в судовому засіданні
свідок ОСОБА_16 пояснила, що є донькою
відповідача по справі ОСОБА_3 від
попереднього шлюбу. Пояснила, що батько
має непростий, складний характер; з
дитинства вона пам»ятає, що проживала
як із матір»ю, так і певний період часу
з батьком, який після закінчення нею
школи допоміг з навчанням, а згодом і
працевлаштуванням; не заперечувала, що
проживаючи з батьком вони їздили на
відпочинок, фактично на той час саме
ОСОБА_3 займався її вихованням.
Вказувала в поясненнях, що їй відомо
про сина батька - ОСОБА_6 до якого вона
часто приходила, як за місцем
проживання батька в м. Кіцмань, так і
вже після розірвання відносин з ОСОБА_1
- до останньої в АДРЕСА_1, куди батько не
приходив. Про те, що батько матеріально
не допомагає сина ОСОБА_7 їй відомо зі
слів ОСОБА_1, саме яка її просила
свідчити в суді так як бажає батька
позбавити батьківських прав по
відношенню до малолітнього ОСОБА_6 і
вона погодилася, оскільки вважає, що на
даний час будь - які відносин в неї з
батьком відсутні.

Свідок ОСОБА_26 будучи допитаною в
судовому засіданні пояснила, що з
ОСОБА_3 знайома з 2009р., вони колеги і
часто спілкувалися, вона являється
фактично сімейним лікарем сім»ї ОСОБА_3
З часу вагітності і до народження, та й
і після вона спостерігала за станом
здоров»я сина відповідача ОСОБА_7 та їй
достеменно відомо, що саме відповідач
забирав ОСОБА_1 з пологового будинку;
приїздила вона і для огляду дитини в м.
Кіцмань ; навіть вже і після розірвання
відносин сторін вона на прохання
ОСОБА_1 у 2012 році оглядала дитину. Їй
будь - яких відомостей щодо жорстокого
поводження ОСОБА_3 ні з сином ОСОБА_7, ні
з іншими дітьми відповідача їй не
відомо, дане повністю виключила по
відношенню до відповідача, якого
характеризувала виключно з позитивної
сторони, як доброзичливу, стриману,
комунікабельну людину.

Свідок ОСОБА_18 в засіданні пояснив, що
з ОСОБА_3 знайомий з 1993 року, з останнім
вони є колегами; і йому відомо було про
народження в ОСОБА_3 сина, той період
часу коли відповідач забравши з
пологового будинку дитину, спілкувався
з сином, а коли останній підріс
приводив його на роботу. Пояснив, що був
і очевидцем телефонної розмови ОСОБА_3
з ОСОБА_1; розмовляли вони між собою
адекватно, без сварок і конфліктів.
Пояснив, що ОСОБА_3 завжди до часу
спільного проживання однією сім»єю з
позивачем дбав і займався сином;
приходячи до ОСОБА_3 в гості бачив
доброзичливу привітну обстановку. Про
відносини неприязного характеру між
ОСОБА_1 і ОСОБА_3 він згодом дізнався зі
слів останнього.

Аналогічні пояснення в судовому
засіданні надали і відповідно свідки
ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, які виключно
позитивно як колегу і людину
характеризували ОСОБА_3, який постійно
займався питаннями виховання своїх
дітей, в тому числі і сина ОСОБА_7,
піклувався про стан його здоров»я і
матеріальний добробут.

Свідок ОСОБА_22 пояснила в судовому
засіданні, що ОСОБА_1 в січні 2012 року,
попросила її прийти до неї додому і
подивитися сина ОСОБА_7 з психологічної
точки зору. При зустрічі, ОСОБА_1
пояснила, що поїхала від чоловіка, так
як останній погано до неї ставився;
позивачка була в пригніченому стані, в
неї були ознаки психологічного
збудження. Пояснила, що як психолог
оглядала дитину і ОСОБА_1 не офіційно.

Розглянувши матеріали справи, всебічно
і повно з»ясувавши всі фактичні
обставини, на яких грунтуються позовні
вимоги та заперечення проти позову,
об»єктивно дослідивши і оцінивши в
сукупності надані сторонами докази,
які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, заслухавши відповідно пояснення
сторін - позивача ОСОБА_1, доповнення в
її інтересах до пояснень представником
ОСОБА_2, пояснення відповідача ОСОБА_3 і
доводи в доповнення пояснень його
представника ОСОБА_4, заслухавши
пояснення представників третьої осби
без самостійних вимог на стороні
позивача - служби у справах дітей,
відповідно доводи по заявлених вимогах
(збільшених) учасників процесу, суд
приходить до наступних висновків.

Судом належними і допустимими доказами
по справі встановлено наступні факти і
відповідні їм правовідносини.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Сторони в зареєстрованому шлюбі не
перебували, однак тривалий період часу
проживали спільно однією сім»єю та за
цей час в сім»ї нарадилася ІНФОРМАЦІЯ_11
дитина - син ОСОБА_6, батьківство якого
було визнано ОСОБА_3, який у свідоцтві
про народження дитини від 14.10. 2009 року
(актовий запис 75) записаний в графі
батько. (а.с. 5 обор.) Малолітня дитина -
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_12 проживає з
матір»ю і значиться зареєстрованим
АДРЕСА_2 що вбачається з довідки КЖРЕП
№ 4 (а.с.7 обор.). Довідка досліджена в
засіданні з ДНЗ № 8 свідчить про те, що
дитина - ОСОБА_6, 2009року народження
відвідує дану дитячу установу, з цієї ж
довідки видно , що плату за
відвідування ДНЗ сплачує ОСОБА_1 (а.с. 7).
За даними довідки з дитячої міської
поліклініки (а.с. 6) ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2
на диспансерному обліку не перебуває.,
є здоровою дитиною.

За даними акту обстеження житлово -
побутових умов, проведених одноосібно
заступником начальника служби у
справах дітей Чернівецької міської
ради ОСОБА_9 вбачається, що за місцем
проживання малолітньої дитини наявним
є місце для відпочинку, для розвитку
дитини. З даного акту також вбачається,
що за результатами обстеження зроблено
висновок про рекомендацію винесення на
засідання комісії з питань захисту
прав дитини питання порушеного ОСОБА_1
про позбавлення ОСОБА_3 батьківських
прав (а.с. 11).

Суд, за встановленими обставинами
справи, вважає, що Інтернет - листування
між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 за період з 2011 року
по 2012р. (а.с. 83 - 90) не може бути взятий до
уваги як належний і допустимий доказ в
рамках вимог ст. 57,58 ЦПК України,
оскільки не легалізований; за даними
відомостями МТС від 05.09.2013р. (а.с. 157)
відсутня технічна можливість надати
офіційно зміст смс - повідомлень.

Крім наведеного, судом встановлено і
дане підтверджено дослідженими даними
трудової книжки (а.с. 97-98) про те, що
відповідач є працездатною особою,
працює офіційно. Аналогічне вбачається
і з досліджених в засіданні довідок про
доходи, а сам № 445 (а.с. 99) Буковинського
Державного медичного університету, з
якої також видно і доходи ОСОБА_3 за
останні шість місяців по основній
роботі і займаній посаді доцента
кафедри хірургії та урології. Довідкою
Чернівецького міського благодійного
фонду «Нова сім»я» (а.с. 194) підтверджено
те, що ОСОБА_3 з лютого 2013 року надавав
послуги з консультування в
Чернівецькому міському благодійному
Фонді «Нова сім»я» з зазначенням
нарахованого і виплаченого гонорару за
останні шість місяців.

ОСОБА_3 має постійне місце проживання і
реєстрацію і дане стверджується
довідкою (а.с. 100) виконкомом
Кіцманської міської ради № 1019 від 12.08.
2013р. про те, що останній проживає один в
АДРЕСА_3

Таким чином, судом з достовірністю
встановлено, що відповідач офіційно
працює і має постійний (не мінливий)
заробіток. Однак, при цьому, суд приймає
до уваги визнання заявлених позовних
вимог в частині стягнення аліментів
відповідачем ОСОБА_3 в твердій грошовій
сумі, незважаючи на наявність в нього
постійного офіційного заробітку. Проти
цього не заперечувала і позивач,
натомість в ході судового процесу
збільшивши позовні вимоги в частині
стягнення аліментів в твердій грошовій
сумі з розміру заявленого за
первинними вимогами - 486 грн. до 2696 грн.
(а.с. 192).

Таким чином, вищенаведені докази в їх
сукупності, що відносяться до
заявлених вимог про стягнення
аліментів з відповідача на користь
позивача на утримання малолітньої
дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_13 є спів
мірними і з вимогами чинного
законодавства. Частиною 2 статті 84 СК
України дружина, з якою проживає
дитина, має право на утримання від
чоловіка - батька дитини до досягнення
дитиною трьох років.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття. Згідно ч. 4
ст. 181 СК України за рішенням суду кошти
на утримання дитини (аліменти)
присуджуються у частці від доходу її
матері, батька і (або) у твердій
грошовій сумі. Згідно статті 182 СК
України при визначенні розміру
аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я
та матеріальне становище дитини; 2) стан
здоров'я та матеріальне становище
платника аліментів; 3) наявність у
платника аліментів інших дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, дочки, сина;4) інші обставини,
що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України
частка заробітку (доходу) матері,
батька, яка буде стягуватися як
аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно частини 1 статті 184 СК України
якщо платник аліментів має
нерегулярний, мінливий дохід, частину
доходу одержує в натурі, а також за
наявності інших обставин, що мають
істотне значення, суд за заявою
платника або одержувача може визначити
розмір аліментів у твердій грошовій
сумі.

Мінімальний розмір аліментів на одну
дитину не може бути меншим, ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених статтею 184 цього
Кодексу.

В п. 17 Постанови Пленуму Верховного
суду України «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення
аліментів»від 15 травня 2006 року, №3
зазначено, що за відсутності
домовленості між батьками про сплату
аліментів на дитину той із них, з ким
вона проживає, вправі звернутися до
суду з відповідним позовом.

Вирішуючи питання щодо розміру
аліментів, суд повинен ураховувати:
стан здоров'я, матеріальне становище
дитини і платника аліментів; наявність
в останнього інших неповнолітніх
дітей, непрацездатних чоловіка,
дружини, батьків, повнолітніх дочки,
сина; інші обставини, що мають істотне
значення.

Згідно ст. 191 СК України аліменти
присуджуються за рішенням суду від дня
пред'явлення позову.

Отже, при вирішенні вимог про
стягнення аліментів виходячи з
наведених вимог закону, суд враховує,
що відповідач не надає матеріальну
допомогу на утримання малолітньої
дитини. У відповідача на утриманні,
крім малолітнього сина ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2 є ще неповнолітня дитина
від попереднього шлюбу, на матеріальне
утримання якої ОСОБА_3 сплачує
аліменти, тобто має стягнення за
виконавчим документам. Відповідач є
працездатним, має регулярний заробіток
середньомісячний в сумі біля 5000
гривень. Відповідно до ст.180 СК України
зобов'язаний утримувати свого
малолітнього сина. Між сторонами
відсутня домовленість про сплату
аліментів. Суд приходить до висновку,
що з відповідача слід стягувати
аліменти на користь позивачки на
утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_13, в
твердій грошовій сумі в розмірі по 550
гривень з наступною індексацією,
щомісячно, починаючи з 08.07. 2013 року до
досягнення повноліття дитиною.

Цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін
відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем належними і допустимим
доказами не доведено розміру заявлених
вимог щодо стягнення з відповідача на
утримання дитини аліментів у твердому
грошовому виразі в сумі 2696 грн.

Разом з тим, суд при визначенні
розміру коштів, що стягуються як
аліменти, прагне не до зрівняння
матеріального становища платника й
одержувача аліментів, а до того, щоб
одержувач аліментів у разі їх сплати
перестав бути таким, що потребує
матеріальної допомоги. Окрім того,
розмір призначених аліментів має бути
виправданий дійсними потребами та з
урахуванням матеріального становища
сторін, має виходити з фактичних
обставин справи та мети зобов'язання
щодо утримання.

Крім наведеного вище, при визначенні
розміру аліментів судом також
враховується і те, що відповідачем за
період вже судового процесу переведено
переказами позивачу грошові кошти на
утримання малолітньої дитини, що
стверджується дослідженими
квитанціями (а.с. 191, 206).

Що стосується заявлених позовних
вимог про позбавлення батьківських
прав ОСОБА_3 по відношенню до
малолітньої дитини, то суд з
врахуванням фактично встановлених
обставин справи, досліджених доказів
при їх системному аналізі, приходить до
висновку, що ці вимоги позову не
ґрунтуються на вимогах закону і в їх
задоволенні слід відмовити, виходячи з
наступного.

Так, статтею 150 СК України закріплені
обов'язки батьків щодо виховання та
розвитку дитини.

Згідно частини 4 статті 155 СК України
ухилення батьків від виконання
батьківських обов'язків є підставою
для покладення на них
відповідальності, встановленої
законом.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті
164 СК України мати, батько можуть бути
позбавлені судом батьківських прав,
якщо вона, він ухиляються від виконання
своїх обов'язків по вихованню дитини.

Статтею 165 СК України встановлено, що
право на звернення до суду з позовом
про позбавлення батьківських прав має
особа, в сім'ї якої проживає дитина.

Статтями 12 Закону України «Про охорону
дитинства»від 26 квітня 2001 року, N 2402-III
та 59 Закону України «Про освіту» від 23
травня 1991 року, N 1060-XII визначено права,
обов'язки та відповідальність батьків
за виховання та розвиток дитини.

Згідно зі ст. 12 Закону України „Про
охорону дитинства", ст. 150, 157 СК України
батьки зобов'язані виховувати дитину в
дусі поваги до прав та свобод інших
людей, любові до своєї сім'ї та родини,
свого народу, своєї Батьківщини,
піклуватися про здоров'я дитини, її
фізичний, духовний та моральний
розвиток, забезпечити здобуття
дитиною повної загальної середньої
освіти, готувати її до самостійного
життя.

Відповідно до пункту 16 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав» від 30
березня 2007 року №3 особи можуть бути
позбавлені батьківських прав лише щодо
дитини, яка не досягла вісімнадцяти
років, і тільки з підстав, передбачених
ст. 164 СК.

Ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками.

Конвенцією про права дитини визначено,
що дитині для повного і гармонійного
розвитку її особи необхідно зростати в
сімейному оточенні, в атмосфері щастя,
любові і розумінні. В усіх діях щодо
дітей, незалежно від того, здійснюються
вони державними чи приватними
установами, що займаються питаннями
соціального забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.
Держави-учасниці забезпечують те, щоб
дитина не розлучалася з батьками
всупереч їх бажанню, за винятком
випадків, коли компетентні органи
згідно з судовим рішенням, визначають
відповідно до застосовуваного закону і
процедур, що таке розлучення необхідне
в якнайкращих інтересах дитини. Таке
визначення може бути необхідним у тому
чи іншому випадку, наприклад, коли
батьки жорстоко поводяться з дитиною
або не піклуються про неї, або коли
батьки проживають роздільно і
необхідно прийняти рішення щодо місця
проживання дитини.

Відносно цих вимог закону, судом
встановлено, що згідно досліджених в
судовому засіданні подяк, грамот за
місцем роботи ОСОБА_3, видно, що
останній неодноразово нагороджувався
і заохочувався згідно наказу по
Буковинському державному медичному
університету (а.с. 101 - 106) за сумлінну
роботу, виховання медичних кадрів. За
місцем роботи на підставі дослідженої
характеристики, ОСОБА_3 також
характеризується виключно позитивно.

Дослідженою постановою (а.с. 82)
вбачається, що кримінальна справа була
порушена по факту крадіжки за ст.. 185 ч.3
КК України відносно невстановленої
особи, чим спростовуються в цій частині
доводи позивача.

Доводи позивача ОСОБА_1 про те, що
ОСОБА_3 фактично має не одне місце
роботи в Буковинському державному
медичному університеті, а відповідно
наявними в нього є і додатковий
заробіток (дохід) спростовуються
дослідженими в засіданні відомостями,
зокрема, як видно з ТОВ центру
екстатичної медицини Грація (а.с. 130),
Буковинського центру пластичної та
естетичної хірургії (а.с. 133), ДЗ
вузлової клінічної лікарні ст..
Чернівці ДТГО Львівська залізниця (а.с.
135, 142) та лікарні швидкої медичної
допомоги (а.с. 136), з яких відповідно
вбачається, що ОСОБА_3 з зазначеними
підприємствами і установами в трудових
відносинах не перебував.

Суд критично відноситься і до наданого
позивачем висновку спеціаліста за
результатами психологічного
дослідження проведеного 07.10.2013 року
ОСОБА_23 щодо індивідуально -
психологічних особливостей ОСОБА_6 і не
приймає як належний і допустимий доказ
по справі, оскільки до висновку не
додано ліцензії ОСОБА_23 щодо
проведення таких досліджень; крім
цього психологічне дослідження ОСОБА_6
було проведено вже ході розгляду
справи, а не на момент звернення ОСОБА_1
до органу опіки і піклування; дата
народження дитини в зазначеному
висновку не відповідає дійсності за
свідоцтвом про народження ОСОБА_6

Судом встановлено, що ОСОБА_3 було
добровільно батьківство народженого
за час спільного проживання однією
сім»єю ОСОБА_1 ОСОБА_6 і у свідоцтві про
народження дитини від 14.10. 2009 року
(актовий запис 75) відповідача записаний
в графі батько, як батько (а.с. 5 обор.)

Малолітня дитина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_12
проживає з матір»ю і значиться
зареєстрованим АДРЕСА_2 що вбачається з
довідки КЖРЕП № 4 (а.с.7 обор.), відвідує
ДНЗ № 8 (а.с.7).

Відповідно до висновку виконкому
Чернівецької міської ради від 26.06. 2013
року органу опіки і піклування, заява
ОСОБА_1 про доцільність позбавлення
батьківських прав ОСОБА_3 була
задоволена і даний орган вважав за
доцільне позбавити батьківських прав
ОСОБА_3 по відношенню до малолітньої
дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_13 (а.с. 19).

За змістом ч.6 ст.19 СК України, суд може
не погодитися з висновком органу опіки
та піклування, якщо він є недостатньо
обгрунтованим, суперечить інтересам
дитини.

Суд вважає, що наданий висновок органу
опіки та піклування № 01/02 - 24/515 від 26.06.
2013 року є недостатньо обгрунтований,
відповідач ОСОБА_3 не був присутнім на
засіданні комісії з прав захисту дітей,
не надавав своїх пояснень і дане було
визнано сторонами відповідно по
справі. Крім цього, як було встановлено
в судовому засіданні акт обстеження
житлово - побутових умов, затверджений
начальником служби у справах дітей 23.04.
2013 року проводився лише за місцем
проживання матері - позивача по справі
ОСОБА_1 одноосібно заступником
начальника служби у справах дітей
ОСОБА_9, а не комісії, відповідно
визначеною. Даний факт в судовому
засіданні був підтверджений
представником третьої особи без
самостійних вимог ОСОБА_9 і як остання
пояснила ні нею особисто, ні членами
комісії обстеження житлових -
побутових умов відповідача ОСОБА_3 за
місцем його проживання в АДРЕСА_4 не
проводився; вище ж наведений акт
обстеження житлово - побутових умов
проживання малолітньої дитини
проводився з метою надання до суду
висновку про доцільність позбавлення
батьківських прав ОСОБА_3 до відношенню
до його сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вимогами ст.. 19 ч. 5 СК України, орган
опіки і піклування подає суду
письмовий висновок щодо розв»язання
спору на підставі відомостей одержаних
в результаті обстеження умов
проживання дитини, батьків, інших осіб,
які бажають проживати з дитиною, брати
участь у її вихованні, а також на
підставі інших документів, які
стосуються справи, тобто законодавцем
чітко визначено, що висновок органу
опіки і піклування має базуватися на
ретельному з»ясуванні обставин справи.
А, натомість, скориставшись вимогами
закону, ч. 6 ст. 19 СК України, в судовому
засіданні представник служби у справах
дітей, органу опіки і піклування, за
довіреністю ОСОБА_8 у суді не
підтримала висновок органу опіки та
піклування № 01/02 - 24/515 від 26.06. 2013 року
про доцільність позбавлення
батьківських прав ОСОБА_3

Отже, на підставі досліджених доказів
в їх сукупності щодо заявлених вимог в
частині позбавлення відповідача
батьківських прав, суд вважає, що
органом опіки і піклування порушені
вимоги вказаної норми Закону.

Згідно зі ст. 164 ч. 1 п. 2 СК України мати,
батько можуть бути позбавлені судом
батьківських прав, якщо вони
ухиляються від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного Суду України в
пунктах 15 та 18 Постанови № 3 від 30
березня 2007 року «Про практику
застосування судами законодавства про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав»
роз'яснив, що позбавлення батьківських
прав (тобто прав на виховання дитини,
захист її інтересів, на відібрання
дитинив інших осіб, які незаконно її
утримують та інше), що надані батькам до
досягнення дитиною повноліття і
грунтуються на факті спорідненості з
нею є крайнім заходом впливу на осіб,
які не виконують батьківських
обов'язків, а тому питання про його
застосування слід вирішувати лише
після повного, всебічного, об'єктивного
з'ясування обставин справи, зокрема
ставлення батьків до дітей.

Як з достовірністю було установлено в
судовому засіданні дослідженими по
справі і вищенаведеними доказами в їх
сукупності при системному аналізі з
дослідженими поясненнями, відповідно
сторін по справі, свідків, ОСОБА_3 є
працездатною особою, має постійне
місце роботи, за яким виключно
позитивно характеризується, на обліках
в наркологічному диспансері і
психіатричному закладі не перебуває,
раніше до кримінальної
відповідальності не притягувався, має
власне житло - постійне місце
проживання, за яким характеризується
також позитивно, в останнього відсутні
і будь - які негативні соціальні
зв»язки, на засіданні комісії з прав
захисту дітей органу опіки і
піклування Чернівецької міської ради
був позбавлений можливості надати
особисті пояснення відносно приймання
участі у вихованні свого малолітнього
сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, як видно з
пояснення відповідача, не вирішеним до
даного часу залишається і питання
цього ж органу по його заяві про
визначення часу і днів спілкування з
сином, так як позивач ОСОБА_1
категорично забороняє йому
спілкуватися з дитиною, до вирішення
саме спору про позбавлення його
батьківських прав. Наведене
узгоджується і з поясненнями свідків
наданими в засіданні, а саме - Жорін
пояснив, що коли приносин з ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 на вул. Полєтаєва м. Чернівці
речі і продукти харчування для дитини,
остання дверей не відчинила. Крім
цього, як вбачається і з пояснення
представника третьої особи без
самостійних вимог на стороні позивача
ОСОБА_9, що при розгляді комісією
питання з захисту прав дітей органу
опіки і піклування ЧМР про доцільність
позбавлення відповідача батьківських
прав його вина щодо неналежного
виховання дитини - сина ОСОБА_27.,
ІНФОРМАЦІЯ_14 року встановлена не була.

Крім цього, в судовому засіданні
встановленого і даного не
заперечувалося позивачем ОСОБА_1, що
ОСОБА_3 на утримання дитини їй
перераховував грошові кошти; так,
згідно із копій квитанцій, які надано
відповідачем під час судового
розгляду, ОСОБА_3 частково сплачує
аліменти на утримання малолітньої
дитини - сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с.
191, 206).

Доводи позивача ОСОБА_1 в тому, що
ОСОБА_3 не було надано їй дозволу на
оздоровлення дитини (відпочинок на
морі, за кордоном), спростовуються
наданими ж ОСОБА_1 доказами, а саме, як
вбачається з запрошення ОСОБА_28 (а.с. 91 -
94, 158) остання запрошувала ОСОБА_1 з
сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в гості до
Ізраїля, а не на оздоровлення. При
цьому, судом звертається увага на те, що
позивачем ОСОБА_1 не надано суду
жодного доказу в підтвердження
обставин відносно зниження імунітету
дитини і постійних хвороб внаслідок
перешкод відповідачем відпочинку
дитини на морі (за кордоном).

В обгрунтування обставин і доводів
відносно того, що за скаргою ОСОБА_3 до
служби у справах дітей Чернівецької
міської ради була проведена перевірка
Чернівецькою міською прокуратурою і не
виявлено жодних порушень з боку
комісії з захисту прав дітей, позивачем
не було надано доказів, натомість як
пояснив представник прокуратури
Шевченківського району м. Чернівці про
таку перевірку проведену міською
прокуратурою йому не відомо.

Доводи позивача ОСОБА_1 відносно того,
що факт спілкування ОСОБА_3 з дитиною -
сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 призвів до
негативного впливу на психічний стан
дитини і дане було підтверджено
довідкою з міської дитячої поліклініки
(а.с. 159), спростовуються насамперед
поясненнями самої ж ОСОБА_1, яка в
судовому засіданні вказувала на те, що
після припинення проживання її з
відповідачем однією сім»єю син
постійно проживає з нею в АДРЕСА_1, з
батьком він зустрічався від цього часу
лише один раз і в її присутності; дані ж
доводи спростовуються і показами
свідка ОСОБА_21, який вказував, що ОСОБА_1
по приїзду до м. Чернівці вул. Полєтаєва
ОСОБА_3 разом з ним не відчинила дверей.
Крім цього, вказані вище доводи також
спростовуються і відомостями самої
довідки від 27.08. 2013 року підписаної в.о.
зав 3 педіатричним відділенням МДП
ОСОБА_25 (а.с. 159) про те, що проблеми
виявлені у дитини неврологічної
реакції раннього дитячого віку відомі
зі слів матері і виникли вони після
стресової ситуації в сім»ї (дана
довідка подана позивачем як доказ
після вже з»ясування обставин по
справі і перевірки їх доказами),
натомість спростовується відомостями
раніше поданими з МДП (при зверненні в
суд) за довідкою від 15.01. 2013 року (а.с. 6), з
якою чітко прослідковується, що дійсно
дитина знаходиться на обліку в
медичній установі, дитина є здоровою,
на диспансерних обліках не перебуває.

Таким чином, суд вважає, що
вищенаведені докази в їх сукупності
повністю спростовуються доводи та
обставини по заявлених вимогах ОСОБА_1
про позбавлення ОСОБА_3 батьківських
прав.

Пунктом 15 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30.03.2007 року
№3 «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав»
передбачено, що позбавлення
батьківських прав (тобто прав на
виховання дитини, захист її інтересів,
на відібрання дитини в інших осіб, які
незаконно її утримують, та ін.), що
надані батькам до досягнення дитиною
повноліття і ґрунтуються на факті
спорідненості з нею, є крайнім заходом
впливу на осіб, які не виконують
батьківських обов'язків, а тому питання
про його застосування слід вирішувати
лише після повного, всебічного,
об'єктивного з'ясування обставин
справи, зокрема ставлення батьків до
дітей.

Для позбавлення батьківських прав
мало впевнитися в невиконанні
обов'язків по вихованню. Належить також
встановити, що батько ухиляється від їх
виконання свідомо. Ухилення батьків
від виконання своїх обов'язків має
місце, коли вони не піклуються про
фізичний і духовний розвиток дитини, її
навчання, підготовку до самостійного
життя, зокрема: не забезпечують
необхідного харчування, медичного
догляду, лікування дитини, що негативно
впливає на її фізичний розвиток як
складову виховання; не спілкуються з
дитиною в обсязі, необхідному для її
нормального самоусвідомлення, не
надають дитині доступу до культурних
та інших духовних цінностей; не
сприяють засвоєнню нею
загальновизнаних норм моралі; не
виявляють інтересу до її внутрішнього
світу; не створюють умов для отримання
нею освіти. Зазначені фактори, як кожен
окремо, так і в сукупності, можна
розцінювати як ухилення від виховання
дитини лише за умови винної поведінки
батьків, свідомого нехтування ними
своїми обов'язками.

У порушення вимог ч.1 ст. 60 ЦПК України,
на думку суду позивачем ОСОБА_1 не
доведено належними доказами такі
обставини, які є підставою позову,
зокрема, що батько свідомо ухиляється
від виконання своїх обов'язків по
вихованню дитини, тобто не доведено
свідомого нехтування ОСОБА_3 своїми
батьківськими обов'язками по
відношенню до дитини - ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_13.

Позбавлення батьківських прав
відноситься до крайньої міри
відповідальності, а це означає, що
застосується ця міра судом тоді, коли
всі інші засоби впливу виявились
безрезультатними.

Суд вважає, що поведінка відповідача,
його ставлення до виконання
батьківських обов'язків може бути
змінена без застосування крайнього
заходу впливу.

При таких обставинах, суд вважає за
можливе зберегти відповідачу ОСОБА_3
батьківські права по відношенню до
малолітньої дитини - сина ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та відмовити в задоволенні
у цій частині позовних вимог.

Згідно вимог ст.. 88 ЦПК України з
відповідача в дохід держави необхідно
стягнути судовий збір в сумі 229,40 грн. та
допустити до негайного виконання
рішення суду у частині стягнення
аліментів у межах суми платежу за один
місяць.

На підставі ст. ст.150, 155, 164, 165 СК
України, Закону України «Про охорону
дитинства», Закону України «Про
освіту», Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 3 від 30 березня 2007 року
«Про практику застосування судами
законодавства про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав», керуючись ст.ст. 3,
10, 11, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя
особа на стороні позивача без
самостійних вимог відносно предмету
спору - служба у справах дітей
Чернівецької міської ради про
стягнення аліментів на дитину та
позбавлення батьківських прав
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_10,
мешканця АДРЕСА_6, ідентифікаційний код
- НОМЕР_1 аліменти на користь ОСОБА_1,
мешканки АДРЕСА_5 на утримання
малолітньої дитини - ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого і
фактично проживаючого в АДРЕСА_5, в
розмірі 550 гривень з наступною
індексацією, щомісяця, починаючи з 08.07.
2013 року до досягнення дитиною ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1 повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_10,
мешканця АДРЕСА_6, ідентифікаційний код
- НОМЕР_1 у дохід держави судовий збір у
розмірі 229,40 грн.

Допустити негайне виконання рішення
суду у частини стягнення аліментів - у
межах суми платежу за один місяць.

В задоволені позовних вимог в частині
позбавлення батьківських прав з
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_10, мешканця АДРЕСА_6,
ідентифікаційний код - НОМЕР_1 відносно
його малолітньої дитини: сина - ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого і
фактично проживаючого в АДРЕСА_5 -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Чернівецької області через
Шевченківський районний суд м.
Чернівці в 10-ти денний строк з дня його
проголошення, а сторонами по справі,
які приймали участь в справі, однак не
були присутні при проголошенні рішення
суду в той же строк з моменту отримання
копії рішення суду.

СУДДЯ:
Слободян Г.М.