Провадження по справі 2/122/2432/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2013
року
м.
Сімферополь

Залізничний районний суд м.
Сімферополя Автономної Республіки
Крим у складі:

головуючого
–          судді
Домнікової М.В.,

при секретарі –          Шерет Ф.М.,

розглянувши у залі суду в м.
Сімферополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
стягнення аліментів, –

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та
стягнення аліментів на утримання
дитини у розмірі ? частки доходів, але
не менше 30% прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, мотивуючи
тим, що 18.09.2004 року між сторонами було
укладено шлюб, зареєстрований Відділом
реєстрації актів про шлюб
Євпаторійського міського управління
юстиції, про що в книзі реєстрації
актів про одруження того ж дня зроблено
запис №451. 17.09.2006 року від шлюбу
народилася дитина – ОСОБА_3. Проте, три
місяці тому чоловік припинив спільне
проживання із позивачкою і на даний час
проживає разом з іншою жінкою.
Позивачка зазначає, що сторони
припинили шлюбні відносини, перестали
проживати разом, вести спільне
господарство, проявляти турботу один
за одного, внаслідок чого подальше
збереження шлюбу суперечить інтересам
сторін. Також зазначає, що за глибоким
переконанням позивачки, подальшого
сенсу підтримувати сімейні відносини
немає.

Позивачка надала суду письмову заяву
про розгляд справи у її відсутність,
просила позов задовольнити. Додатково
повідомила, що шлюбні відносини із
відповідачем припинені з червня 2013
року.

Відповідач у судове засідання не
з’явився. Надав до суду письмову заяву
про розгляд справи у його відсутність,
позов визнав, просив позов
задовольнити. Додатково повідомив, що
шлюбні відносини із позивачкою
припинені з червня 2013 року

Відповідно до положень частини 2 статті
197 ЦПК України фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Визнання відповідачем позову не
суперечить закону та не порушує права,
свободи, чи інтереси інших осіб, в
зв’язку з чим суд приймає визнання
позову відповідачем.

Відповідно до частини 4 статті 174 ЦПК
України у разі визнання відповідачем
позову суд за наявності для того
законних підстав ухвалює рішення про
задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи та оцінивши
надані докази, суд дійшов до висновку,
що позов підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 18.09.2004 року між
сторонами було укладено шлюб,
зареєстрований Відділом реєстрації
актів про шлюб Євпаторійського
міського управління юстиції, про що в
книзі реєстрації актів про одруження
того ж дня зроблено запис №451. Від шлюбу
сторони мають неповнолітню дитину
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується
свідоцтвом про народження ОСОБА_2 1-АП
№048665 від 22.09.2006 року. З червня 2013 року
сторони не підтримують подружніх
відносин і проживають окремо, при цьому
відповідач проживає разом з іншою
жінкою.

Згідно з частиною 3 статті 105 СК України
шлюб припиняється внаслідок його
розірвання за позовом одного з
подружжя на підставі рішення суду,
відповідно до статті 110 цього Кодексу.

На підставі частини 2 статті 112 СК
України суд постановляє рішення про
розірвання шлюбу, якщо буде
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу суперечило
б інтересам одного з них, інтересам
їхніх дітей, що мають істотне значення.

Враховуючи фактичні взаємини подружжя,
зокрема відсутність спільного
проживання сторін протягом п’яти
місяців, того що відповідач проживає
разом з іншою жінкою, суд вважає, що
подальше збереження шлюбу суперечило б
їх інтересам та інтересам їх дитини.

Відповідно до частини 8 статті 235 ЦПК
України у рішенні суду про розірвання
шлюбу зазначається про вибір прізвища
тим з подружжя, який змінив прізвище
під час державної реєстрації шлюбу, що
розривається.

Враховуючи що позивачка заявляла
клопотання про залишення шлюбного
прізвища, суд залишає позивачці шлюбне
прізвище ОСОБА_3.

Відповідно до статті 180 СК України
батьки зобов’язані утримувати дитину
до досягнення нею повноліття.

Згідно з положеннями частини 3 статті 181
СК України, за рішенням суду кошти на
утримання дитини (аліменти)
присуджуються у частці від доходу її
матері, батька і (або) у твердій
грошовій сумі.

Частиною 2 статті 182 СК України
визначено, що мінімальний розмір
аліментів на одну дитину не може бути
меншим, ніж 30 відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку.

У пункті 17 постанови №3 від 15.05.2006 року
Пленуму Верховного суду України
вказано, що вирішуючи питання щодо
розміру аліментів, суд повинен
ураховувати: стан здоров'я, матеріальне
становище дитини і платника аліментів;
наявність в останнього інших
неповнолітніх дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх
дочки, сина; інші обставини, що мають
істотне значення.

Суд, враховуючи стан здоров'я і
матеріальне становище дитини, стан
здоров’я та матеріальне становище
платника аліментів, те що він має
постійне місце роботи і регулярний
дохід, а також те, що у суду немає
відомостей щодо наявності у останнього
на утриманні інших неповнолітніх
дітей, позовні вимоги в частині
стягнення аліментів на утримання
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ? частки
всіх видів заробітку, але неменше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку до досягнення
дитиною повноліття, починаючи з 27.09.2013
року, вважає такими, що підлягають
задоволенню.

Відповідно до положення частини 2
статті 115 СК України, рішення суду про
розірвання шлюбу після набрання ним
законної сили надсилається судом до
органу державної реєстрації актів
цивільного стану за місцем ухвалення
рішення для внесення відомостей до
Державного реєстру актів цивільного
стану громадян та проставлення
відмітки в актовому записі про шлюб.

Відповідно до частин 1, 3 статті 88 ЦПК
України, стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві – пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено. Якщо
позивача, на користь якого ухвалено
рішення, звільнено від сплати судового
збору, він стягується з відповідача в
дохід держави пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимог.

Оскільки позивачка була звільнена від
сплати судового збору на підставі
пункту 3 частини 1 статті 5 Закону
України «Про судовий збір», сума
судового збору у розмірі 229,40 грн.
підлягає стягненню з відповідача на
користь Держави.

Щодо стягнення з відповідача на
користь позивачки судових витрат за
подання до суду заяви про розірвання
шлюбу, то оскілки позивачкою не
заявлялися дані вимоги, суд не вирішує
це питання.

На підставі викладеного, керуючись
статтею 88, частиною 3 статті 105, статтями
112, 115, 180-182, 185 Сімейного кодексу України,
керуючись статтями 10-11, 60, 88, 197, 209, 212 –
215, частиною 8 статті 235, 294, 296 Цивільного
процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 – задовольнити повністю.

Шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1,
зареєстрований 18.09.2004 року Відділом
реєстрації актів про шлюб
Євпаторійського міського управління
юстиції, про що в книзі реєстрації
актів про одруження того ж дня зроблено
запис №451 – розірвати.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити
прізвище – ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, і.п.н.
НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3,
і.п.н. НОМЕР_2) аліменти на утримання
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? частки
доходів але не менше 30% прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку
щомісячно, починаючи з 27.09.2013 року й до
досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, і.п.н.
НОМЕР_1) у дохід Держави суму судового
збору у розмірі 229 (двісті двадцять
дев’ять) гривень 40 копійок.

Рішення суду після набрання ним
законної сили – надіслати до органу
державної реєстрації актів цивільного
стану за місцем ухвалення рішення –
для внесення відомостей до Державного
реєстру актів цивільного стану
громадян та проставлення відмітки в
актовому записі про шлюб – у порядку,
передбаченому діючим законодавством.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя

Дом
нікова М.В.