АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
інстанції - Трещов В.В.
Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2013 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді
Ткаченко І.Ю.

суддів - Рудь
В.В., Повєткіна В.В.

при секретарі -
Шаботинець С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приват Банк», приватного
нотаріуса Дніпропетровського міського
нотаріального округу
Дніпропетровської області ОСОБА_3,
третя особа: ОСОБА_4 про відшкодування
шкоди, визнання неправомірними дій та
зобов'язання вчинити певні дії, та за
позовом третьої особи з самостійними
вимогами ОСОБА_4 до приватного
нотаріуса Дніпропетровського міського
нотаріального округу
Дніпропетровської області ОСОБА_3,
ОСОБА_2 про визнання фактів відсутності
правовідносин, визнання факту
відсутності прав іпотекоутримувача,
визнання дій нотаріуса неправомірними,
визнання іпотеки припиненою

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 08 листопада 2013
року, -

В С Т А Н О В И В:

19 серпня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приват Банк», приватного
нотаріуса Дніпропетровського міського
нотаріального округу
Дніпропетровської області ОСОБА_3, про
відшкодування шкоди, визнання
неправомірними дій та зобов'язання
вчинити певні дії.

ОСОБА_4, як третя особа з самостійними
вимогами звернулася з позовом до
приватного нотаріуса
Дніпропетровського міського
нотаріального округу
Дніпропетровської області ОСОБА_3,
ОСОБА_2 про визнання фактів відсутності
правовідносин, визнання факту
відсутності прав іпотекоутримувача,
визнання дій нотаріуса неправомірними,
визнання іпотеки припиненою.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 08 листопада 2013
року у задоволені позовних вимог
ОСОБА_2 про відшкодування шкоду,
визнання неправомірними дій та
зобов'язання вчинити певні дії -
відмовлено в повному обсязі. Також
відмовлено у задоволені позовних
вимог ОСОБА_4 про визнання фактів
відсутності правовідносин, визнання
факту відсутності прав
іпотекоутримувача, визнання дій
нотаріуса неправомірними, визнання
іпотеки припиненою (а.с. 180-184).

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, просить
скасувати рішення в частині відмови у
задоволені його позовних вимог й
ухвалити нове, яким задовольнити його
позовні вимоги у повному обсязі (а.с.
186-188).

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Враховуючи, що апелянт оскаржує
рішення суду в частині відмови у
задоволенні його позовних вимог,
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість вищевказаного рішення
суду першої інстанції в цих межах.

Судом першої інстанції встановлено, що
між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 01.08.2005
року було укладено кредитний договір
(а.с. 80, 87). Крім того, між ПАТ КБ
«Приватбанк» та ОСОБА_2 01.08.2005 року в
забезпечення виконання вищевказаного
кредитного договору було укладено
договір поруки (а.с.91), за яким ОСОБА_2
поручився перед ПАТ КБ «Приватбанк» за
виконання ОСОБА_4 забов'язань за
вищевказаним кредитним договором.
12.12.2005 року банком була пред'явлена
вимога до ОСОБА_2 про виконання
обов'язку солідарного боржника. 22.03.2006
року ОСОБА_2 виконав, як поручитель
зобов'язання за кредитним договором
перед ПАТ КБ «Приватбанк», що визнано
сторонами по справі, та
підтверджується рішенням
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська від 20.12.2011 року (а.с.80).

22.03.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та
ОСОБА_2 було здійснено передачу
боргових документів, про що складено
відповідний акт (а.с.94).

Встановлено, що між ПАТ КБ «Приватбанк»
та ОСОБА_2 договір про уступку права
вимоги за договором іпотеки не
укладався.

24.05.2007 року приватний нотаріус
Дніпропетровського міського
нотаріального округу
Дніпропетровської області ОСОБА_3 на
підставі листа ПАТ КБ «Приватбанк» та
копії договору іпотеки внесла запис №
5010507 до державного реєстру іпотек, про
іпотеку нежитлового приміщення за
адресою: м. Дніпропетровськ, вул.
Богомаза, 200, пр.100. В цей же день
нотаріус ОСОБА_3 на підставі листа ПАТ
КБ «Приватбанк» на адресу ОСОБА_2 про
виконання ним основного зобов'язання
внесла до запису № 5010507 Державного
реєстру іпотек зміни, замінивши в
записі іпотекоутримувача з ПАТ КБ
«Приватбанк» на ОСОБА_2

25.06.2013 року ПАТ КБ «Приватбанк»
надіслано листа за № ЭДД.0.0.0.0/2-3189 до
приватного нотаріуса
Дніпропетровського міського
нотаріального округу
Дніпропетровської області ОСОБА_3 про
вилучення запису з державного реєстру
іпотек щодо вказаного нерухомого
майна, в зв'язку з виконанням основного
зобов'язання, що підтверджується
копією вказаного листа.

01.07.2013 року приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу
Дніпропетровської області ОСОБА_3 було
внесено запис до Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
припинення обтяження нерухомого майна
іпотекою.

Відмовляючи у задоволені позовних
вимог ОСОБА_2, про відшкодування
майнової шкоди, суд 1 інстанції виходив
із того, що відсутній причинний зв'язок
між діями відповідачів та
спричиненням шкоди позивачу, а також в
недоведеності позивачем наявності
такої шкоди взагалі. Також суд 1
інстанції обґрунтовано посилається на
безпідставність вимог, оскільки факт
порушення відповідачами прав свобод чи
інтересів позивача не знайшов свого
підтвердження, жодних правових підстав
для задоволення позову судом не
встановлено, а позивачем не надано
належних доказів на його
підтвердження.

Суд 1 інстанції також прийшов до
обґрунтованого висновку, що дії
приватного нотаріуса
Дніпропетровського міського
нотаріального округу
Дніпропетровської області ОСОБА_3, були
правомірними, оскільки первісним
іпотекоутримувачем за обтяженням був
саме ПАТ КБ «Приватбанк», тому
нотаріус, правомірно, за заявою
останнього здійснив запис до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про припинення
обтяження нерухомого майна іпотекою,
оскільки між ПАТ КБ «Приватбанк» та
ОСОБА_2 договір про уступку права
вимоги за договором іпотеки не
укладався, тому підстави для переходу
прав іпотекоутримувача від банку до
ОСОБА_2 відсутні.

При цьому суд правильно керувався ст.
321 ЦК України, відповідно до якої право
власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні. Частинами 1, 2 ст. 556 ЦК
України, передбачено, що після
виконання поручителем зобов'язання,
забезпеченого порукою, кредитор
повинен вручити йому документи,
які підтверджують цей обов'язок
боржника. До поручителя, який виконав
зобов'язання, забезпечене порукою,
переходять усі права кредитора у цьому
зобов'язанні, в тому числі й ті, що
забезпечували його виконання.
Відповідно ч. ч 1, 2 ст. 513 ЦК України
правочин щодо заміни кредитора у
зобов'язанні вчиняється у такій самій
формі, що і правочин, на підставі якого
виникло зобов'язання, право вимоги за
яким передається новому кредиторові.
Правочин щодо заміни кредитора у
зобов'язанні, яке виникло на підставі
правочину, що підлягає державній
реєстрації, має бути зареєстрований в
порядку, встановленому для реєстрації
цього правочину, якщо інше не
встановлено законом. Згідно ст.. 210 ЦК
України правочин підлягає державній
реєстрації лише у випадках,
встановлених законом. Такий правочин є
вчиненим з моменту його

державної реєстрації. Статтею 219 ЦК
України встановлено, що у разі
недодержання вимоги закону про
нотаріальне посвідчення
одностороннього правочину такий
правочин є нікчемним. Відповідно до ст.
24 ЗУ «Про іпотеку», правочин про
відступлення прав за іпотечним
договором підлягає нотаріальному
посвідченню. Відомості про таке
відступлення підлягають державній
реєстрації у встановленому
законодавством порядку.

Вказані висновки суду зроблені без
порушення норм матеріального та
процесуального права, оскільки позивач
не скористався наданими йому правами,
не обґрунтував свої позовні вимоги та
не надав суду доказів на їх
підтвердження, а згідно із ч.1 ст.11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше, як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів, наданих
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, а відповідно до ч.3 ст.10,
ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана надати суду докази на
підтвердження своїх вимог або
заперечень.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
є безпідставними, оскільки позивачем
на підтвердження свої позовних вимог
не надано суду належних доказів та не
вказано на них в апеляційній скарзі, а
тому колегія суддів вважає, що вони не
обґрунтовані та не знайшли свого
підтвердження під час розгляду справи.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі
зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду 1 інстанції,
яким у досить повному обсязі з'ясовані
права та обов'язки сторін, обставини
справи, доводи сторін перевірені і їм
дана належна оцінка, а відповідно до ст.
212 ЦПК України, виключне право оцінки
доказів належить суду, який має
оцінювати докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Порушень норм
матеріального та процесуального права,
які є обов'язковою підставою для
скасування чи зміни рішення - не
встановлено, тому апеляційний суд
приходить до висновку, що рішення суду
відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК
України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.. 307, 308 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 08 листопада 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: