Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2013 року

Провадження
№ 2/425/1018/13

Справа №
425/4018/13-ц

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської
області, у складі:

головуючого – судді Коваленка Д.С.,

при секретарі – Томко Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, у приміщенні Рубіжанського
міського суду Луганської області,
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А
Н О В И В :

ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1) звернулась до
Рубіжанського міського суду
Луганської області з позовною заявою
до ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2), якою просила
розірвати шлюб, що був зареєстрований
між ними відділом реєстрації актів
цивільного стану Рубіжанського
міського управління юстиції
Луганської області 08 вересня 2007 року,
про що в книзі реєстрації шлюбів
зроблено актовий запис № 325 та видано
свідоцтво про одруження серії 1-ЕД
№048208, а також просила після розірвання
шлюбу залишити за нею прізвище –
“Ступницька”.

У судове засідання для розгляду справи
по суті, сторони не з’явились. Через
канцелярію суду, позивач та відповідач
подали заяви про розгляд справи без їх
участі та письмові пояснення по справі.

У своїх письмових поясненнях позивач
зазначає, що з вересня 2012 року вона та
відповідач спільне господарство не
ведуть. Основною причиною розпаду
сім’ї на думку позивача є втрата
почуття взаємної любові один до одного
та різні принципи побудови шлюбних і
сімейних відносин, а тому примиритись
не бажає. Також вказала, що спору з
відповідачем щодо місця проживання
дитини із нею, не має; спільно нажите
майно поділено за погодженням один з
одним; аліменти відповідач сплачує на
підставі рішення суду.

Відповідач, у своїх письмових
запереченнях підтвердив, що з вересня
2012 року він та позивач спільне
господарство не ведуть. Оскільки
втратили почуття взаємної любові один
до одного та сваряться при спілкуванні
примирення вважає не можливим, та на
розірвання шлюбу згоден. Основною
причиною розпаду сім’ї вважає різні
принципи побудови шлюбних і сімейних
відносин. Також вказав, що спору з
позивачем з приводу місця проживання
дитини із позивачем, не має; спільно
нажите майно поділено за погодженням
один з одним; аліменти відповідач
сплачує на підставі рішення суду.

Суд на основі всебічного, повного,
об’єктивного та безпосереднього
дослідження, кожного наявного у
матеріалах справи доказу окремо, а
також у їх сукупності, встановив
наступні обставини, та відповідно до
них визначив такі правовідносини:

Позивач, ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1), та
відповідач, ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2),
перебувають у шлюбі, який
зареєстровано між ними відділом
реєстрації актів цивільного стану
Рубіжанського міського управління
юстиції Луганської області 08 вересня
2007 року, про що в книзі реєстрації
шлюбів зроблено актовий запис №325 та
видано свідоцтво про одруження серії
1-ЕД №048208 (а.с. 4).

Від шлюбу позивач та відповідач мають
спільну дитину доньку ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.6).

Починаючи з вересня 2012 року шлюбні
відносини між позивачем та
відповідачем фактично припинились,
вони стали проживати окремо, а шлюб
існує формально: втрачено почуття
взаємної любові; при спілкуванні
постійно сваряться; не допомагають
один одному у вирішенні питань
спільного побуту; матеріально один
одного не підтримують. При цьому,
причиною розпаду сім`ї визнають
протилежні

принципи на побудову шлюбних і
сімейних відносин (а.с.21).

Із встановлених обставин вбачається,
що між позивачем та відповідачем
виникли шлюбні правовідносини, в межах
яких виник спір щодо права позивача, як
одного з подружжя на припинення шлюбу
шляхом його розірвання.

Враховуючи визначені судом
правовідносини, для вирішення спору,
суд застосовує наступні норми
матеріального права, виходячи при
цьому з наступних мотивів:

Згідно з частиною першою статті 51
Конституції України шлюб ґрунтується
на вільній згоді жінки і чоловіка. При
цьому, примушування жінки та чоловіка
до шлюбу не допускається (частина перша
статті 24 Сімейного кодексу України).

Частиною третьою статті 56 Сімейного
кодексу України гарантується право
кожного з подружжя на припинення
шлюбних відносин.

Одним із способів реалізації цього
права, відповідно до положень частини
другої статті 104, частини третьої
статті 105 Сімейного кодексу України, є
припинення шлюбу внаслідок його
розірвання за позовом одного з
подружжя на підставі рішення суду.

Згідно з положеннями частини другої
статті 112 Сімейного кодексу України,
суд постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них, інтересам їхніх
дітей, що мають істотне значення.

Зважаючи на викладене та те, що судом
встановлено, що позивач і відповідач
втратили почуття взаємної любові один
до одного; не бажають допомагати один
одному у вирішенні питань спільного
побуту; матеріально один одного не
підтримують, і при цьому мають
протилежні погляди на принципи
побудови сімейних та шлюбних відносин,
– подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу, слід визнати такими,
що будуть суперечити інтересу і
позивача, і відповідача, що має істотне
значення, та полягає у побудові
сімейних і шлюбних відносин за їх
власними уявленнями про шлюб та сім`ю,
які при цьому не суперечать закону та
нормам моралі сучасного суспільства,
але є протилежними один до одного, а
тому позов про розірвання шлюбу між
позивачем та відповідачем підлягає
задоволенню (а.с.21).

При цьому, судом встановлено, що
використання позивачем права на
розірвання шлюбу відповідає його
дійсній волі; розірвання шлюбу між
позивачем та відповідачем не
суперечить інтересам їх дитини,
оскільки між сторонами існує
взаєморозуміння та правова
обізнаність з приводу того, що
розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини, у
тому числі необхідності надання дитині
спільної уваги, виховання, утримання та
її розвитку обома батьками. Також,
судом встановлено, що між батьками
відсутній спір про місце проживання
дитини; про порядок та розмір виплати
коштів на утримання дитини; а також про
поділ майна, яке належить подружжю на
праві спільної власності (а.с.21).

Позовні вимоги в частині залишення за
позивачем права, після розірвання
шлюбу, іменуватись прізвищем:
“Ступницька”, також підлягають
задоволенню, оскільки реалізація
вказаного права не залежить від волі
відповідача.

Керуючись статтями 1-11,57-64,158-198,208,209,212-215
Цивільного процесуального кодексу
України,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання
шлюбу, – задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1)
та ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2), який було
зареєстровано відділом реєстрації
актів цивільного стану Рубіжанського
міського управління юстиції
Луганської області 08 вересня 2007 року,
про що в книзі реєстрації шлюбів
зроблено актовий запис №325 та видано
свідоцтво про одруження серії 1-ЕД
№048208.

Після розірвання шлюбу, залишити за
ОСОБА_1 право надалі іменуватись
прізвищем «Ступницька».

Роз’яснити особам, які беруть участь у
справі, що шлюб припиняється у день
набрання чинності рішенням суду про
розірвання шлюбу.

Після набрання рішенням законної сили,
надіслати його до органу державної
реєстрації актів цивільного стану за
місцем ухвалення рішення для внесення
відомостей до Державного реєстру актів
цивільного стану громадян та
проставлення відмітки в актовому
записі про шлюб.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржено шляхом
подання апеляційної скарги до
Апеляційного суду Луганської області
через Рубіжанський міський суд
Луганської області протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя -
Д.С. Коваленко