Справа № 495/8708/13-ц
29 листопада 2013 року
Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області в складі:
головуючого - судді Матяш Т.Л.
при секретарі - Івановій А.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Білгород-Дністровський цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Затоківської селищної ради про
визнання права власності, -
Позивач звернувся до суду з вимогою про
визнання за нею право власності на
самочинно збудований господарський
блок літ. « 1Я», душову літ. «2А»,
убиральню літ. «2Б», за адресою: АДРЕСА_1,
при цьому позивач посилається на те, що
земельна ділянка, на якій розташований
господарський блок, душова та
убиральня, рішенням Затоківської
селищної ради від 28.02.2011 року, була
закріплена за будинком в якому вона
проживає, та не порушуючи права інших
осіб позивач здійснила на зазначеній
території самочинне будівництво.
Позивач у судове засідання не
з'явилася, надала до суду заяву з
проханням розглянути справу без її
участі та задовольнити позовні вимоги,
проти винесення заочного рішення не
Відповідач в судове засідання не
з'явився, про час і місце судового
засідання повідомлявся належним
Суд у зв'язку з неявкою відповідача та
неповідомленням про поважні причини
такої неявки в судове засідання в
порядку статті 169 ЦПК України,
враховуючи відсутність відповідних
заперечень від позивача, ухвалив
слухати справу за відсутності
відповідача, що не з'явився, у порядку
заочного розгляду справи.
У відповідності з ч.2 ст. 197 ЦПК України,
у разі неявки в судове засідання всіх
осіб, які беруть участі у справі,чи в
разі якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що рішення у справі можливо
постановити із задоволенням позову.
Судом встановлені наступні фактичні
обставини на підставі представлених
Рішенням Затоківської селищної ради №
183 від 28 лютого 2011 року за
багатоквартирним будинком АДРЕСА_1
була закріплена прибудинкова
територія загальною площею 0,1910 га.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач мешкає в квартирі АДРЕСА_1 та
являється співвласником зазначеної
квартири на підставі свідоцтва про
право власності від 05.07.2010 року.

На зазначеній земельній ділянці, без
порушення прав третіх осіб та за власні
кошти, але без розробки дозвільної
документації на будівництво, позивач
самочинно збудувала господарський
блок літ. « 1Я», душову літ. « 2А»,
убиральню літ. « 2Б», за адресою:
АДРЕСА_1..

У відповідності зі ст. 328 ЦК України,
право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не впливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України право
власності на новостворене нерухоме
майно (житлові будинки, будівлі,
споруди тощо) виникає з моменту
завершення будівництва (створення
майна).

Згідно звіту № 24 ТОВ «Стратегія
регіонального розвитку в Одеській
області» від 07.05.2013 року про проведення
технічного обстеження будівельних
конструкцій та інженерних мереж
збудованого господарського блоку літ.
« 1Я», душової літ. « 2А», убиральні літ. «
2Б», за адресою: АДРЕСА_1, технічний стан
об'єктів надає можливість введення
об'єкта в експлуатацію.

Конструктивні та планувальні рішення
відповідають вимогам ДБН В.2.29-99
«Громадські будівлі та споруди»
Пожежна безпека основних і захищаючих
конструктивних елементів
обстежуваного приміщення відповідає
вимогам ДБН В.1.1-7, розділу 4 ДБН В 2.2-15-2005
«Житлові будівлі. Загальні положення»,
ДБН Б 2.4-1, ДБН 360 та ДержСанПін 173.
Можливе збереження і подальша
експлуатація обстежуваних приміщень.

В цьому контексті для вирішення справи
є істотним той факт, що ані технічним
звітом про проведення технічного
обстеження, ані відповідачем не
доведено факту наявності порушення
прав та інтересів цих або інших осіб.

Згідно частини 1 статті 376 ЦК України,
житловий будинок, будівля, споруди,
інше нерухоме майно вважаються
самовільним будівництвом, якщо вони
побудовані чи будуються на земельній
ділянці, не відведеній для цієї мети, чи
без належного дозволу чи належним
чином затвердженого проекту, чи з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил. На вимогу власника
земельної ділянки суд може визнати за
ним право власності на нерухоме майно,
яке самочинно збудоване на ній, якщо це
не порушує права інших осіб.

Відповідно до п.12 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №6 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)» у справах, пов'язаних із
самочинним будівництвом нерухомого
майна, суди мають враховувати, що за
загальним правилом особа, яка
здійснила або здійснює таке
будівництво, не набуває права
власності на нього. Разом із цим
власник земельної ділянки набуває
право власності на зведені ним будівлі,
споруди та інше нерухоме майно, тому на
вимогу власника (користувача)
земельної ділянки суд може визнати за
ним право власності на нерухоме майно,
яке самочинно збудовано на ній, якщо це
не порушує права інших осіб.

Отже, враховуючи, що самочинне
будівництво відповідає нормам та
правилам, беручи до уваги обставини
справи, зокрема, неможливість
вирішення цього питання в іншому
порядку, ніж судовому, суд вважає за
можливе захистити право позивача
шляхом визнання за ним права власності
на отримані будівлі, що відповідає
положенням ст..321 ЦК України.

Керуючись ст. ст. 16, 321, 331, 376, 328
Цивільного кодексу України, п. 12
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)» ст. ст. 10, 11, 212, 213, 215, 224-226
Цивільного процесуального кодексу
України, СУД -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ІК НОМЕР_1) право
власності на самочинно збудований
господарський блок літ. « 1Я», душову
літ. « 2А», убиральню літ. « 2Б», за
адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене шляхом
подання апеляційному суду через суд
першої інстанції апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, протягом десяти
днів з дня отримання його копії.

Суддя