АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1-й інстанції: Грегуль О.В.
Доповідач: Невідома Т.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2013 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів:
Крижанівської Г.В., Пікуль А.А.

при
секретарі: Телятник І.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 на рішення Деснянського
районного суду м. Києва від 23 липня 2013
року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, який
діє в своїх інтересах та інтересах
неповнолітніх дітей ОСОБА_5 і ОСОБА_6,
про визнання осіб такими, що втратили
право користування жилим приміщенням
та зустрічним позовом ОСОБА_4, який діє
в своїх інтересах та інтересах
неповнолітніх дітей ОСОБА_5 і ОСОБА_6 до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в своїх
інтересах та інтересах неповнолітніх
дітей ОСОБА_7 і ОСОБА_8, треті особи:
Деснянська районна в м. Києві державна
адміністрація, орган опіки та
піклування Деснянської районної в м.
Києві державної адміністрації, про
визнання права користування жилим
приміщенням, зміну умов договору найму
та укладення нового договору найму,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 23.07.2013 у задоволенні позову
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, який
діє в своїх інтересах та інтересах
неповнолітніх дітей ОСОБА_5 і ОСОБА_6,
про визнання осіб такими, що втратили
право користування жилим приміщенням
та зустрічного позову ОСОБА_4, який діє
в своїх інтересах та інтересах
неповнолітніх дітей ОСОБА_5 і ОСОБА_6, до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в своїх
інтересах та інтересах неповнолітніх
дітей ОСОБА_7 і ОСОБА_8, треті особи:
Деснянська районна в м. Києві державна
адміністрація, орган опіки та
піклування Деснянської районної в м.
Києві державної адміністрації, про
визнання права користування жилим
приміщенням, зміну умов договору найму
та укладення нового договору найму,
відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням суду,
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 подали
апеляційну скаргу, в якій посилаються
на неправильне застосування судом
першої інстанції норм процесуального
та матеріального права, просили
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове, яким
задовольнити первісно заявлені
позовні вимоги, відмовити в
задоволенні зустрічного
позову.Зазначають, що суд першої
інстанції прийшов до помилкового
висновку в частині відмови у
задоволенні первісно заявлених
позовних вимог, оскільки обставини
щодо не проживання відповідача та його
неповнолітніх дітей у спірній квартирі
підтверджуються матеріалами справи та
показами свідків. Також апелянтами
зазначається, про те, що судом першої
інстанції безпідставно не взято до
уваги факт несплати відповідачем
коштів за квартиру з травня 2012 року.

ОСОБА_1, ОСОБА_3 та адвокат позивачів
ОСОБА_9 в суді апеляційної інстанції
підтримали апеляційну скаргу з
наведених в ній підстав.

ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_4 заперечував
проти апеляційної скарги, вважав, що
спір судом вирішений правильно.

В судове засідання ОСОБА_2,
представники Деснянської районної в м.
Києві державної адміністрації та
Органу опіки та піклування Деснянської
районної в м. Києві державної
адміністрації не з'явились, позивач
ОСОБА_2 та треті особи про час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, у зв'язку з чим колегія суддів
вважала за можливе розглядати справу у
відсутності позивача ОСОБА_2 та
представників третіх осіб відповідно
до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які з'явилися в суд
апеляційної інстанції, з'ясувавши
обставини справи та оговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
оскаржуваного рішення, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 04.09.1990
Ленінградською районною радою м.Києва
ОСОБА_1 на сім'ю у складі 4-х осіб ( ОСОБА_1
- наймач, ОСОБА_2 - дружина, ОСОБА_3 -
дочка, ОСОБА_4 - син) була надана
трикімнатна квартира АДРЕСА_1, житловою
площею 40,8 кв.м. (а.с.5).

Відповідач ОСОБА_4 є сином ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, братом ОСОБА_3

На теперішній час на спірній житловій
площі відповідно до довідки форми № 3
від 01.03.2013 та довідки форми №3 від 07.07.2013
зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_2. ОСОБА_4,
ОСОБА_3 та неповнолітні: ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, і ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.6,7).

Згідно актів ЖЕКу № 313 від 06.07.2012 року та
від 05.09.2012 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в
АДРЕСА_1 не проживають з травня 2012 року
(а.с.8,9).

В матеріалах справи також наявний акт
ЖЕКу № 313 від 04.04.2013 року, відповідно до
якого ОСОБА_4 і ОСОБА_5 з травня 2012 року в
АДРЕСА_1, не проживають, ОСОБА_6 не
проживає в цій квартирі з дня
народження, тобто, з ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10).

Відповідно до свідоцтва про право
власності від 11.04.2012 року, виданого
Головним управлінням житлового
забезпечення Виконавчого органу
Київської міської ради ( Київської
міської державної
адміністрації)власником двокімнатної
квартири АДРЕСА_2 (а.с.145, 146).

Згідно довідки форми № 3 станом на
11.07.2013 року в АДРЕСА_2 ніхто не
зареєстрований ( а.с.144).

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 порушили перед
судом питання про визнання ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право
користування квартирою АДРЕСА_1 на
підставі ст.ст.71-72 ЖК України, мотивуючи
свої вимоги тим, що з травня 2012 року
відповідач разом зі своєю родиною став
проживати в АДРЕСА_2. За адресою спірною
квартири не проживають понад
встановлений законом шестимісячний
термін без поважних на те причин,
витрат по утриманню спірного житла не
несуть, спірне житло залишили
добровільно, перешкод в користуванні
квартирою ким-небудь їм не
створювалось.

В свою чергу ОСОБА_4, який діє в своїх
інтересах та інтересах своїх дітей
ОСОБА_5 і ОСОБА_6, звернувся до суду із
зустрічним позовом, просив визнати за
ними право користування житловим
приміщенням в квартирі АДРЕСА_1;
змінити договір найму спірного жилого
приміщення, виділивши йому разом з
неповнолітніми дітьми у користування
кімнату житловою площею 18,3 кв.м, а
ОСОБА_1, ОСОБА_2. ОСОБА_3 та неповнолітнім
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кімнати житловою
площею 13,00 кв.м. та 10,1 кв.м в квартиріц
АДРЕСА_1; коридор, ванну кімнату та
туалет залишити в спільному
користуванні; зобов'язати Деснянську
районну державну в м.Києві
адміністрацію укласти з ним новий
договір найму на кімнату житловою
площею 18,3 кв.м. В обґрунтування
заявлених вимог зазначив, що в спірній
квартирі протягом тривалого часу
склався певний порядок користування,
він з родиною постійно проживав у
кімнаті житловою площею 18,3 кв.м, на
вхідних дверях до зазначеної кімнати,
за згодою всі мешкаючих в квартирі, він
поставив замок. В травні 2012 року на
прохання батька він надав ключі від
кімнати з метою відпочинку його матері
ОСОБА_2 в окремій кімнаті, яка за станом
здоров'я цього потребувала. Тимчасова
відсутність його та членів його родини
в спірному житловому приміщенні була
викликана необхідністю проведення
ремонтних робіт в квартирі, яка була
побудована шляхом укладення
інвестиційного договору за адресою:
АДРЕСА_2. Періодом його тимчасової
відсутності скористались позивачі,
порушивши питання про визнання його та
його дітей такими, що втратили право
користування житловою площею у
спірній квартирі.

Судом першої інстанції було відмовлено
в задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_4, який діє в
своїх інтересах та інтересах
неповнолітніх дітей ОСОБА_5 і ОСОБА_6,
такими, що втратили право користування
жилим приміщенням.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог про визнання осіб
такими, що втратили право користування
жилим приміщенням.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто
не може бути обмежений у праві
користуватися жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

Відповідно до положень ст. ст. 71, 72 ЖК
Української РСР визнання особи такою,
що втратила право користування жилим
приміщенням, провадиться в судовому
порядку внаслідок відсутності цієї
особи понад шість місяців без поважних
причин.

Таким чином, виходячи з аналізу
зазначених правових норм, наймач або
члени його сім'ї можуть бути визнані
такими, що втратили право користування
жилим приміщенням, з підстав
відсутності понад шість місяців у
цьому жилому приміщенні, якщо він був
відсутній протягом цього строку підряд
без поважних причин, і саме ці факти
повинні бути встановлені судом при
вирішенні спору згідно з вимогами ст. 214
ЦПК України.

Пленум Верховного Суду України в п. 10
постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про
деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» роз'яснив судам, що у справах
цієї категорії необхідно з'ясовувати
причини відсутності відповідача понад
встановлені строки.

Відповідно до наявної в матеріалах
справи, копії довідки центральної
районної поліклініки Деснянського
району м. Києва від 07.05.2013 року, ОСОБА_4,
який зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_1, перебуває на обліку у лікарів
закладу з 21.04.2010 року по даний час
(останнє звернення до лікаря-онколога -
29.04.2013 року). ОСОБА_4 з 28.05.2010 року,
перебуває на диспансерному обліку у
лікаря-онколога поліклініки за місцем
реєстрації.

Також в матеріалах справи наявна
довідка школи І-ІІІ ступенів №292 імені
Гетьмана Івана Мазепи від 07.05.2013 року на
момент вступу ОСОБА_5 (дочка ОСОБА_1)
зазначено як адресу проживання:
АДРЕСА_1. Відомості щодо адреси
проживання ОСОБА_5 на протязі її
навчання в школі не змінювались.

Відповідно до наявної в матеріалах
справи довідки Лівобережного поштамту
від 29.04.2013 року, ОСОБА_4 періодичні
видання за адресою: АДРЕСА_1, не
надходили.

Згідно довідки Лівобережного поштамту
від 08.05.2013 року, для ОСОБА_4 на адресу:
АДРЕСА_1, надійшло міжнародне поштове
відправлення, яке 04.04.2013 року особисто
вручено адресату, а 09.04.2013 року для
ОСОБА_4 на адресу: АДРЕСА_1, знову
надійшло міжнародне поштове
відправлення, яке 09.04.2013 року вручено
адресату в цей же день.

Допитані судом свідки ОСОБА_11. ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 у своїх
показаннях зазначили, що місцем
проживання ОСОБА_4 є: АДРЕСА_1.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Суд першої інстанції правильно виходив
із того, що позивачами не доведено
факту не проживання ОСОБА_4 та його
дітей у спірній квартирі понад
шестимісячний строк, саме без поважних
причин. Також суду не надано доказів
щодо втрати відповідачем будь-якого
інтересу до спірної квартири.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з таким висновком
суду, оскільки такий висновок є
правильним, обґрунтованим, відповідає
нормам матеріального права та
узгоджується із наявними в матеріалах
справи доказами.

Колегією суддів відхиляються як
безпідставні доводи апеляційної
скарги в частині ненадання судом
першої інстанції належної оцінки
показанням свідків, оскільки в
мотивувальній частині рішення судом
враховано надані свідками пояснення та
оцінено їх у відповідності до ст. 212 ЦПК
України.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

При цьому судом не розглядаються
заявлені в апеляційній скарзі вимоги
щодо відмови в задоволенні зустрічного
позову, оскільки рішення Деснянського
районного суду м. Києва від 23 липня 2013
року в цій частині не оскаржено, а тому
відповідно до вимог ст.303 ЦПК України
не ревізується.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку про законність
та обґрунтованість оскаржуваного
рішення. Судом було правильно
застосовано норми матеріального та
процесуального права, дана вірна
оцінка зібраним доказам по справі, тому
підстав для скасування оскаржуваного
рішення судом апеляційної інстанції не
встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 23 липня 2013 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили,
шляхом подання касаційної скарги до
цього суду.

Головуючий:
Т.О. Невідома

Судді:
Г.В. Крижанівська

А.А. Пікуль