АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6989/13
Справа № 636/167/13-ц
Категорія: договірна
Доповідач - Яцина В.Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2013 р.
м. Харків.

Судова колегія судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської

області у складі:

головуючого - судді Яцини В.Б.,

суддів колегії: Бурлака І.В., Карімової
Л.В.,

при секретарі Костюченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_4

на заочне рішення Чугуївського
міського суду Харківської області від
02 серпня 2013 року по справі за позовом
ІІАТ «Комерційний банк «Надра»» до
ОСОБА_5, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за Кредитним договором,
-

ВСТАНОВИЛА:

14 січня 2013 року ПАТ КБ «Надра» (далі по
тексту - Банк) звернувся до суду з
позовом, в якому просив стягнути
солідарно з відповідачів ОСОБА_5,
ОСОБА_4 заборгованість за кредитним
договором ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на його
користь заборгованість за кредитним
договором № 6/5/33/2008/980-К/12 від 21.01.2008 року
в сумі 87187 грн. 50 коп.

На обґрунтування позову Банк вказав. що
між сторонами було укладено
вищевказаний договір, на підставі
якого ОСОБА_8 отримав споживчий кредит
в сумі 44 941 грн. строком до 20.01.2015 року
під 18,9% річних, а ОСОБА_4 виступила за
нього перед Банком солідарним
поручителем.

Однак позичальник ОСОБА_8 не виконує
взятих на себе зобов'язань за цим
договором, у зв'язку з чим станом на
08.05.2012 року Банк отримав право на
дострокове стягнення всієї суми
кредиту на загальну суму 87187 грн. 50 коп.

Заочним рішення Чугуївського міського
суду Харківської області від 02 серпня
2013 року позов Банку було повністю
задоволено. Стягнено солідарно з
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 заборгованість за
вказаним кредитним договором в сумі
87187,50 грн. на користь Банку. Стягнуто
також солідарно з відповідачів на
користь позивача судовий збір у
розмірі 871,88 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням
районного суду ОСОБА_4, якій було
відмовлено у скасуванні заочного
рішення, в апеляційній скарзі просить
його скасувати і ухвалити нове рішення
про відмові у задоволенні позову
повністю, посилаючись на неповне
з'ясування обставин справи, пов'язаних
із спливом спеціальної позовної
давності в один рік до вимог про
стягнення штрафу в сумі 4494,10 грн., пені
в сумі 6277,74 грн., а також - спливу
загального трирічного строку позовної
давності за основною заборгованістю.
Крім того, суд не зважив на те, що
позивач взагалі не довів надання
позичальнику суми кредиту, а з нею не
було укладено договору поруки,
оскільки наявний у справі меморіальний
ордер стосується сплати коштів не за
той автомобіль, для придбання якого був
укладений договір кредиту, в якому
ніяких конкретних обов'язків для
поручителя не зазначено.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення осіб, що
з'явились у судове засідання,
відповідно до ст. 303 ЦПК України
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає за
необхідне її частково задовольнити з
наступних підстав.

Судом безспірно встановлено, що між
сторонами по справі було укладено
договір № 6/5/33/2008/980-К/12 від 21.01.2008 року,
за яким Банк зобов'язався надати ОСОБА_5
44941 грн. споживчого кредиту для
придбання автомобіля. При цьому
позичальник за умовами цього договору
щомісячно повинний повертати частину
кредиту і сплачувати проценти в
обумовлені відповідним графіком
строки. Однак відповідач не виконує
взяті на себе зобов'язання по сплаті
кредиту та нарахованих вищевказаних
процентів. В цьому з договорі
зазначено, що його підписала ОСОБА_4, як
поручитель.

Відповідно до ст.ст. 1046, 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві грошові кошти у такій
самі сумі, що були йому передані
позикодавцем у строк та в порядку, що
встановлений договором. Позика
вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківській
рахунок.

Згідно до положень ст. 553 ЦК України
поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
основним боржником. Стаття 554 ЦК
України передбачає, що у разі порушення
боржником зобов'язання, забезпеченого
порукою, боржник і поручитель
відповідають перед кредитором як
солідарні боржники. При цьому
поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Наявний у справі меморіальний ордер
про перерахування Банком 21 січня 2008
року 44941,00 грн. на рахунок в іншому
банку для оплати за автомобіль ОСОБА_5
містить відомості про VIN код автомобіля
Ланос, що узгоджується з тими даними,
які містяться в укладеному між
сторонами договорі кредиту №
6/5/33/2008/980-К/12 від 21.01.2008 року, тому доводи
скарги про його безгрошовість є
безпідставними (а.с. 7, 13).

Крім того, за змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК
України договір кредиту має не
реальний, а консенсуальний характер,
тому він вважається укладений з
моменту його підписання, проти чого
сторони не заперечують, а не отримання
суми кредиту.

Однак повністю задовольняючи позов
районний суд не зважив на те, що з
огляду на дату припинення позичальника
виконувати свої зобов'язання за
договором про щомісячні погашення
кредиту з 19.06.2008 року (а.с. 4), з
урахування звернення Банку до суду з
позовом 14 січня 2013 року, - частина
простроченої до сплати основної
заборгованості, а також пені, на
стягненні яких наполягає банк,
перебуває поза межами, відповідно,
загального - трирічного і спеціального
- річного строку позовної давності, які
передбачені ст. 257, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК
України, що за правилами ст. 267 ЦК
України та у світлі положень п. 7 ч. 13 ст.
11 Закону України «Про захист прав
споживачів» в редакції, яка була чинною
на день його укладання, про заборону
стягнення заборгованості за споживчим
кредитом поза межами цих строків
зобов'язували районний суд з'ясувати
дотримання Банком цього обов'язку і
наявність у нього поважних причин для
їх пропуску та разі їх відсутності -
застосувати правові наслідки їх
спливу.

За правовою позицією, яка викладена у
постанові Верховного суду України від
06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13,
що відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковою для застосування, перебіг
позовної давності за вимогами
кредитора, які випливають з порушення
боржником умов договору (графіка
погашення кредиту) про погашення боргу
частинами (щомісячними платежами)
починається стосовно кожної окремої
частини, від дня, коли відбулося це
порушення.

Позовна давність у таких випадках
обчислюється окремо по кожному
простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків
сплати чергових платежів, передбачених
договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК
України кредитор протягом усього часу -
до встановленого договором строку
закінчення виконання останнього
зобов'язання вправі заявити в суді
вимоги про дострокове повернення тієї
частини позики (разом з нарахованими
процентами - ст. 1048 ЦК України ), що
підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення
кредитора до суду платежі підлягають
стягненню у межах позовної давності по
кожному із платежів.

І лише у разі встановлення у договорі
різних видів цивільно-правової
відповідальності за різні порушення
його умов, одночасне застосування
таких заходів відповідальності не буде
свідчити про недотримання положень,
закріплених у ст. 61 Конституції України
щодо заборони подвійної
цивільно-правової відповідальності за
одне і те саме порушення.

За умовами п. 2.2.1 договору № 6/5/33/2008/980-К/12
від 21.01.2008 року позичальник повертає
кредит Банку та сплачує передбачені
цим договором відсотки за його
користування шляхом сплати суми
мінімально необхідного платежу в сумі
976,87 грн. При цьому належних та
допустимих доказів на підтвердження
поважних причин просту звернення до
суду за межами позовної давності Банк
до суду, у тому числі під час
апеляційного провадження, не надав і в
матеріалах справи вони відсутні.

Таким чином, на день звернення Банка до
суду з цим позовом прострочена
заборгованість за вказаним договором у
позичальника складала 976,87 х 36 міс. =
35167,32 грн., а залишок сплати за кредит та
проценти дорівнює 976,87х 24 міс.=23444,88 грн.
Пеня, яка підлягає сплаті
позичальником в межах річного строку
спеціальної позовної давності за
умовами цього договору та відповідно
до наявного в матеріалах справи
розрахунку Банка складає
570,23+545,64+596,31+334,16 = 2046,34 грн. (а.с. 6).

Що стосується стягнення штрафу, то
відповідно до підстав заявленого в
суді позову такі вимоги ґрунтуються
лише на невиконанні позичальником умов
договору, тобто на припиненні ним
сплати щомісячних мінімально
необхідних платежів, що передбачено
умовами п. 5.2 вказаного договору від 21
січня 2008 року. Однак при цьому районний
суд не з'ясував, що за умовами п. 5.1
вказаного договору у разі прострочення
строку сплати мінімальних необхідних
платежів по погашенню кредиту
позичальник сплачує пеню, що у даному
випадку свідчить про заявлене Банком
подвійне стягнення за одне
правопорушення позичальника, що на
підставі ст. 61 Конституції України та
відповідно на вищенаведеної правової
позиції Верховного суду України
забороняється.

Таким чином, оскільки в цій частині
районний суд неповно з'ясував
обставини справи, що мають значення для
справи; ухвалив своє рішення при не
доведеності обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
то з передбачених п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України підстав рішення районного суду
підлягає відповідні зміні, із
ухваленням по справі нового рішення
про зменшення розміру заборгованості,
яка підлягає стягненню.

А саме, до розміру: 35167,32 + 23444,88 + 2046,34 =
60658,54 грн. У задоволені позову в іншій
частині з наведених вище підстав і
правового обґрунтування необхідно
відмовити.

Судова колегія при цьому відхиляє
доводи скарги про те, що підписаний
відповідачкою вищевказаний договір №
6/5/33/2008/980-К/12 від 21.01.2008 року не
зобов'язує її до поруки за виконання
позичальником передбаченого цим
договором основного зобов'язання,
оскільки за його змістом ОСОБА_9
підписала його у якості поручителя,
тобто такий договір за своїм змістом є
змішаний, що передбачено ч. 2 ст. 628 ЦК
України, тобто у районного суду були
підстави для застосування правил ст.ст.
553-555 цього ж Кодексу про її солідарну
відповідальність перед Банком за
невиконання основним боржником своїх
кредитних зобов'язань.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 309, 313, 316, 317, 319-324, 327 ЦПК України,
судова колегія -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Заочне рішення Чугуївського міського
суду Харківської області від 02 серпня
2013 року змінити.

Позов ІІАТ «Комерційний банк «Надра»»
задовольнити частково.

Зменшити солідарне стягнення з ОСОБА_5
та ОСОБА_4 на користь ІІАТ «Комерційний
банк «Надра»» в особі його
Харківського РУ заборгованості за
кредитним договором № 6/5/33/2008/980-К/12 від
21.01.2008 року до суми 60658,54 грн.

В іншій частині у задоволенні позову
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь
ІІАТ «Комерційний банк «Надра»» в
особі його Харківського РУ понесені
банком судові витрати у вигляді
судового збору, з кожного по 303,29 грн.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
однак протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий :

Судді :