Справа № 706/1174/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2013 року
м. Христинівка

Христинівський районний суд
Черкаської області в складі:

головуючого
судді:
Орендарчука М.П.

при
секретарі:
Попик З.І.

за участі представника
позивача:                    ОСОБА_1

представник
відповідача:
не зявився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Христинівського
районного суду справу за позовом
ОСОБА_2 до Розсішська сільська рада
Христинівського району Черкаської
області про встановлення факту, що має
юридичне значення, визнання права
власності в порядку спадкування.

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду із
позовом до відповідача про
встановлення факту, що має юридичне
значення, визнання права власності в
порядку спадкування.

В обґрунтування
позовних вимог позивач зазначив, що 30
серпня 1995 року померла мати ОСОБА_2 –
ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом
про смерть серія І-СР № 184164 від 20.03.2012
року.

У власності ОСОБА_3 знаходилась
земельна ділянка площею 2,93 га,
розташована на території
Розсішківської сільської ради
Христинівского району Черкаської
області, що підтверджується Державним
актом на право приватної власності на
землю серії ІІ - ЧР № 006944, виданим 21.10.2002
року цією ж сільською радою та
зареєстрованим в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю на ім’я ОСОБА_3.
Однак оригінал Державного акта на
право приватної власності на земельну
ділянку, виданий на ім’я померлої
знайти не вдалося. В зв’язку з його
відсутністю ОСОБА_2 не може оформити
спадщину через нотаріальну контору.

Для прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з дня відкриття спадщини відповідно ст.
549 Цивільного кодексу України в
редакції 18 липня 1963 року.

ОСОБА_2, будучи спадкоємцем після
смерті матері, після поховання ОСОБА_4
заволоділа спадщиною у вигляді
земельної ділянки для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, що відповідало прийняттю
спадщини відповідно до вимог
Цивільного кодексу України в редакції
1963 року. Будучи людиною без спеціальних
юридичних знань, вона вважала, що цього
досить, а тому й нікуди не зверталася з
цього приводу. Дізнавшись про
помилковість своїх уявлень вона
вирішила звернутися до суду в зв’язку
з пропущенням шестимісячного строку
для прийняття спадщини та оформити її у
встановленому законом порядку.

Отже, строк для оформлення спадщини
пропущений з поважної причини.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу
України власник майна може пред`явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також
у разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності.

Крім того, були допущені помилки при
видачі свідоцтва про народження
ОСОБА_2, а саме:

1.          в свідоцтві про народження
вказано лише ОСОБА_5 та не вказано як її

по-батькові;

2.          мати ОСОБА_2, вказана як
ОСОБА_6, а не

ОСОБА_3, як у свідоцтві про смерть та в
Державному акті про право власності на
земельну ділянку.

Факт родинних відносин між ОСОБА_2 та її
матір’ю ОСОБА_3 можуть підтвердити
наступні свідки:

- ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1, що проживає за
адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2;

- ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3, що проживає за
адресою:

АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 256 Цивільного
процесуального кодексу України справи
про встановлення факту родинних
відносин розглядає суд.

Оформити спадщину через нотаріальну
контору неможливо у зв’язку із втратою
правовстановлюючого документа на
спадкове майно у вигляді земельної
ділянки для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.

У судовому засіданні представник
позивачки підтримав позовні вимоги та
надав пояснення відповідно до позовної
заяви.

Представник Розсішської сільської
ради у судове засідання не зявився
надіслав суду заяву в якій позовні
вимоги визнала, не заперечувала проти
визнання за позивачкою право власності
на земельну ділянку, розміром 2,93 га,
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
розташованої на території Розсішської
сільської ради.

Вислухавши представника позивача,
свідків, вивчивши матеріали справи, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню
виходячи з наступного;

Відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР 1963
року визнається, що спадкоємець
прийняв спадщину, якщо він фактично
вступив в володіння, або управління
спадковим майном. Спадщина вважається
належною спадкоємцю з часу її
прийняття.

Відповідно до положень ст. ст.
55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК
України, кожна особа має право в
порядку, встановленому цим кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизначених або
оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.
Відповідно
до ч.3 ст.3 ЦПК України передбачено, що
відмова від права на звернення до суду
за захистом є недійсною.

Відповідно до ст.328 ЦК України
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Згідно ст.1217 ЦК України спадкування
здійснюється за заповітом або за
законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу
спадщини входять всі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві
на момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст. 1225 ЦК України
право власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємців на загальних
підставах, із збереженням її цільового
призначення.

Захист прав громадян на земельні
ділянки здійснюється, в тому числі,
шляхом визнання права, як передбачено
п. а ч.3 ст. 152 Земельного Кодексу
України.

Громадяни України набувають право
власності на земельні ділянки на
підставі прийняття спадщини , як
визначено в ст.81 ч.1 п. г Земельного
Кодексу України.

Як роз'яснено в п.10 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30.05.2008 року
за № 7 «Про судову практику у справах
про спадкування», право власності на
земельну ділянку переходить до
спадкоємців за загальними правилами
спадкування зі збереженням її
цільового призначення, при
підтвердженні цього права спадкодавця
державним актом на право власності на
землю або іншим правовстановлюючим
документом.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право
власності на земельну ділянку, а також
право постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно зі ст. 126 ЗК України право
власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом, крім
випадків, визначених ч.2 цієї статті.

А за ч.2 ст. 126 ЗК України, право
власності на земельну ділянку, набуту у
власність із земель приватної
власності без зміни її меж, цільового
призначення, посвідчується:
цивільно-правовою угодою щодо
відчуження земельної ділянки;
свідоцтвом про право на спадщину.

Переоформлення державного акта і його
реєстрація при спадкуванні права
власності на земельну ділянку,
відповідно до вимог ст. 1299 ЦК України
та ст. 125 ЗК України, є обов'язковою
процедурою для набуття права власності
на цю земельну ділянку.

До переоформлення державного акта на
земельну ділянку і його реєстрації,
виходячи з умов частини 5 ст. 1268 ЦК
України, спадкоємець має певні майнові
права на цю ділянку, які засвідчуються
свідоцтвом про право на спадщину.

Законність права власності на земельну
ділянку для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
площею 2,93 га, яка розташована на
території Розсішківської сільської
ради Христинівского району Черкаської
області, державний акт серії ІІ-ЧР №
006944, зареєстрований 21.10.2002 року
виданого на ім.»я ОСОБА_3 ніким і ніколи
не
заперечувалась.
Відпові
дно до ст. 257 ЦПК України заява фізичної
особи про встановлення факту, що має
юридичне значення, подається до суду за
місцем її
проживання.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 30
травня 2008 р. «Про судову практику у
справах про спадкування» якщо
виникнення права на спадкування
залежить від доведення певних фактів,
особа може звернутися в суд із заявою
про встановлення цих фактів, яка, у разі
відсутності спору, розглядається за
правилами окремого провадження.
Зокрема, у такому порядку суди повинні
розглядати заяви про встановлення
родинних відносин із спадкодавцем,
проживання з ним однією сім'єю,
постійного проживання разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, прийняття спадщини, яка
відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику в справах про встановлення
фактів, що мають юридичне значення» від
31.03.1995 р. № 5 з наступними змінами та
доповненнями суд може встановлювати
інші факти, що мають юридичне значення,
факти прийняття спадщини, встановлення
місця відкриття спадщини
тощо.

Встановлення факту
прийняття спадщини, потрібно позивачу
для оформлення спадщини на земельну
ділянку для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
площею 2,93 га., яка розташована на
території Розсішківської сільської
ради Христинівского району Черкаської
області.

Зазначені факт знайшов своє
підтвердження у показах свідків ОСОБА_7
та ОСОБА_8.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України в
судовому порядку можуть бути
встановлені будь-які факти, від яких
залежить виникнення, зміна або
припинення особистих або майнових прав
фізичних
осіб.

Показами свідків підтверджується той
факт, що ОСОБА_3, яка померла 30 серпня 1995
року є рідною матір’ю
ОСОБА_2.

Таким чином, в судовому засіданні
встановлено, що ОСОБА_3, є рідною
матір’ю
ОСОБА_2.
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду судами справ про спадкування»
від 24.06.1983 року № 4 з наступними змінами
й доповненнями якщо позивач в
6-місячний строк вступив у володіння
або керування спадкоємним майном або
його частиною, то суд по цих підставах
розв'язує питання про визнання права на
спадкоємне
майно.

Відповідно до ст. 392 ЦК України
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права
власності.          Таким чином, в
судовому засіданні встановлено, що
позивач є спадкоємцем усього майна
померлої ОСОБА_3, яка, фактично
прийняла спадщину - земельну ділянку
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
площею 2,91 га., яка розташована на
території Розсішківської сільської
ради Христинівского району Черкаської
області.

Іншого
шляху, ніж визнання права власності на
земельну ділянку для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
площею 2,93 га., яка розташована на
території Розсішківської сільської
ради Христинівского району Черкаської
в судовому порядку, у позивача ОСОБА_2
немає.

Таким чином, у суду є всі обґрунтування
для задоволення позову у частковому
обсягу, так, як визнання відповідачем
позову і його задоволення судом не
суперечить діючому законодавству та не
порушує прав інших осіб.          На
підставі викладеного, керуючись ст. ст.
5-8, 10-15, 107, 130, 174, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України,
ст. ст. 15, 16, 25, 328, 1216 , 1222, 1225, 1268 ЦК
України, ст. ст. 27, 31, 61, 130, 256-259 ЦПК
України, ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР 1963 року, п. 4
Постанови Пленуму Верховного Суду
України „Про практику розгляду судами
справ про спадкування" від 24.06.1983 року №
4, п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про
судову практику у справах про
спадкування», п. 1 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику в справах про встановлення
фактів, що мають юридичне значення» від
31.03.1995 р. № 5,
-

В И Р І Ш И В:

Поновити строк ОСОБА_2 для звернення до
суду з позовом про визнання права
власності на земельну ділянку в
порядку спадкування.

Позов -
задовольнити.

Встановити факт родинних відносин між
фізичними особами, а саме - те, що
ОСОБА_3, яка померла 30 серпня 1995 року є
рідною матір’ю
ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4,
уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_5 в порядку
спадкування за законом після смерті
матері ОСОБА_4, яка померла 30.08.1995 року,
право власності на земельну ділянку
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
площею 2,93 га, яка розташована на
території Розсішківської сільської
ради Христинівского району Черкаської
області, державний акт серії ІІ - ЧР №
006944 від 21.10.2002 року.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Черкаської області
через Христинівський районний суд
Черкаської області протягом десяти
днів з дня проголошення рішення, а
особи які не були присутні під час
проголошення рішення суду протягом
десяти днів з дня отримання рішення
суду.

Суддя ОСОБА_9