Провадження № 2/646/2363/2013
ЧЕРВОНОЗАВОДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.12.2013 року

м.Харків

Червонозаводський районний суд м.
Харкова у складі:

головуючого – судді Олізаренко С.М.,

при секретарі – Кочуковій О.П.,

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
про визнання права власності на
нерухоме майно за набувальною
давністю, –

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1,
ОСОБА_2 звернулись до суду з
вищевказаним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, який уточнили в ході судового
розгляду, та в якому просили за
набувальною давністю визнати за ними в
рівних частках право власності на
квартиру №28, розташовану по
пр..Гагаріна, 250 в м.Харкові.

В обґрунтування позову зазначили, що
внаслідок спільної приватизації вони з
відповідачами по справі є
співвласниками квартири №28,
розташованої за адресою: пр..Гагаріна,
250 в м.Харкові (далі – спірна квартира).
Відповідачі постійно проживають в
Ізраїлі протягом останніх 10 років,
особистих речей в квартирі не мають,
претензій до позивачів щодо спірної
квартири не заявляють, витрат на її
утримання не несуть. Весь цей час
позивачі відкрито, безперервно
володіють спірною квартирою та несуть
тягар її утримання.

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їх
представник ОСОБА_6, належним чином
повідомлені про час та дату розгляду
справи відповідно до вимог ч.5 ст.76 ЦПК
України, в судове засідання не
з’явилися, при цьому 26.12.2013р. позивачі
звернулися до суду з письмовою заявою
про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
повідомлялися про час та дату розгляду
справи, в судове засідання не
з’явилися, причини неявки суду не
повідомили.

Разом з тим, враховуючи, що справа
перебуває в провадженні суду з 29.11.2013, з
метою дотримання розумних строків її
розгляду, суд вважає можливим
розглянути позов за відсутності сторін
на підставі наданих позивачами
доказів.

Суд, вивчивши доводи ОСОБА_1, ОСОБА_2,
викладені в позовній заяві, дослідивши
матеріали справи, вважає, що позов
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 співвласниками
квартири №28, розташованої по
пр..Гагаріна, 250 в м.Харкові, яка
відповідно до свідоцтва про право
власності на житло від 25.02.1994р.,
реєстровий № 263 приватизована на
належить їм на праві спільної сумісної
власності (а.с.3, 4)

З доводів позивачів, викладених в
позовній заяві, вбачається, що вони цей
факт не оспорюють.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа,
яка добросовісно заволоділа чужим
майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років набуває право
власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом.

Таким чином, для визнання права
власності на майно за набувальною
давністю, як про те просять позивачі,
необхідна ідеальна сукупність умов,
передбачених ст..334 ЦК України:
добросовісності заволодіння,
відкритості, безперервності,
безтитульності володіння.

Відповідно до ст. 390 ЦК України
недобросовісним набувачем є особа, яка
знала або могла знати, що вона володіє
майном незаконно.

Відповідно до ст 41 Конституції України,
ст. 321 ЦК України кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю. Ніхто
не може бути протиправно позбавлений
права власності чи обмежений у його
здійсненні. Особа може бути позбавлена
права власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Законні підстави припинення права на
частку у спільному майні за вимогою
інших співвласників передбачені ст.365
ЦК України. Таких підстав судом не
встановлено.

Таким чином, за змістом ст. 344 ЦК
України, яка передбачає добросовісне
заволодіння чужим майном, та за
відсутність згоди всіх співвласників
цього майна – відповідачів по справі,
заволодіння позивачами спірною
квартирою в цілому шляхом позбавлення
на неї права інших співвласників не
може вважатися законним.

Що стосується нерухомого майна, яке з
січня 2011 р. потенційно стало об'єктом
права власності давнісного володільця,
то це нерухоме майно, яке: не має
власника; або власник якого невідомий;
або власник відмовився від права
власності на належне йому нерухоме
майно; придбане добросовісним
набувачем і у витребуванні якого його
власнику було відмовлено.

Позивачі зазначають як на підставу
позбавлення права власності
відповідачів на спірну квартиру
фактичну відмову ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
від свого права власності.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у
справі.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до ст.59 ЦПК України суд не
бере до уваги, які держані з порушенням
порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ч.3 ст.347 ЦК України у разі
відмови від права власності на майно,
права на яке підлягають нотаріальній
реєстрації, право власності на нього
припиняється з моменту внесення за
заявою власника відповідного запису до
державного реєстру.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає
недоведеною відмову відповідачів від
права власності на спірну квартиру, а
тому не вбачає законних підстав для
задоволення позову.

Крім того, суд враховує положення ст.15
ЦК України, відповідно до якої кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання чи оспорювання.

Відповідно до ст.19 Конституції україни
органи державної влади зобовязані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

В обгрунтування своїх позовних вимог
позивачі послалися на бажання
відповідачів передати їм у власність
спірну квартиру.

Разом з тим, з урахуванням вимог ст.19
Конституції України суд не може
підміняти в своїх повноваженнях інші
органи державної влади, а тому
оформлення права власності ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 на спірну квартиру в цілому
можливе відповідно до ст.369 ЦК України в
позасудовому порядку.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 212- 215 ЦПК
України, суд –

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання
права власності на нерухоме майно за
набувальною давністю відмовити.

Рішення може бути оскаржене.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя:

С.М.
Олізаренко