Справа № 129/4448/13-ц
Провадження у справі № 2-о/129/288/2013
У Х В А Л А

"31" грудня 2013 р.
м. Гайсин

Суддя Гайсинського районного суду
Вінницької області Ковчежнюк В. М.,
вивчивши матеріали заяви ОСОБА_1
(заінтересовані особи - Гайсинська
міська рада, відділ Держземагенства в
Гайсинському районі) про встановлення
факту належності земельної ділянки, -

Встановив:

Ухвалою судді від 23.12.2013 р. заяву
залишено без руху як таку, що не
відповідає чинному цивільному
процесуальному законодавству,
оскільки:

- всупереч ст.258 ЦПК України в ній
чітко не зазначено мети встановлення
заявленого факту;

- всупереч ст.258 ЦПК України до неї
не додано доказів, що підтверджують
причини неможливості одержання
документів, які посвідчують заявлений
факт, а зі змісту заяви вбачається
наявність у заявника чинного
державного акта про право приватної
власності на земельні ділянки, факт
належності яких він вимагає встановити
рішенням суду;

- всупереч ст.258 ЦПК України до неї
не долучено доказу (постанови
нотаріуса) про неможливість
розпорядження належними заявнику
земельними ділянками на підставі
наявного у нього чинного державного
акта про право приватної власності на
них;

- всупереч ст.ст.119,258 ЦПК України з
урахуванням ч.3 ст.235 ЦПК України до неї
не долучено належно засвідчених копій
доказів (документів), зазначених у
самій заяві, ксероксні відбитки яких до
уваги не беруться тому, що за змістом ч.
2 ст. 59, ст. 64 ЦПК України у визначених
законом випадках допустимими доказами
підтвердження певних обставин в
судових справах є оригінали чи копії
письмових доказів, зокрема, документів,
що містять відомості про ці обставини.

Відповідно до ст.ст.1, 2 Закону
України «Про інформацію» інформацією є
будь-які відомості, що можуть бути
збережені, зокрема, на матеріальних
носіях, а достовірність (юридична
вірогідність) інформації є одним з
основних принципів інформаційних
відносин.

Згідно з ДСТУ 2732:2004 «Діловодство й
архівна справа; терміни та визначення
понять»

- п.п.3.3 документ - це інформація,
зафіксована на матеріальному носії,
основною функцією якого є зберігати та
передавати її в часі та просторі;

- п.3.11 службовий документ - це
документ, який створила або отримала
установа (чи інший суб'єкт
господарювання) в процесі діяльності;

- п.3.12 юридична сила (службового
документа) - це властивість службового
документа, надана чинним
законодавством, яка є підставою для
вирішення правових питань, здійснювати
правове регулювання і (або)
управлінські функції;

- п.3.13 оригінал (службового
документа) - це примірник службового
документа, що першим набуває юридичної
сили;

- п.3.15 незасвідчена копія
(службового документа) - це копія
службового документа, в якій немає
реквізитів, що надають їй юридичної
сили;

- п.3.16 засвідчена копія (службового
документа) - це копія службового
документа, що містить реквізити, які в
окремих випадках надають їй юридичної
сили оригіналу;

- п.3.17 витяг (зі службового
документа) - це засвідчена копія
частини тексту службового документа;

- п.4.14 реквізит (службового
документа) - це інформація, зафіксована
в службовому документі для його
ідентифікування, організування обігу і
(або) надання йому юридичної сили.

За ст.ст. 1, 75-77 Закону України «Про
нотаріат», главою 7 Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України
(Наказ Міністра юстиції України від
22.02.2012 р. № 296/5), п. 9 ч. 1 ст. 20 Закону «Про
адвокатуру та адвокатську діяльність»
засвідчення вірності копій документів
з метою надання їм юридичної
вірогідності (достовірності)
здійснюється нотаріусами, посадовими
особами органів місцевого
самоврядування, а також адвокатами у
справах, які вони ведуть (ведення
адвокатом справи клієнта починається з
моменту взяття зобов'язання про
надання юридичної допомоги).

За змістом ч. 1 ст. 20, п.6 ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 21
Закону «Про адвокатуру та адвокатську
діяльність» договір про надання
правової допомоги адвоката має
виконуватися належним чином, на
користь правам, свободам і законним
інтересам клієнта, а приписи ч. 3 ст. 27
ЦПК України зобов'язують осіб, які
беруть участь у справах, в т.ч.
адвокатів, добросовісно здійснювати
свої процесуальні права і виконувати
процесуальні обов'язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України
цивільні справи мають бути розглянуті
та вирішені протягом розумних строків,
а ч. 2 ст. 158 ЦПК України дозволяє суддям
вирішувати цивільні справи без осіб,
які беруть участь у справах, за
наявності їх письмових клопотань.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
розгляд судом упродовж розумного
строку справи особи є її
основоположним правом.

Відповідно до ст.ст.119,258 ЦПК України у
позовній заяві про встановлення
юридичного факту викладаються зміст
позовних вимог, обставини і докази на
їх підтвердження, перелік доданих
письмових доказів (документів).

Системне (комплексне) розуміння
зазначених норм дає підстави для
висновків, що:

1) адвокат зобов'язаний надавати
належну (якісну) правову допомогу
клієнту, яка б забезпечувала
реалізацію його прав, у т.ч. права на
розгляд справи у розумний строк;

2) розгляду справи у розумний
строк сприяє складання заяв і позовних
заяв відповідно до встановлених
процесуальним законом вимог і з
урахуванням змісту матеріального
закону, що регулює відповідні
правовідносини, долученням необхідних,
достатніх, допустимих (з юридичною
силою) та достовірних (юридично
вірогідних) письмових доказів.

3) Допустимими (з юридичною
силою) і достовірними (юридично
вірогідними) письмовими доказами
можливо визнавати лише їх оригінали
або належно засвідчені копії
оригіналів;

4) належно засвідченими
копіями оригіналів письмових
документів визнаються, зокрема, їх
ксеро-, факсо-, та фотокопії за умови
засвідчення нотаріусами, посадовими
особами органів місцевого
самоврядування, а також адвокатами у
справах, які вони ведуть;

5) складання адвокатами заяв
і позовних заяв без належних
викладення змісту позовних вимог,
обґрунтування їх обставинами,
зазначення доказів на підтвердження
кожної обставини, без долучення
належно засвідчених копій письмових
доказів (документів) є неналежним
(неякісним) наданням правової допомоги
клієнтам, оскільки тягне залишення
таких заяв і позовних заяв без руху
відповідно до ст. 121 ЦПК України,
перешкоджає швидкому, в тому числі без
участі сторін, розгляду справ і
спричиняє порушення права заявників на
вирішення їх справ упродовж розумного
строку.

6) адвокати зобов'язані
складати якісні за змістом (законні)
заяви і позовні заяви з долученням до
них належно засвідчених ними самими, чи
нотаріусами, посадовими особами
органів місцевого самоврядування
копій письмових доказів (документів).

Крім того, всупереч Постанові Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування земельного законодавства
при розгляді цивільних справ» № 7 від
16.04.2004 р. замість позовних вимог про
визнання недійсним (скасування)
державного акта про право приватної
власності на земельні ділянки за
наявності обґрунтованої постанови
нотаріуса про відмову у вчиненні на
його підставі нотаріальної дії,
заявлено вимоги про встановлення факту
належності земельних ділянок на праві
приватної власності, хоча це право вже
встановлено чинним державним актом.

Ухвала від 23.12.2013 р. вручена ОСОБА_1
особисто під розписку 24.12.2013 р., але
протягом п'яти днів та у визначений нею
строк до 30.12.2013 р. недоліки заяви не
виправлені, тому її необхідно вважати
неподаною і повернути заявнику.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України
«Про судовий збір» заявнику необхідно
повернути сплачені ним 229,40 грн.
судового збору за квитанцією № 187 від
12.12.2013 р.

Керуючись ч.2 ст. 121 ЦПК України, -

Ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 (заінтересовані особи -
Гайсинська міська рада, відділ
Держземагенства в Гайсинському районі)
про встановлення факту належності
земельної ділянки визнати неподаною і
повернути заявнику.

Зобов'язати компетентних посадових
осіб уповноважених державних установ
Гайсинського району повернути
сплачені ОСОБА_1 229,40 грн. судового збору
за квитанцією № 187 від 12.12.2013 р.

Ухвала може бути оскаржена протягом
п'яти днів до апеляційного суду
Вінницької області.

Суддя: