Справа № 459/4322/13
Головуючий у 1 інстанції: Кріль М.Д.
Провадження № 22-ц/783/7866/13
Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2013 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Курій Н.М.,

суддів: Крайник
Н.П., Мельничук О.Я.,

за секретаря
Данилик І.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 23 жовтня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Державного підприємства
«Львіввугілля» про стягнення
моральної шкоди, спричиненої внаслідок
отримання професійного захворювання
при виконанні трудових обов'язків

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Червоноградського міського
суду Львівської області від 23 жовтня 2013
року задоволено частково позов ОСОБА_2
до Державного підприємства
«Львіввугілля» (далі ДП "Львіввугілля")
про стягнення моральної шкоди
спричиненої внаслідок отримання
професійного захворювання при
виконанні трудових обов'язків,
спричиненої внаслідок отримання
професійного захворювання при
виконанні трудових обов'язків.

Суд стягнув з ДП "Львіввугілля" на
користь ОСОБА_2 2550 грн. на відшкодування
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров'я при виконанні
трудових обов'язків, внаслідок
професійного захворювання.

Суд також стягнув з ДП "Львіввугілля" в
доход держави 229 грн. 40 коп. судового
збору.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2

В апеляційній скарзі апелянт зазначає,
що понад 20 років він пропрацював на
шахтах ДП «Львіввугілля» в шкідливих
умовах праці, що призвело до того, що
висновком МСЕК №3 від 10.11.1998 року йому
вперше встановлено ІІІ групу
інвалідності та 40 % ступеня втрати
професійної працездатності. В
подальшому відповідно до висновків
МСЕК ступені втрати професійної
працездатності змінювались та 13.09.2005
року відповідно до довідки серії ЛВА-1
№236585 виданої міжрайонною
спеціалізованою профпатолочічною МСЕК
йому безтерміново встановлено 3 групу
інвалідності та 50% ступеня втрати
професійної працездатності.

Апелянт вважає, що суд правильно дійшов
висновку про обов'язковість
відшкодування моральної шкоди
спричиненої внаслідок професійного
захворювання, однак розмір моральної
шкоди не відповідає дійсним обставинам
справи.

ОСОБА_2 посилається на те, що суд першої
інстанції при визначенні розміру
моральної шкоди не врахував
роз'яснення положень, викладених у п.9
Постанови Пленуму Верховного суду
України №4 від 31.03.1995 року «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди», де
зазначено, що у випадках коли межі
відшкодування моральної шкоди
визначаються у кратному
співвідношенні з мінімальним розміром
заробітної плати чи неоподатковуваним
мінімумом доходів громадян, суд при
вирішенні цього питання мав виходити з
такого розміру мінімальної заробітної
плати чи неоподаткованого мінімуму
доходів громадян, що діють на час
розгляду справи.

ОСОБА_2 просить рішення суду першої
інстанції в частині стягнення з ДП
«Львіввугілля» в його користь 2550 грн.
на відшкодування моральної шкоди
змінити, стягнувши з ДП «Львіввугілля»
в його користь 30 000 грн. на
відшкодування моральної шкоди.

Сторони в судове засідання не
з'явились.

Від представника апелянта ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 поступила заява про розгляд
справи за його відсутності (а.с. 60).

Від відповідача поступила заява про
відкладення розгляду справи у зв'язку
із неможливістю забезпечити участь
свого представника в дане судове
засідання (а.с. 61).

Причини неявки відповідача, зазначені
в клопотанні про відкладення розгляду
справи, не підтверджені відповідними
письмовими документами і визнані
колегією суддів неповажними, що дає
апеляційному суду право, у
відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК
України, розглянути справу у його
відсутності та без здійснення
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу відповідно до ч. 2 ст.
197 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді апеляційної
інстанції, дослідивши матеріали
цивільної справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
відхилити з наступних підстав.

Згідно із ст.173 КЗпП України, шкода,
заподіяна працівникам каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням трудових обов'язків,
відшкодовується у встановленому
законодавством порядку.

Статтею 237-1 КЗпП України визначено, що
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Під моральною шкодою необхідно
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства,
моральна шкода може полягати, зокрема:
у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності (в
тому числі інтелектуальної), прав,
наданих споживачам, інших цивільних
прав, у зв'язку з незаконним
перебуванням під слідством і судом, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
наслідків.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_2 з 15 вересня 1975 року по 23 грудня
1998 року працював у підземних умовах на
шахті №8 «Великомостівська» та шахті
№2 „Червоноградська".

Висновком МСЕК №3 від 10 листопада 1998
року йому вперше встановлено ІІІ групу
інвалідності та 40% втрати професійної
працездатності внаслідок отриманого
на виробництві професійного
захворювання.

В подальшому відповідно до висновків
МСЕК ступені втрати професійної
працездатності змінювались та 13.09.2005
року відповідно до довідки, серії ЛВА-1
№236585 виданої міжрайонною
спеціалізованою профпатологічною МСЕК
йому безтерміново встановлено ІІІ
групу інвалідності та 50% ступеня втрати
професійної працездатності.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного
Суду України №6 від 27.03.1997 року "Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди" передбачено, що право на
отримання потерпілим страхових виплат
настає з дня встановлення йому МСЕК
стійкої втрати працездатності вперше,
а тому право на відшкодування
моральної шкоди, спричиненої внаслідок
отримання професійного захворювання
при виконанні трудових обов'язків, у
позивача ОСОБА_2 виникло 10 листопада 1998
року.

Відповідно до ст.5 ЦК України, акти
цивільного законодавства регулюють
відносини, які виникають з дня набрання
ним чинності, і не мають зворотної дії в
часі, крім випадків, коли він пом'якшує
або скасовує відповідальність особи.

Так, за загальним правилом про дію
нормативно-правового акту в часі до
кожної події, факту чи відносин
застосовується той
нормативно-правовий акт, який був
чинний на момент, коли вказана подія,
факт чи відносини мали місце, а не на
момент подання позову чи розгляду
справи в суді. В даному випадку станом
на 1998 рік спірні правовідносини були
врегульовані Правилами відшкодування
власником підприємства, установи і
організації або уповноваженим ним
органом шкоди, заподіяної працівникові
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням трудових обов'язків,
затвердженими постановою КМУ № 472 від
23.06.1993 року.

Згідно із п. 1 "Правил відшкодування
власником підприємства, установи і
організації або уповноваженим ним
органом шкоди, заподіяної працівникові
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням ним трудових обов'язків"
затверджених постановою КМУ № 492 від
23.06.1993 року, які були чинні на момент
виникнення спірних правовідносин,
власник підприємства, установи і
організації (надалі - підприємство) або
уповноважений ним орган (надалі -
власник) несе матеріальну
відповідальність за шкоду, заподіяну
працівникові каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням ним трудових обов'язків
(надалі - ушкодження здоров'я), а також
за моральну шкоду, заподіяну
потерпілому власником фізичного чи
психічного виливу небезпечних або
шкідливих умов праці.

На час встановлення позивачу втрати
працездатності (10 листопада 1998 року)
діяла спеціальна норма - ч. 2 п. 11
зазначених вище Правил, із врахуванням
змін і доповнень внесеними згідно з
постановою Кабінету Міністрів України
№1100 від 03.10.1997 року, відповідно до якої
розмір відшкодування моральної шкоди
не може перевищувати 150
неоподаткованих мінімумів доходів
громадян не залежно від інших будь-яких
виплат.

Відповідно до Указу Президента
України від 25.08.96 р. N 762/96 "Про грошову
реформу в Україні" неоподатковуваний
мінімум доходів громадян станом на
листопад 1998 року становив 17 гривень.

Відтак, максимальний розмір
моральної шкоди за ушкодження здоров'я
під час виконання ОСОБА_2 трудових
обов'язків за висновком МСЕК від 10.11.1998
року буде становити 2550 гривень з
розрахунку 17 х 150 = 2550 гривень.

Таким чином, суд першої інстанції,
частково задовольняючи позов, дійшов
обґрунтованого висновку про наявність
правових підстав для відшкодування
моральної шкоди позивачу та її розміру.

Доводи апелянта про те, що на його
користь необхідно стягнути 30 000 грн.
моральної шкоди суперечать вимогам
вищезазначеного законодавства, є
необґрунтованими та недоведеними.

З урахуванням наведеного вище, колегія
суддів доходить висновку, що рішення
відповідає вимогам закону і зібраним у
справі доказам, доводи апеляційної
скарги висновків суду не спростовують,
тому підстав для задоволення
апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, п.1 ч.1
ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 23 жовтня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий:
Курій Н.М.

Судді:
Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.