Справа № 305/523/13-ц
Провадження по справі 2/305/424/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е
Н Е М У К Р А Ї Н И

31.05.2013 року Рахівський районний суд
Закарпатської області

у складі: головуючої - судді Бліщ
О.Б.

при секретарі - Вербещук В.А.

з участю: представника
відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Рахів
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3

про визнання заповіту недійсним

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом
ОСОБА_3 про визнання заповіту
недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовані тим,
що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після похорону
він звернувся до державного нотаріуса
Рахівської нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини і від
нього дізнався, що його батько, при
житті, вчинив заповіт на користь
ОСОБА_3. Заповіт на її ім`я був
посвідчений 05 грудня 2000 року приватним
нотаріусом ОСОБА_6. Вказаний заповіт
вважає недійсним з наступних підстав.
Згідно з ч.1 ст. 225 Цивільного Кодексу
України правочин, який дієздатна
фізична особа вчинила у момент, коли
вона не усвідомлювала значення своїх
дій та не могла керувати ними, може
бути визнаний судом недійсним за
позовом цієї особи, а в разі її смерті,
за позовом інших осіб, чиї цивільні
права або інтереси були порушені. Зі
слів громадянки ОСОБА_3, вона примусила
батька скласти на неї заповіт і його
підписати. Тому вважає, що батько
підписав заповіт під впливом
фізичного і психологічного насильства
з боку громадянки ОСОБА_3, яка навмисно
оформила право власності в цілій
частині на батька, яке йому не належало
в цілому, йому належала лише частка
майна, а частина майна була у спільній
власності. Тому просив суд винести
рішення, яким визнати недійсним
заповіт ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3,
посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_6, стягнути з відповідачки на його
користь судові витрати по справі,
повідомити Рахівську державну
нотаріальну контору про відкриття
провадження у справі та зобов`язати не
видавати свідоцтво про право за
заповітом ОСОБА_3 до вирішення справи
по суті.

Позивач - ОСОБА_2 в судове
засідання не з`явився, надав суду заяву,
в якій просить дану справу розглядати у
його відсутності, просить суд позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідачки -
ОСОБА_1, в судовому засіданні позовні
вимоги не визнала, показала суду, що
вказаний позов вважає безпідставним,
оскільки в даному випадку не має жодних
підстав для скасування вищевказаного
заповіту, оскільки позивачем жодним
чином не доведено той факт, що заповіт
був підписаний заповідачем під впливом
фізичного і психологічного
насильства. Просить в задоволенні
позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши матеріали
справи, суд приходить до наступного
висновку.

Відповідно до положень частини 1
статті 3 ЦПК України, кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернути до суду за захистом
своїх порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законом України (ч.1
ст. 4 ЦПК України).

В судовому засіданні достовірно
встановлено, що 05 грудня 2000 року,
ОСОБА_2, вчинив заповіт, відповідно до
якого, на випадок своєї смерті, заповів
житловий будинок АДРЕСА_1, надвірні
господарські споруди та земельну
ділянку, що до нього відноситься,
ОСОБА_3. Даний заповіт посвідчено
приватним нотаріусом ОСОБА_6 та
зареєстровано в реєстрі за № 1580.

Пунктом 17 Постанови Пленуму
Верховного суду України "Про судову
практику у справах про спадкування" від
30.05.2008 N 7, встановлено, що заповіт є
правочином, тому на нього
поширюються загальні положення про
правочини, якщо у книзі шостій ЦК
немає відповідного правила.

ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4 помер, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть Серії НОМЕР_1 від 25 квітня 2012
року.

Позивач ОСОБА_2, ставить під сумнів
заповіт, так як вважає, що такий
підписаний заповідачем під впливом
фізичного і психологічного насильства.

Стаття 1257 ЦК України встановлює
причини недійсності заповіту. Так,
заповіт, складений особою, яка не мала
на це права, а також заповіт, складений
з порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення є нікчемний. За позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Заповіт, як односторонній правочин,
підпорядковується загальним правилам
ЦК щодо недійсності правочинів.
Недійсними є заповіти: а) в яких
волевиявлення заповідача не було
вільним і не відповідало його волі; б)
складені особою, яка не мала на це права
(особа не має необхідного обсягу
цивільної дієздатності для складання
заповіту); в) складені з порушенням
вимог щодо його форми та посвідчення.
Заповіт з вадами волі, тобто складений
особою, волевиявлення якої не
відповідає її дійсним намірам
(внаслідок помилки, обману, насильства)
може бути визнаний недійсним за
позовом заінтересованої особи (ст. 229,
230, 231 ЦК України).

У відповідності до положень
ст.ст.10,11,58,60 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи в межах заявлених
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які брали участь у розгляді
справи, а кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір, а саме доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до положень частин 1-2
статті 59 ЦПК України суд не бере до
уваги докази, які одержані з порушенням
порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності (стаття 212 ЦПК
України).

Так, позивачем не надано суду,
жодного належного доказу про те, що на
момент посвідчення оспорюваного
заповіту, заповідач, ОСОБА_4, не
усвідомлював значення своїх дій та
підписав заповіт під впливом фізичного
чи психологічного насильства. За час
розгляду справи, позивач не
скористався правом заявити клопотання
про призначення посмертної
судово-психіатричної експертизи, для
встановлення психічного стану
заповідача в момент складання
заповіту, який давав би підставу
припустити, що особа не розуміла
значення своїх дій і (або) не могла
керувати ними на момент складання
заповіту, як того вимагають положення
Постанови Пленуму Верховного суду
України "Про судову практику у справах
про спадкування" від 30.05.2008 N 7. Отже,
беручи до уваги наведене вище, суд
прийшов до виснвку що позивачем не
доведено, а матеріалами справи не
встановлено підстав для визнання
недійсним оспорюваного заповіту, тому
у задоволенні заявлених позовних вимог
слід відмовити, як у недоведених.

Керуючись ст.ст. 3, 5, 6, 10, 11, 58, 60, 88,
131, 209, 212- 215, 223 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним
відмовити в цілому.

Рішення може бути оскаржено у
судову палату з цивільних справ
апеляційного суду Закарпатської
області через Рахівський районний суд
протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Головуюча: Бліщ О.Б.

З оригіналом вірно,

Суддя Рахівського районного суду:
Бліщ О.Б.