Справа № 1527/2-128/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2013 р.

Суворовський районний суд м.Одеси у
складі:

головуючої одноособово
судді - Середи І.В.,

при секретарі – Семко М.О.,

за участю позивача – ОСОБА_1,

адвоката позивача – ОСОБА_2,

адвоката відповідача – ОСОБА_3,

відповідача – ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду №9 в м.Одесі
цивільну справу позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_6, третя особа
Одеська міська рада, про встановлення
порядку користування присадибною
земельною ділянкою, усунення перешкод
в користуванні земельною ділянкою,
виділення частини ділянки в натурі,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_7, та ОСОБА_8,
третя особа Одеська міська рада, про
виділ в натурі 7/50 частин житлового
будинку та встановлення порядку
користування земельною ділянкою. В
ході розгляду справи до участі було
залучено правонаступників
відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відповідно.

Після остаточного уточнення
заявлених вимог позивач ОСОБА_1 просив
встановити порядок користування
присадибною земельною ділянкою,
розташованою по вул.Ломоносова №58 в
м.Одесі, що знаходиться у його
фактичному користуванні, усунути
перешкоди в користуванні ділянкою
шляхом заборони відповідачам
перешкоджати йому у користуванні і
володінні, зобов’язати відповідачів
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 улаштувати хвіртку в
їх металевих воротах з боку його
будівлі під літ. «б1» за їх рахунок
розмірами - висотою 2м, а шириною 0,8 м
для безперешкодного проходу через
земельну ділянку, що знаходиться у їх
фактичному користуванні, до його
земельної ділянки (двору ІІ) та
обслуговування і ремонту його будинку,
зобов’язати відповідача ОСОБА_5 знести
хвіртку за власний рахунок, улаштовану
на його земельній ділянці між
будинками під літ. «А» і літ. «Б»,
заборонити відповідачам чинити
перешкоди у приватизації і отриманні
державного акту його частини земельної
ділянки, припинити спільне
користування ділянкою та виділити в
натурі земельну ділянку, яка
знаходиться в його фактичному
користуванні.

Позовні вимоги обґрунтовані
тим, що будинок під літ. «А» збудований
на межі ділянок без відповідного
відступу від межі. Відступ від нього
був зроблений позивачем за рахунок
його ділянки, яка знаходилася в
користуванні попередніх власників 7/50
частин, а потім і в його користуванні на
підставі рішення суду від 27 червня 1960
року, вказана частина ділянки
залишилася за його будинком, до якої
він не має доступу через зазначену
забудову його будинку та через те, що
відповідач ОСОБА_5 встановив між
будинками металеву хвіртку та закрив
її на замок, ключі від якої йому не
надав. При існуючій забудові в нього не
має доступу до задньої стіни будинку
для її обслуговування з боку ж його
двору «ІІ» та задньої стіни прибудови
«б1» з боку подвір’я ОСОБА_4 та ОСОБА_5,
що також не відповідає будівельним
нормам, тому для можливості здійснення
проходу необхідно встановити
сервітут. Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5
також порушують його права на
приватизацію земельної ділянки, чим
порушують його законні права.

В судовому засіданні
позивач та його адвокат повністю
підтримали заявлені вимоги та просили
їх задовольнити.

Адвокат відповідача ОСОБА_5 -
ОСОБА_3 та сам відповідач під час явки в
засіданнях, повністю заперечували
проти позовних вимог, вважають їх
безпідставними, при цьому посилалися
на те, що раніше вже між попередніми
власниками встановлювався порядок
користування земельною ділянкою, на
теперішній час позивач самовільно
зайняв частину ділянки, яку від дороги
забудував будівлями. Оскільки
власником ділянки є територіальна
громада вони до само захопленої
ділянки взагалі не мають відношення.
Без погодження з ними позивач провів
реконструкцію свого будинку,
забудував усю ділянку, сам позивач там
не проживає, тому взагалі не бачать
необхідності у наданні постійного
доступу. Для отримання дозволу на
приватизацію ОСОБА_1 до них не
звертався, тому виходячи із того, що
взагалі від них це питання не залежить
вказували на те, що вимога до них є
безпідставною.

Відповідач ОСОБА_4
заперечувала проти позову та
зазначила, що вона не перешкоджала у
доступі позивачу до двору ІІ, однак
вона не згодна щоб її зобов’язували
вставляти в воротях, які встановлював
ще її батько, хвіртку, так як вже давно
був визначений порядок користування
ділянкою і не виникало ніяких
претензій у сусідів, однак позивач
здійснив самовільну забудову на всій
ділянці, та ще зайняв ділянку яка йому
не виділялася, і до якої вона взагалі не
має відношення.

Відповідач ОСОБА_6 в
засідання не з’явився, в матеріалах
справи є його заява, в якій він просив,
слухати справу в його відсутності,
претензій до позивача не має (т.1 а.с. 60).

Представник третьої особи в
засідання не з’явився і з заявами про
відкладення розгляду справи не
звертався.

Заслухавши учасників
процесу, перевіривши матеріали справи,
суд приходить до наступного.

Згідно з договором
дарування від 01.10.2003р. ОСОБА_9
подарувала, а ОСОБА_1 прийняв в дар 7/50
частин домоволодіння № 58 по вул.
Ломоносова в м. Одесі. При цьому в
користування ОСОБА_1 переходив
житловий будинок літ. „Б”, житловою
площею 17, 4 кв.м., літня кухня літ. „Д”,
вбиральня літ. „И”, ІІ –мостіння, № 3-7-
огородження, а площа земельної ділянки,
на якій знаходилося домоволодіння,
складала 455 кв.м (т.2 а.с.72).

З матеріалів справи встановлено, що
згідно договору дарування від 25.09.1980р.
ОСОБА_10 подарувала, а ОСОБА_8 прийняла в
дар 27/100 частин житлового будинку з
надвірними спорудами за адресою м.
Одеса, вул. Ломоносова № 58.

ОСОБА_8 померла 21.02.2009 р., актовий запис
№ 1173 від 23.02.2009р., зареєстрований Першим
Приморським відділом РАЦС м. Одеси.

Відповідно до свідоцтва про
право на спадщину за заповітом від
26.10.2010р. ОСОБА_5 отримав спадщину після
померлої ОСОБА_8, у вигляді 27/100 частин
домоволодіння № 58 по вул. Ломоносова в
м. Одесі.

Право власності на 27/100
частин домоволодіння № 58 по вул.
Ломоносова в м.Одесі зареєстровано за
ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право
на спадщину КП „ОМБТІ та РОН” 04.11.2010р.

ОСОБА_1 провів реконструкцію
своєї частини житлового будинку шляхом
добудови до житлового будинку літ. „Б”
приміщень літ. „б”, „б1”.

Вищевказана реконструкція
була зроблена позивачем у зв’язку з
погіршенням технічного стану
житлового будинку літ. „Б”,
проводилась декілька разів, що
підтверджується матеріали справи.

Так в 2003р. ОСОБА_1 зробив
реконструкцію в результаті якої стіна
приміщень літ. „Бж” примикала до
літ. „А”, якої користувалась ОСОБА_8

Рішенням Суворовського
районного суду м.Одеси від 07.07.2005р. було
зобов’язано ОСОБА_1 знести стіну
прибудови, що примикає до жилої кімнати
літ. „2-2” та кухні літ. „2-5” до будинку
літ. „літ. А” по вул. Ломоносова № 58, що
належать ОСОБА_8, а на теперішній час
ОСОБА_5.

Виконуючи рішення суду
ОСОБА_1 зніс вищевказану стіну, та
змістив в сторону житлового будинку
літ. „Б”.

Згідно з висновком
державної санітарно-епідеміологічної
експертизи № 3/1503 від 10.07.2006р. прибудови
до житлового будинку за адресою м.
Одеса, вул. Ломоносова, 58 відповідають
вимогам санітарно законодавства і може
здійснювати експлуатацію прибудов літ.
„б”, „б-1”.

Відповідно до листа
Управління інженерного захисту
території міста та розвиту узбережжя №
577 від 18.07.2006р. було узгодження питання
щодо введення в експлуатацію прибудов
„б”, „б-1” до житлового будинку літ.
„Б” по вул. Ломоносова № 58 в м. Одесі.

ОСОБА_11 управління МНС
України в Одеській області № 14-959 від
06.07.2006р. було узгоджено прийняття в
експлуатацію прибудов „б”, „б-1” до
житлового будинку літ. „Б” по вул.
Ломоносова № 58 в м. Одесі.

Рішенням Суворовського
районного суду м.Одеси від 2.10.2012 р. було
відмовлено в позові ОСОБА_5 про
знесення вказаних прибудов.

Частиною 1 ст. 391 ЦК України
встановлено, що власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Згідно з вимогами ч.1 ст.92 та п.а ч.1 ст.95
ЗК України право постійного
користування земельною ділянкою – це
право володіння і користування
земельною ділянкою, яка перебуває у
державній або комунальній власності,
без встановлення строку, а
землекористувачі, якщо інше не
передбачено законом або договором,
мають право самостійно господарювати
на землі, споруджувати жилі будинки.

Виходячи з норм п. в) ч. 2 ст. 89
Земельного кодексу України, в редакції
яка діяла на час придбання позивачем
частини будинку, яка передбачала, що
співвласники житлового будинку мають
право набути земельну ділянку, на якій
він розташований, у спільну сумісну
власність (без визначення часток
кожного з них), а згідно ч.1 ст.120
Земельного кодексу України було
визначено, що при переході права
власності на будівлю і споруду право
власності на земельну ділянку або її
частину може переходити на підставі
цивільно-правових угод, а право
користування - на підставі договору
оренди.

Як видно з рішення виконкому Одеської
міської ради депутатів трудящих №128
від 6 лютого 1955 року за вказаною адресою
було закріплено земельну ділянку
площею 445 кв.м. (т.1а.с.164-165).

Пленум Верховного Суду
України в пп.ґ) п.18 постанови «Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ» від 16.04.2004 р. N 7
роз’яснив, що при переході права
власності на будівлі та споруди за
цивільно-правовими угодами,
укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з
положеннями чинної до цієї дати статті
30 ЗК до набувача від відчужувача
переходить належне йому право
власності або право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані будівлі та споруди, якщо
інше не передбачалось у договорі
відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в
таких випадках право власності на
земельну ділянку або її частини могло
переходити відповідно до статті 120 ЗК
2001 року на підставі цивільноправових
угод, а право користування - на
підставі договору оренди, укладених
відповідно відчужувачем або
набувачем.

Із матеріалів справи
вбачається, що порядок користування
спірною земельною ділянкою вже був
встановлений рішенням народного суду
другої ділянки Ленінського району
м.Одеси від 27 червня 1960 року та ухвалою
народного суду другої ділянки
Ленінського району м.Одеси від 18
березня 1959 року (т.1 а.с.167-168,176).

Відповідно до висновку №4540
від 20 вересня 2013 року складеного
експертом ОНДІСЕ в фактичному
користуванні співвласників будинку
знаходиться 504 кв.м, де у ОСОБА_7-
ізольована ділянка площею 194 кв.м,
ОСОБА_5 83 кв.м, в тому числі площею 62,75 м
в особистому користування зайнятий
під належними будовами, 20,25 кв.м доля в
дворі загального користування з
співвласником ОСОБА_4, у ОСОБА_4 –
площею 95 кв.м, в тому числі площа 74,75 м в
особистому користуванні зайнята під
належними будовами, 20,25 кв.м доля в
дворі загального користування з
співвласником ОСОБА_5, у ОСОБА_1
ізольована ділянка площею 132 кв.м з
розташованими на ній будівлями включно
палісадник між прибудовою під літ. «б1»
і тротуаром, а також двір ІІ між
будинками літ. «А» та літ. «Б». З
висновку також вбачається, що
проведена позивачем забудова
здійснена в межах виділеної в
користування попереднім власникам.

Відповідно до вимог ч.1 ст.12
ЗК України до повноважень міських рад у
галузі земельних відносин на території
міст належить: а) розпорядження
землями територіальних громад;б)
передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу;в) надання земельних
ділянок у користування із земель
комунальної власності відповідно до
цього Кодексу.

Отже, враховуючи те, що вже
порядок користування земельною
ділянкою був встановлений рішенням
суду, а на самовільно зайняту ділянку
позивач від територіальної громади в
особі Одеської міської ради дозвіл на
право користування не отримував, тому
вимоги в частині встановлення
порядку користування присадибною
земельною ділянкою фактичною площею 132
кв.м та виділення цієї частини ділянки
в натурі не підлягають задоволенню.

Із наявної в матеріалах справи
технічної документації та експертиз,
які проводилася в під час розгляду
інших справ, які є по даній справі
письмовим доказом, видно, що попередні
власники 7/50 частин будинку
користувалися безперешкодно повністю
двором ІІ, але після проведеної
позивачем забудови він сам обмежив
собі доступ до двору ІІ, частина якого
залишилася за будинком під літ. «Б»,
будівництво прибудови літ. «б1»
здійснено в межах саме тієї ділянки,
порядок користування якою вже
закріплювався. З огляду на вказане суд
приходить до висновку, що вимога
ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про
улаштування хвіртки в їх металевих
воротах з боку його будівлі під літ.
«б1» за їх рахунок розмірами висотою 2м,
а шириною 0,8 м для безперешкодного
проходу через земельну ділянку, що
знаходиться у їх фактичному
користуванні, до його земельної
ділянки (двору ІІ) та обслуговування і
ремонту його будинку є безпідставною,
оскільки його прав вони не порушили.

Разом з тим, приймаючи до уваги рішення
Суворовського районного суду м.Одеси
від 02.10.2012 р. яким було відмовлено
ОСОБА_5 в задоволенні позову до ОСОБА_1
про знесення самовільної будови під
літ. «б1», її наявністю на теперішній
час, а також наявність конфліктних
неприязних відносин, суд приходить до
висновку про необхідність
зобов’язати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не
перешкоджати ОСОБА_1 в користуванні
земельною ділянкою (двір ІІ) між
будинками літ. «А» та літ. «Б», та
зобов’язати ОСОБА_5 знести хвіртку за
його рахунок.

З огляду на встановлені судом
обставини та приймаючи до уваги вимоги
ст.118 ЗК України, якою передбачено
порядок безоплатної приватизації
земельної ділянки, суд приходить до
висновку, що позивач не довів порушення
його права на приватизацію ділянки з
боку відповідачів.

Крім того, враховуючи вимоги ст.ст.79,86,88
ЦПК України суд вважає за необхідне
стягнути з відповідачів ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 судові витрати понесені
позивачем, а саме судовий збір у
розмірі 110 грн. та витрати на проведення
експертного дослідження пропорційно
до задоволених вимог у розмірі 200 грн. в
рівних частинах.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88,
212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1
задовольнити частково.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 в
користуванні земельною ділянкою між
будинками літ. «А» та літ. «Б»,
розташованої по вул.. Ломоносова,58 в
м.Одесі, зобов’язавши ОСОБА_4 та ОСОБА_5
не перешкоджати ОСОБА_1 в користуванні
земельною ділянкою між будинками літ.
«А» та літ. «Б», зобов’язати ОСОБА_5
знести хвіртку за його рахунок.

В іншій частині позовних
вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_4
на користь ОСОБА_1 в рівних частинах
судовий збір 110 грн. та 200 грн. витрат на
проведення експертизи пропорційно до
задоволених вимог.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через
Суворовський районний суд м.Одеси
шляхом подання в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя: