АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Головуючий у 1 й інстанції -
Федоріщева С.С. Доповідач -
Слоквенко Г.П. Категорія 33
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2013 року
м.
Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської
області у складі:

Головуючого: - Слоквенка Г.П.,

Суддів: - Осіяна О.М.,
Кочкової Н.О.,

при секретарі: Кочержинської
А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до
прокуратури Дніпропетровської
області, Державної казначейської
служби України про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди за
апеляційною скаргою Державної
казначейської служби України на
рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 31 жовтня 2013 року, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 20013 року ОСОБА_5 звернулась до
суду з позовом про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконними діями
прокуратури. В обґрунтування своїх
вимог у позовній заяві посилалася на
те, що постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
17.06.2011 р. визнано неправомірними дій
прокуратури Дніпропетровської області
щодо ненадання відповідей на звернення
Позивачки від 30.12.2010 року. Також
постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
17.10.2012 р. визнано неправомірними дії
прокуратури Дніпропетровської області
щодо ненадання відповідей на звернення
Позивачки від 29.12.2011 року. Постановою
Жовтневого районного суду
Дніпропетровської області від 16.03.2012 р.,
задоволено скаргу ОСОБА_5 на
бездіяльність прокуратури
Дніпропетровської області стосовно
розгляду її заяви про злочин та
зобов'язання прокуратури прийняти по
заяві рішення, передбачене ст.97 КПК
України. Посилається на те, що
внаслідок неправомірних дій
прокуратури, вона отримала нервовий
зрив, у неї з'явилася нервова хвороба та
інші захворювання, лікуватися
стаціонарно, та витратила на лікування
чималі кошти. Окрім того, як зазначає
Позивачка, неправомірними діями
прокуратури Дніпропетровської області
їй завдані й моральні страждання, тобто
спричинена моральна шкода. Просила
стягнути на її користь за рахунок
держави 1989,74 грн. в рахунок
відшкодування матеріальної шкоди та
68000 в рахунок відшкодування моральної
шкоди. (а.с.39-44).

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 31 жовтня 2013 року
позов ОСОБА_5 задоволено частково.
Стягнуто з Державного бюджету на
користь ОСОБА_5 у відшкодування
моральної шкоди 1000 грн. В решті
позовних вимог відмовлено ( а.с.103-104).

В апеляційній скарзі Державна
казначейська служба України
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального
права просили скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення, яким в задоволені позовних
вимог відмовити ( а.с.113-118).

У судовому засіданні апеляційного суду
представник відповідача - прокуратури
Дніпропетровської області, апеляційну
скаргу Державної казначейської служби
України не підтримав, не заперечував
проти залишення в силі рішення суду
першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено,
що постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
17.06.2011 р. у справі №2а/0470/5682/11 (а.с.6-8),
частково залишеною в силі постановою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 19.06.2012 р. (
а.с.9), визнано неправомірними дії
прокуратури Дніпропетровської області
щодо ненадання своєчасних повних та
обґрунтованих відповідей на звернення
ОСОБА_5 від 30.12.2010 року;

постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
17.10.2012 р. у справі №2а/0470/3953/12 ( а.с.10-12)
визнано неправомірними дії
прокуратури Дніпропетровської області
щодо ненадання своєчасних повних та
обґрунтованих відповідей на звернення
ОСОБА_5 від 29.12.2011 року;

постановою Жовтневого районного
суду Дніпропетровської області від
16.03.2012 р. (а.с.45), залишеною в силі ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 05.04.2012 р.(а.с.46) задоволено
скаргу ОСОБА_5 на бездіяльність
прокуратури Дніпропетровської області
стосовно розгляду її заяви про злочин
та зобов'язано прокуратуру прийняти по
цій заяві одне з рішень, передбачених
ст.97 КПК України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд 1
інстанції виходив із того, що наявна
бездіяльність посадових осіб
прокуратури Дніпропетровської області
при розгляді звернень та заяв
позивачки, прийшов до обґрунтованого
висновку про відповідальність цього
органу перед позивачкою за завдану
моральну шкоду, яка виразилася у
душевних стражданнях, переживаннях,
які завдані саме відповідачем. Суд
виходив з того, що «розумний строк» у
сенсі п.1 ст.6 Конвенції під час розгляду
звернень ОСОБА_5 визначений
законодавчо, прокуратурою
Дніпропетровської області було
порушено. Прокуратурою не приймалися
рішення в порядку, передбаченому ст.97
КПК України (в редакції 1960 року) за її
заявою. Такі випадки мали непоодинокий
характер, що само по собі не могло не
завдати Позивачці душевних хвилювань,
переживань та страждань.

Вказані висновки зроблені судом без
порушення норм матеріального та
процесуального права: відповідно до ч. 1
ст. 1172 ЦК України юридична або фізична
особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім
працівником під час виконання ним
своїх трудових /службових/ обов»язків.

Крім того, відповідно до вимог ч. 6 ст. 1176
ЦК України шкода, завдана фізичній або
юридичній особі внаслідок іншої
незаконної дії або бездіяльності чи
незаконного рішення органу, що
здійснює оперативно-розшукову
діяльність, органу досудового
розслідування, прокуратури або суду,
відшкодовується на загальних
підставах.

Відповідно до загальних норм про
відшкодування шкоди, майнова та
моральна шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
відшкодовуються особою, що їх завдала /
ч. 1 ст.ст. 1166, 1167 ЦК України/.

Посилання апеляційної скарги
Державної казначейської служби
України про те, що судом не встановлено
належними доказами факт наявності
моральної шкоди та вини прокуратури у
її заподіяні не можуть бути підставою
для скасування рішення в цій частині
вимог.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог та на підставі наданих
сторонами доказів.

Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
ЦПК. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об"єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Посилання апеляційної скарги
Державної казначейської служби
України на відсутність доказів
наявності моральної шкоди у позивачки
є безпідставними. Рішеннями судів, які
набрали чинності, встановлено
неправомірність дій та бездіяльності
прокуратури Дніпропетровської області
при розгляді заяв та звернень ОСОБА_5,
відповідальність за завдану моральну
шкоду встановлена законом.

Справа розглянута судом відповідно до
вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах
заявлених вимог та на підставі
наданих сторонами доказів, які
знаходяться в матеріалах справи,
належність та допустимість яких
перевірена судом та їм надана оцінка в
рішенні суду.

При визначенні розміру моральної шкоди
суд першої інстанції правомірно
керувався законом, рекомендаціями
постанови Пленуму Верховного Суду
України №4 від 31 березня 1995 року « Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної /немайнової/
шкоди». Тому посилання апеляційної
скарги Державної казначейської служби
України на те, що суд при розгляді
справи не врахував положень Закону
України «Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів, що
здійснюють оперативно-розшукову
діяльність, органів досудового
розслідування, прокуратури і суду»
яким встановлено вичерпний перелік
випадків, умов та порядок
відшкодування шкоди є безпідставними,
оскільки при визначенні розміру судом
враховано загальні засади цивільного
законодавства / ст. 3 ЦК України/.

Тим більш, відповідно до ч.1 статті 31
Закону України «Про інформацію» від 02.10
1992 року, у разі, якщо порушенням права
на свободу інформації особі завдано
матеріальної чи моральної шкоди, вона
має право на її відшкодування за
рішенням суду.

А згідно ч.2 ст. 24 Закону України «Про
доступ до публічної інформації»,
громадянин , права та законні інтереси
якого порушені розпорядником
інформації, має право на відшкодування
матеріальної та моральної шкоди в
порядку, визначеному законом.

Таким чином колегія суддів вважає, що
доводи апеляційних скарг суттєвими не
являються та не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 308, 315 ЦПК
України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
казначейської служби України -
відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду
м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: