Справа № 444/114/13
Головуючий у 1 інстанції: Ясиновський
Провадження № 22-ц/783/5236/13
Доповідач в 2-й інстанції: Богонюк М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2013 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого судді: Богонюка М.Я.

Суддів: Ванівського О.М., Приколоти Т.І.

При секретарі: Цар М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Жовківського районного суду
Львівської області від 29 травня 2013
року, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням відмовлено в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання
права власності, зобов'язання вчинити
дії, заборону вчинення дій та стягнення
плати за комунальні послуги в сумі 6445,52
грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким позов задовольнити.

Апелянт вважає, що рішення суду
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
при неповно з'ясованих обставинах, що
мають значення для справи, а висновки
суду не відповідають дійсним
обставинам справи. Стверджує, що судом
не взято до уваги тієї обставини, що він
з дружиною оплачують всі комунальні
послуги, а відповідачі хоч і проживають
в будинку, жодних витрат по оплаті за
газопостачання та енергопостачання не
несуть, хоча у відповідності до ст. 156 ЖК
України зобов'язані брати участь в
утриманні будинку.

Також поза увагою суду залишилось те,
що він є власником будинку і
відповідачі користуючись будинком
чинять йому перешкоди в користуванні
власністю.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення сторін на підтримання та
заперечення скарги, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що така
підлягає частковому задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

У відповідності до ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 3 ст. 9 ЖК України громадяни
мають право на приватизацію квартир
(будинків) державного житлового фонду
або придбання їх у житлових
кооперативах, на біржових торгах,
шляхом індивідуального житлового
будівництва чи одержання у власність
на інших підставах, передбачених
законодавством України.

Відповідно до ч. 3 ст. 156 ЖК України члени
сім'ї власника будинку (квартири)
зобов'язані дбайливо ставитися до
жилого будинку (квартири). Повнолітні
члени сім'ї власника зобов'язані брати
участь у витратах по утриманню будинку
(квартири) і придомової території та
проведенню ремонту. Спори між
власником та членами його сім'ї про
розмір участі в витратах вирішуються в
судовому порядку.

В травні 2012 року ОСОБА_2 звернувся в суд
з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в
якому просив визнати за ним право
власності на спірне будинковолодіння,
заборонити відповідачам користуватися
даним будинковолодінням та земельною
ділянкою на якій розташовано
будинковолодіння, стягнути з
відповідачів 60% оплачених ним
комунальних послуг.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог про визнання за позивачем права
власності на спірне будинковлодіння,
та заборони користуватися їм даним
будинковолодінням та земельною
ділянкою, суд першої інстанції вірно
виходив з положень ст. ст. 64, 156 ЖК
України встановивши при цьому, що
відповідачі проживають в спірному
будинку та зареєстровані в ньому зі
згоди позивача як члени сім"ї власника
будинковолодіння. ОСОБА_3 є дочкою
позивача, а відповідно ОСОБА_4 - зять та
ОСОБА_5 внук позивача.

У позивача наявні правовстановлюючі
документи, які підтверджують його
право власності на спірне
будинковолодіння, а відтак позов про
визнання права власності в судовому
порядку задоволенню не підлягає.

Що ж стосується інших позовних вимог,
то позивачем не представлено належних
та допустимих доказів, які б давали
підстави суду для фактичного виселення
відповідачів з будинковолодіння.

Також суд відмовив позивачу в
задоволенні позовної вимоги про
відшкодування витрат на оплату
комунальних послуг, з тих підстав, що
позивач не надав доказів на
підтвердження своїх вимог.

Однак з такими висновками суду
погодитись не можна.

З відповіді начальника поштового
відділення зв'язку Укрпошти від 29.11.2013
року вбачається, що за період з травня
2009 року по травень 2012 року і по даний
час оплату по розрахункових квитанціях
за комунальні послуги виписані на
абонента ОСОБА_2 (за спожитий газ та
електроенергію) постійно і
систематично сплачує його дружина
ОСОБА_6

З інформації про нарахування і оплату
за спожитий газ наданої ПАТ "Львівгаз"
від 21.06.2012 року видно, що абонент ОСОБА_2
проживає за адресою АДРЕСА_1, за період
з травня 2009 року по травень 2012 року
сплатив за спожитий газ 9 047 грн. 14 коп.

З інформації наданої ПАТ
"Львівобленерго" від 25 травня 2012 року
вбачається, що абонент ОСОБА_2 за
спожиту електроенергію в спірному
будинковолодінні за період з 16 травня
2009 року по квітень 2012 року сплатив 3422
грн. 67 коп.

З врахуванням того, що в спірному
будинковолодінні зареєстровано і
проживає п'ятеро осіб: позивач, його
дружина та троє відповідачів, що у
відсотковому співвідношенні складає:
(3*100)/5=60%.

Статтею 156 ЖК України передбачено, що
обов'язок членів сім"ї власника будинку
брати участь в утриманні будинку.
(зокрема оплата комунальних послуг).

Як вбачається з вищенаведеного,
позивачем за період з травня 2009 року по
травень 2012 року (час звернення до суду)
понесено витрати по оплаті комунальних
послуг (9047 грн. 14 коп. - за
газопостачання, 3422 грн. 67 коп. - за
енергопостачання).

9047,14+3422,67=12469 грн. 81 коп. 60% від зазначеної
суми складає 7481 грн. 88 коп.

І цю суму слід стягнути з відповідачів
в користь позивача.

А відтак рішення суду першої інстанції
в частині відмови в задоволенні
позовних вимог про відшкодування
витрат за оплату комунальних послуг
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про задоволення
позовних вимог.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, 309, 313, 314, 316,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила
:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Жовківського районного суду
Львівської області від 29 травня 2013 року
в частині відмови в стягненні з ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 в користь ОСОБА_2 сум
потрачених ним на оплату комунальних
послуг - скасувати та в цій частині
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в
користь ОСОБА_2 7481 грн. 88 коп. витрат за
оплату комунальних послуг.

В решті рішення залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання рішенням
законної сили.

Головуючий:

Судді: