№ справи:123/2659/13-ц Головуючий суду
першої інстанції:Тонкоголосюк О.В. №
провадження:22-ц/190/7432/13Доповідач суду
апеляційної інстанції:Даніла Н. М.
________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2013 р. колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим у складі:

головуючого судді:Даніла Н.М.
суддів:Куриленка О.С., Хмарук Н.С. при
секретарі:Рижих М.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Сімферополі цивільну
справу за позовом Страхового
товариства з додатковою
відповідальністю «Гарантія» до ОСОБА_6
про відшкодування шкоди, заподіяної
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди,

за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на заочне рішення
Київського районного суду м.
Сімферополя АР Крим від 29 березня 2013
року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 року Страхове товариство з
додатковою відповідальністю
«Гарантія» (далі СТДВ «Гарантія»)
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6
про відшкодування шкоди в порядку
регресу, мотивуючи тим, що 01 серпня 2011
року о 16.20 годині з вини водія
автомобіля «Ланос» державний номер
НОМЕР_3 ОСОБА_6, який порушив п.п.12.3, 2.10 (а)
Правил дорожнього руху, сталася ДТП, та
допустив зіткнення з автомобілем
«Мерседес», державний номер НОМЕР_2,
який належить ОСОБА_8 автомобілю
«Мерседес» завдані технічні
пошкодження. Оскільки цивільно -
правова відповідальність відповідача
була застрахована, позивачем на
виконання своїх обов'язків за
договором страхування виплачене
страхове відшкодування на користь
власника автомобіля «Мерседес» ОСОБА_8
в розмірі 13 995,94 грн. Просили стягнути з
відповідача понесені витрати у порядку
регресу у відповідності до ст. 38 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», як з особи, яка покинула місце
ДТП.

Заочним рішенням Київського районного
суду м. Сімферополя АР Крим від 29
березня 2013 року позов задоволено:
стягнуто з ОСОБА_6 на користь
Страхового товариства з додатковою
відповідальністю «Гарантія» суму
матеріального збитку в розмірі 13 995,94
грн. та судові витрати в розмірі 229,40
грн., а всього 14 225,34 грн.

Не погодившись з зазначеним заочним
рішенням суду, представник ОСОБА_6 -
ОСОБА_7 надіслав до суду апеляційну
скаргу, в якій просить заочне рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позову в повному обсязі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування усіх обставин
справи. Зокрема, зазначає, що ОСОБА_6 не
притягувався до адміністративної
відповідальності за ст. 122-4 КоАП
України, тому на нього помилково
покладена відповідальність - обов'язок
відшкодування понесених страховою
компанією страхових виплат.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які з'явилися у судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційну скаргу відхилити з
наступних підстав.

Згідно з вимогами частини 1 статті 303
Цивільного процесуального кодексу
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до статті 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення, згідно вимог
статті 214 ЦПК України, суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи та докази на їх підтвердження;
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити.

Рішення суду першої інстанції
відповідає наведеним вимогам
процесуального закону.

Судом встановлено, що 01 лютого 2011 року
між сторонами був укладений
договір/поліс обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів №АА/2357907, за
умовами якого позивач взяв на себе
зобов'язання з забезпечення
відшкодування шкоди на території
України, заподіяної життю, здоров'ю та
майну потерпілих при експлуатації
транспортного засобу «Ланос»,
державний НОМЕР_3.

01 серпня 2011 року о 16.20 годині на 4 км
автодороги Севастополь - порт
«Камишова Бухта» (Р58) ОСОБА_6, керуючи
автомобілем «Ланос», державний номер
НОМЕР_3, порушив п.п.12.3, 2.10 (а) Правил
дорожнього руху та допустив зіткнення
з автомобілем «Мерседес», під
керуванням водія ОСОБА_8 державний
номер НОМЕР_2, якому завдано механічних
пошкоджень.

Постановою Балаклавського районного
суду м. Севастополя АР Крим від 09 серпня
2011 року ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст.124 КУпАП. При цьому,
встановлено факт порушення ОСОБА_6
п.п.12.3, 2.10 (а) Правил, внаслідок чого і
трапилася ДТП.

Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у
кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова у справі
про адміністративне правопорушення
обов'язкові для суду, що розглядає
справу про цивільно-правові наслідки
дій особи, стосовно якої ухвалено вирок
або постанову суду, з питань, чи мали
місце ці дії та чи вчинені вони цією
особою.

Відповідно до умов договору
страхування від 01 лютого 2011 року
укладеного між СТДВ «Гарантія» та
ОСОБА_6 страхова компанія взяла на себе
зобов'язання по відшкодуванню шкоди на
території України, заподіяної життю,
здоров'ю та майну потерпілих при
експлуатації автомобіля «Ланос»
державний номер НОМЕР_3.

01 грудня 2011 року до СТДВ «Гарантія»
звернувся потерпілий ОСОБА_8 із заявою
про настання страхового випадку та про
виплату страхового відшкодування.
Відповідно до страхового акту №916-ЦВ/2011
від 25 січня 2012 року позивачем здійснено
виплату страхового відшкодування
потерпілому в розмірі 13 995,94 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№9094 від 23 квітня 2012 року.

Відповідно до частини 1
статті 1191 ЦК України особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Відповідно до статті 38 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страховик після виплати
страхового відшкодування має право
подати регресний позов: до
страхувальника або водія
забезпеченого транспортного засобу,
який спричинив дорожньо-транспортну
пригоду: якщо він керував транспортним
засобом у стані сп'яніння під впливом
алкоголю, наркотичних, психотоксичних
чи інших одурманюючих речовин.

З огляду на наведене, враховуючи
доведеність вини ОСОБА_6 у здійсненні
ДТП, залишенні місця ДТП, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку щодо
наявності правових підстав для
стягнення з відповідача виплаченої
страховою компанією суми страхового
відшкодування.

Доводи апеляційної скарги щодо
недоведеності факту залишення ОСОБА_6
місця пригоди колегія суддів не
приймає, оскільки вони суперечать
обставинам справи.

Як вбачається з постанови про
притягнення до адміністративної
відповідальності, суддею встановлено
порушення ОСОБА_6 Правил дорожнього
руху України, в т. ч. п.п. 2.10 (а), який
передбачає, що у випадку причетності до
ДТП водій повинен негайно зупинити
транспортний засіб та залишатися на
місці події, та зазначено, що ОСОБА_6
покинув місце ДТП.

Представник відповідача пояснив у
судовому засіданні апеляційного суду,
що ОСОБА_6 вимушено покинув місце ДТП,
оскільки його дитині, яка знаходилась у
автомобілі, потрібна була медична
допомога; однак, у порушення вимог
процесуального закону, належних та
допустимих доказів тому суду не надав.

Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60, ч.3 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень; доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Оспорюючи розмір відшкодування
страхових виплат, відповідач та його
представник посилалися на те, що 01
серпня 2011 року мало місце подвійне ДТП,
спочатку о 15.15 годині водій ОСОБА_8
допустив зіткнення з автомобілем
«Субару», потім о 16.20 годині ОСОБА_6
допустив зіткнення з автомобілем
«Мерседес», а оскільки не встановлений
обсяг пошкоджень, завданих автомобілю
«Мерседес» при зіткненні з автомобілем
«Ланос», страхові виплати визначені
неправильно, на їх думку, вони
підлягають відшкодуванню відповідачем
у меншому розмірі.

З такими доводами апеляційної скарги,
колегія суддів погодитися не може.

Судом першої інстанції ретельно
досліджувались зазначені доводи і суд
дійшов вірного висновку про
необґрунтованість та безпідставність
таких заперечень.

Зі звіту про оцінку транспортного
засобу від 19 серпня 2011 року вбачається,
що вартість відновлювального ремонту
пошкодженого автомобіля «Мерседес»
перевищує його ранкову вартість, тому
розмір матеріальної шкоди
дорівнюється ринкової вартості
автомобіля - 39 591,88 грн.

Відповідно до угоди, укладеної між СТДВ
«Гарантія» та ОСОБА_8 сторони
домовились, що залишкова вартість
автомобіля «Мерседес» становить 10 600
грн.; страховим актом визначена сума
відшкодування - 13 995,94 грн.

Відповідно до статті 143 ЦПК України для
з'ясування обставин, що мають значення
для справи і потребують знань у галузі
науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо,
суд призначає експертизу за заявою
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідачем та його представником
клопотань про проведення судової
технічної експертизи не заявлялось,
належні та допустимі доказі, які б
спростовували суму відшкодування
шкоди, визначену звітом про оцінку,
суду не надані.

Тобто, доводи апеляційної скарги щодо
неправильності визначенні розміру
страхових виплат є припущенням.

Слід також зазначити, з урахуванням
виплати страхового відшкодування у
розмірі залишкової вартості
автомобіля, спір відносно обсягу
спричинених пошкоджень, не має
правового значення.

Виходячи з принципу диспозитивності,
враховуючи вищезазначені обставини
справи, колегія суддів довід
апеляційної скарги щодо
невідповідності висновків суду
фактичним обставинам не може прийняти
до уваги, оскільки він є
необґрунтованим.

Судом повно та всебічно з'ясовані
фактичні обставини у справі і ухвалено
судове рішення, яке відповідає
обставинам та наданим сторонами
доказам.

Інші доводи апеляційної скарги не
містять в собі посилань на правові
підстави для висновку в тому, що
рішення суду не відповідає вимогам
статті 213 ЦПК України і підлягає
скасуванню за доводами апеляційної
скарги.

Судом правильно встановлені факти,
якими обґрунтовуються вимоги і
заперечення, та докази якими вони
підтверджуються, правовідносини, та
норми матеріального права, які
регулюють ці правовідносини і ухвалено
рішення по справі на підставі доказів,
наданих сторонами в порядку правил
статті 60 ЦПК України.

Рішення суду першої інстанції
постановлено у відповідності до норм
матеріального і процесуального права
при висновках суду, які відповідають
фактичним обставинам і наданим
сторонами доказам, що відповідно до
положень ст.308 ЦПК України є підставою
для відхилення апеляційної скарги.

На підставі викладеного і
керуючись статтями 304 п.1, 307, 308, 313 п.1,314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6
- ОСОБА_7 відхилити.

Заочне рішення Київського районного
суду м. Сімферополя АР Крим від 29
березня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів.

Судді: