Справа №1810/3182/12 Головуючий у суді у 1
інстанції - Бакланов Р. В.Номер
провадження 22-ц/788/2788/13 Суддя-доповідач -
Бойко В. Б. Категорія - 44
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2013 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Бойка В. Б.,

суддів - Кононенко О. Ю., Білецького О.
М.,

за участю секретаря судового засідання
- Кияненко Н.М.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3
на рішення Лебединського районного
суду Сумської області від 27 листопада
2013 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про визнання особи такою, що
втратила право на користування
житловим приміщенням

та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про вселення та усунення
перешкод в користуванні житловим
приміщенням,

В С Т А Н О В И Л А
:

16 листопада 2012 року ОСОБА_3 звернулася
до суду з позовом до ОСОБА_4, мотивуючи
свої вимоги тим, що їй на праві
власності належить будинок АДРЕСА_1.
Відповідач в будинку зареєстрований з
05 липня 2008 року, проте постійно мешкає
разом зі своєю сім'єю за іншою адресою
- в будинку по АДРЕСА_2. Відповідач
участі в утриманні будинку не бере,
протягом трьох останніх років в
будинку не проживає, добровільно
знятися з реєстрації не бажає,
внаслідок чого позивачка позбавлена
можливості оформити субсидію.

17 грудня 2012 року ОСОБА_4 звернувся із
зустрічним позовом, в якому просив
зобов'язати відповідачку усунути
перешкоди у користуванні спірним
житлом та надати ключі від нього. Свої
вимоги обґрунтовує тим, що у
батьківському будинку постійно
проживав з 2003 по жовтень 2012 року. Його
мати - позивачка за первісним позовом
оформила спадщину на будинок після
смерті батька на себе, про що заявник не
знав. У жовтні 2012 року, після сварки зі
своєю матір'ю, він був позбавлений
права користування спірним житлом,
відповідачка замінила замки вхідних
дверей. Проте будинковолодіння він
відвідував постійно, оскільки на його
території знаходиться гараж, в якому
заявник займається ремонтом
автомобілів. Вказує, що іншого житла не
має, тимчасово проживає у своєї
подруги.

Рішенням Лебединського районного суду
Сумської області від 27 листопада 2013
року в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 відмовлено.

Позов ОСОБА_4 задоволено, зобов'язано
ОСОБА_3 усунути перешкоди у
користуванні житловим будинком по
АДРЕСА_1 ОСОБА_4 та надати йому ключі від
вхідних дверей цього будинку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на незаконність та
необґрунтованість ухваленого рішення,
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, порушення
норм процесуального права, просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове про задоволення її позову та
відмовити у задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_4

Вказує, що свідок у справі ОСОБА_7
підтвердила, що ОСОБА_4 у її будинку не
проживає біля трьох років, на заміну
вхідних дверей у будинку ніколи не
скаржився, оскільки в ньому не
проживав, а лише користувався гаражем.
Апелянт зазначає також, що факт не
проживання відповідача у спірному
будинку підтверджується також і
отриманням позивачкою субсидії у 2010-2011
роках, при наданні субсидії
враховувалося не проживання
відповідача за даною адресою. Також
посилається на встановлені
апеляційним судом Сумської області в
ухвалі від 02 жовтня 2013 року обставини
про те, що постійне проживання ОСОБА_4 з
його матір'ю в спірному житловому
приміщенні не знайшло свого
підтвердження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення ОСОБА_3, яка підтримала
доводи апеляційної скарги, пояснення
ОСОБА_4 та його представника - ОСОБА_5,
які заперечували проти скарги,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши законність й
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення -
скасуванню з постановленням нового
рішення, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_3 та задовольняючи зустрічні
вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції
виходив з того, що у суді знайшов своє
підтвердження факт створення перешкод
відповідачу у користуванні ним спірним
житлом з боку позивачки, що є поважною
причиною для його непроживання в
будинку понад один рік. Суд вважав
права відповідача порушеними та
такими, що підлягають захисту шляхом
усунення перешкод у користуванні
спірним житлом.

Проте, колегія суддів не може
погодитися з такими висновками
місцевого суду з наступних підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення місцевого
суду не відповідає.

Судом встановлено та з матеріалів
справи вбачається, що на підставі
рішення Лебединського районного суду
Сумської області від 19 березня 2008 року,
залишене без змін ухвалою апеляційного
суду від 02 жовтня 2013 року, за ОСОБА_3
зареєстроване право власності на
домоволодіння з надвірними будівлями
по АДРЕСА_1 ( а.с. 5-6, 8, 11, 50-51 ), в
якому позивачка зареєстрована та
проживає ( а.с. 3 ).

ОСОБА_4 є рідним сином ОСОБА_3 ( а.с. 24 ),
місце проживання якого зареєстроване в
цьому ж будинку з 05 липня 2008 року ( а.с. 4,
21-22 ).

У відповідно до ст. 156 ЖК України та ст.
405 ЦК України, право члена сім'ї
власника будинку, який не є його
співвласником, на користування цим
будинком обумовлено наявністю
сімейних відносин із власником і
спільним із ним проживанням у цьому
будинку.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї
власника житла втрачає право на
користування житлом у разі відсутності
його без поважних причин понад один
рік, якщо інше не встановлено
домовленістю між ним і власником
будинку або законом.

Статтями 10-11 та 60 ЦПК України
визначено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Суд розглядає
цивільні справи не інакше, як в
межах заявлених вимог та на підставі
наданих сторонами доказів.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко-
і відеозаписів, висновків експертів.

Колегія суддів вважає, що всупереч
вищезазначеним приписам ЦПК України,
ОСОБА_4 не надав та по справі не
зібрано доказів того, що спірне
житлове приміщення він залишив у
жовтні 2012 року, після сварки зі своєю
матір'ю, був позбавлений права
користування вищевказаним житлом,
оскільки ОСОБА_3 замінила замки
вхідних дверей та створює перешкоди у
користуванні будинком.

Частиною 4 статті 60 ЦПК України
передбачено, що доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження своїх вимог, ОСОБА_4
не надав жодних доказів.

Натомість у справі маються наступні
докази, на підставі яких належить
ухвалити нове рішення про
задоволення первісного позову та про
відмову у задоволенні зустрічного
позову.

Пояснення ОСОБА_3 в тій частині, що
іі син ОСОБА_4 залишив спірне житлове
приміщення влітку 2010 році та
проживає однією сім»єю з ОСОБА_6, за
її місцем проживання підтверджується
показаннями допитаного в судовому
засіданні свідка ОСОБА_7

Окрім того, із копії будинкової
книги вбачається, що ОСОБА_6 саме у
червні 2010 року була знята з
реєстраційного обліку по спірному
житловому приміщенню ( а.с. 4, 71-76 ).

Свідок ОСОБА_7 пояснила також в суді
1-ї інстанції, що ОСОБА_4 не виказував
жодних скарг на заміну вхідних дверей
у будинку, на прохання матері
знятися з реєстраційного обліку
відповідав погрозами та образами. У
випадку своєї тимчасової
відсутності, ОСОБА_3 прохала поливати
квіти та годувати домашніх тварин не
сина ОСОБА_4, а сусідів.

ОСОБА_4 не довів наявність у спірному
житловому приміщенні своїх
особистих речей : одягу, посуду,
спального місця тощо. Відтак висновки
суду 1-ї інстанції щодо наявності
даному будинку речей ОСОБА_4 не
підтверджується доказами.

Окрім того, ОСОБА_4 не надав жодних
доказів і своєї участі протягом
останніх років в утриманні спірного
житлового приміщення, його ремонті
тощо.

ОСОБА_3 посилається на те, що її
відносини з сином є напруженими, він
її не відвідує, не допомагає
позивачці матеріально, а також не
надає відомостей про свої доходи.

Із матеріалів справи вбачається, що
на підставі доказів не проживання
відповідача у спірному приміщенні (
пояснень сусідів, довідки депутата )
позивачці за первісним позовом
протягом 2010-2011 р.р. призначалася
житлова субсидія ( а.с. 7, 77-95 ).

Окрім того, при розгляду апеляційної
скарги ОСОБА_4 на рішення
Лебединського районного суду
Сумської області від 19.03.2008 року в
цивільній справі за позовом ОСОБА_3
до Лебединської міської ради про
встановлення факту належності
будинку, присадибної ділянки,
грошових вкладів та визнання права
власності в порядку спадкування
перевірялися доводи відповідача щодо
проживання в спірному домоволодінні.
Як встановив суд апеляційної
інстанції, постійне проживання ОСОБА_4
з його матір'ю в спірному житловому
приміщенні не знайшло свого
підтвердження. Колегія суддів
прийшла до висновку про те, що
ремонт автомобілів у гаражі за
адресою батьків не свідчить про
проживання у самому житловому
приміщенні ( а.с. 46-51 ).

Таким чином, по справі не зібрано
доказів того, що спірне житлове
приміщення відповідач за первісним
позовом залишив саме після сварки зі
своєю матір'ю, відповідачу чиняться
перешкоди в користуванні житлом з її
боку.

Колегія суддів вважає також, що
проведена ОСОБА_3, у зв»язку з
необхідністю, заміна вхідних дверей
жодним чином не порушила житлові
права ОСОБА_4, оскільки з матеріалів
справи вбачається, що відповідач
самостійно залишив спірне житлове
приміщення, не проживає в ньому
понад рік, фактично створив іншу
сім»ю та обрав інше місце
проживання. Інтересу до спірного
жилого приміщення відповідач не
проявляв, що дає підстави суд визнати
ОСОБА_4 таким, що втратив право
користування житловим приміщенням у
вищевказаному будинку.

Окрім того, при вирішенні спору
колегія суддів враховує і ту
обставину, що ОСОБА_4 до подачі
первісного позову в жодний спосіб не
заявляв про порушення своїх
житлових прав, питання про вселення
його в спірне житло тривалий час не
ініціював.

Таким чином, у відповідності до п. 3)
та п. 4) ч. 1 ст. 309 ЦПК України,
колегія суддів дійшла до висновку про
необхідність скасування рішення
місцевого суду з ухваленням нового
рішення про задоволення позовних вимог
ОСОБА_3 та відмови у задоволенні
зустрічних вимог ОСОБА_4

На підставі ст. 88 ЦПК України,
належить стягнути з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 судовий збір в сумі 107 гривень 30
копійок за розгляд справи в суді
1-ї інстанції та 114 гривень 70
копійок за розгляд справи в
апеляційному суді.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК
України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л
А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Лебединського районного суду
Сумської області від 27 листопада 2013
року скасувати та ухвалити нове
рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 втратившим право
користування житловим приміщенням в
будинку АДРЕСА_1.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_4 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
судовий збір в сумі 107 гривень 30 копійок
за розгляд справи в суді 1-ї інстанції
та 114 гривень 70 копійок за розгляд
справи в апеляційному суді.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -