Провадження № 2/755/5747/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" листопада 2013 р. Дніпровський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді -
Катющенко В.П.

при секретарі -
Нестеровському Б.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, в приміщенні
Дніпровського районного суду м. Києва,
цивільну справу за позовною заявою:
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловою площею, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі, ОСОБА_1, ОСОБА_2, звернулися до
Дніпровського районного суду м. Києва з
позовом, в якому просять суд: визнати
ОСОБА_3, таким, що втратив право
користування квартирою АДРЕСА_1.

Свої позовні вимоги позивачі
обґрунтовують тим, що 08 листопада 2007
року згідно договору купівлі-продажу
вони купили у гр. ОСОБА_4 квартиру
АДРЕСА_1 у долях відповідно ? та ?
частини квартири кожний. Зазначені в
договорі частка ? частина квартири
АДРЕСА_1 зареєстрована в Київському
міському бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна
на праві приватної власності за ОСОБА_2,
а частка ? в вищевказаній квартирі за -
ОСОБА_1. Дана квартира є двохкімнатною
загальною площею 47,1 кв.м., житловою 32,0
кв.м. З довідки Ф-3 від 22 березня 2013 року
за № 472, виданої Житловою
ремонтно-експлуатаційною організацією
№ 417 комунального підприємства по
утриманню житлового господарства
Дніпровського району у будинку № 5,
вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1, з 2010
року зареєстрований гр. ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який жодного дня з моменту
реєстрації не проживав та не проживає
на даний час в квартирі. Як вбачається з
довідки МВС України Головного
управління в місті Києві Дніпровського
райуправління від 20 травня 2013 року,
перешкод в користуванні квартирою гр.
ОСОБА_3 власники квартири не чинили. Він
не виявляв бажання в квартирі
проживати, однак і не виявляв бажання
знятися з реєстраційного обліку. Вони
неодноразово зверталися до ОСОБА_3 з
проханням знятися з реєстраційного
обліку так як він ніколи не проживав в
їхній квартирі, не сплачує комунальні
послуги та має своє житло. Однак він
ігнорує їх. 13 лютого 2013 року комісією в
складі трьох осіб було проведено
обстеження житлових умов у квартирі
АДРЕСА_1. При обстеженні було виявлено,
що у квартирі особистих речей гр.
ОСОБА_3 немає, а також останній в даному
помешканні не проживає та не
з'являється з 2010 року, що вбачається із
акту обстеження від 13 лютого 2013 року.
Жодних домовленостей у них з
відповідачем щодо збереження за ним
житла за час його відсутності не було.
Реєстрація відповідача вказаної
квартири перешкоджає їм у реалізації
свого права власності на своє майно, у
зв'язку з чим вони вимушені звернутися
до суду.

Позивачі в судове засідання не
з'явилися, представник позивачів
ОСОБА_5 подала до суду заяву, з
проханням розглядати справу у її
відсутність, позов підтримує, просить
його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, подав до суду заяву, з
проханням розглянути справу у його
відсутність, позов визнає, просить його
задовольнити. Також зазначив, що дійсно
не проживає за адресою: АДРЕСА_1 більше
трьох років, комунальні платежі не
сплачує.

За таких обставин, суд вважає за
можливе розглянути справу у
відсутність позивачів та їх
представника, відповідача.

У відповідності до ч.2 ст. 197 Цивільного
процесуального кодексу України, у
зв'язку з неявкою в судове засідання
осіб, які беруть участь у справі,
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
зібрані у справі докази в їх
сукупності, суд приходить до
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 28
листопада 2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1,
ОСОБА_2 було укладено договір
купівлі-продажу квартири, відповідно
до якого ОСОБА_4 продала належну їй на
праві приватної власності, а ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 купили квартиру АДРЕСА_1 в таких
долях кожний: ОСОБА_1 - ? частини, ОСОБА_2 -
? частину.

Згідно інформаційної довідки від 18
червня 2013 року, виданої Київським
міським бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна, квартира
АДРЕСА_1 на праві власності
зареєстрована за: ? частини ОСОБА_1 на
підставі договору купівлі-продажу,
посвідченого ОСОБА_7, приватним
нотаріусом Київського міського
нотокругу, 28 листопада 2007 року, № 6895; ?
частини ОСОБА_2 на підставі договору
купівлі-продажу, посвідченого ОСОБА_7,
приватним нотаріусом Київського
міського нотокругу, 28 листопада 2007
року, № 6895.

Відповідно до довідки форми 3 № 472 від 22
лютого 2013 року, виданої Житловою
ремонтно-експлуатаційною організацією
№ 417, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані:
ОСОБА_1 - з 2008 року, ОСОБА_2 - з 2008 року та
ОСОБА_3 - з 2010 року.

Як вбачається з акту свідчень
сусідів-мешканців будинку АДРЕСА_1 від13
лютого 2013 року, затвердженого
начальником ЖРЕО № 417, в квартирі
АДРЕСА_1 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 не
проживає з 2011 року. Особисті речі
ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 відсутні.

Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР,
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на
свій розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші
не заборонені законом угоди.

Частиною 1 ст. 161 ЖК Української РСР
встановлено, що наймач вправі вселити в
займане ним жиле приміщення у будинку
(квартирі), що належить
громадянинові на праві приватної
власності, свою дружину, дітей,
батьків, а також інших осіб за
письмовою згодою власника будинку
(квартири) і всіх членів сім'ї, які
проживають з наймачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 163 ЖК Української
РСР, у разі тимчасовій відсутності
наймача або членів його сім'ї за ними
зберігається займане жиле приміщення у
випадках і в межах строків,
установлених частиною першою,
пунктами 1 і 5 частини третьої і
частиною четвертою статті 71 цього
Кодексу.

Частиною 1 ст. 71 ЖК Української РСР
передбачено, що при тимчасовій
відсутності наймача або членів його
сім'ї за ними зберігається жиле
приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР,
визнання особи такою, що втратила
право користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи
понад встановлені строки, провадиться
в судовому порядку.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу
України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Як підтверджується наявними в справі
доказами, відповідач у спірній
квартирі не проживає, наміру
заселятись до квартири не має, витрат,
пов'язаних з утриманням квартири і
сплатою комунальних послуг не несе.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 Цивільного
процесуального кодексу України, у разі
визнання відповідачем позову суд за
наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову. Якщо визнання відповідачем
позову суперечить закону або порушує
права, свободи чи інтереси інших осіб,
суд постановляє ухвалу про відмову у
прийнятті визнання відповідачем
позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно довідки Житлової
ремонтно-експлуатаційної організації
№ 417 від 08 травня 2013 року № 1028, ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 з 24 квітня 2010 року із
заявами про перешкоди в користуванні
житлом квартирою АДРЕСА_1 протягом
2009-2013 року до ЖРЕО № 417 не звертався.

Відповідно до відповіді на запит
Дніпровського РУ ГУ МВС України в м.
Києві від 20 травня 2013 року № 48/6229 вх.,
згідно інформації канцелярії
райуправління та інтегрованої
інформаційно-пошукової системи ГУ МВС
України в м. Києві гр. ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за
адресою: АДРЕСА_1 протягом 2009-2013 років
із заявами та повідомленнями щодо
перешкод в користуванні
житлом-квартирою АДРЕСА_1 до
Дніпровського РУ ГУ МВС України в м.
Києві не завертався.

Відповідно до ст.60 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
кодексу. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до частини третьої ст.212
Цивільного процесуального кодексу
України, суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 є обґрунтованими та підлягають
задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 71, 72, 150, 161, 163, ЖК Української
РСР, ст. 391 Цивільного кодексу України,
ст.ст. 10, 58, 60, 197, 209, 212, 213, 214, 215,
218, 294 Цивільного процесуального
кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловою площею -
задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право
користування квартирою № АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: