Справа № 596/2179/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" грудня 2013 р.

Гусятинський районний суд
Тернопільської області

в складі: головуючого суду судді
Лисюк І.О.

при секретарі
Федорів О.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в селищі Гусятин цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
поділ майна подружжя, визнання права
власності на транспортний засіб, за
зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,
стягнення компенсації вартості майна,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до
ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,
посилаючись на те, що 15.11.2010 року вона
зареєструвала шлюб ОСОБА_2 Під час
шлюбу ними був придбаний транспортний
засіб марки Mercedes-Benz номер державної
реєстрації НОМЕР_1, який числиться на
праві власності за відповідачем згідно
технічного паспорту серія НОМЕР_2 від
22.02.2011р. виданого Чортківським МРЕВ, та
в якому, вона вписана як особа, що має
право на управління даним транспортним
засобом.

Зважаючи на те, що з 10.07.2013р. відповідач
став постійно проживати за іншою
адресою та те, що вони не ведуть
спільного господарства з вказаного
періоду, між ними виникли суперечності
щодо розподілу набутого за час шлюбу
спільно сумісного майна (транспортного
засобу марки Mercedes-Benz номер державної
реєстрації НОМЕР_1), вважає що даний
транспортний засіб придбаний під час
шлюбу є спільною сумісною власністю
подружжя, а відтак і є частково її
власністю. Оскільки даний транспортний
засіб був придбаний частково за
рахунок отриманих весільних грошових
коштів, сума яких складала 4000,0 доларів
США, які є також спільною сумісною
власністю подружжя, нею було позичено
під розписку у її матері ОСОБА_3
необхідну частину недостатніх
грошових коштів в розмірі 8000,0 доларів
США, що на час запозичення складало
65000,00 грн., які вона зобов'язувалась
повернути в строк до кінця 2013 року.

На підставі викладеного позивач
вважає, що поділу підлягає лише частина
транспортного засобу, яка придбана за
рахунок спільного сумісного майна,
вартістю 4000 доларів США, а тому просить
суд припинити право відповідача на
частку у спільному сумісному майні в
розмірі 2000 доларів США з
відшкодуванням відповідачу частки у
спільній сумісній власності. Визнати
за позивачем право на частку в
спільному сумісному майні, в розмірі 10
000 доларів США.

В судовому засіданні позивачем
збільшено позовні вимоги, посилаючись
на те, що у відповідності до наявного
боргового зобов'язання, вчиненого в
інтересах сім'ї в розмірі 8 000 доларів
США, що еквівалентно 63944 грн. та
відсутність згоди позикодавця, щодо
покладення обов'язку виплати
заборгованості на відповідача, позивач
вважає за доцільне визнання за ним
права власності на транспортний засіб
шляхом припинення права ОСОБА_2 на
частку в спільному сумісному майні,
оскільки грошові кошти, набуті в
розмірі 4000 доларів США при одруженні
слід віднести в рахунок знецінення
транспортного засобу в зв'язку з його
експлуатацією протягом 2011-2013 років.
(а.с.76-77).

Відповідачем ОСОБА_2 подано зустрічний
позов до ОСОБА_1 про поділ спільного
майна подружжя, стягнення компенсації
вартості майна, посилаючись на те, що
протягом спільного проживання з ОСОБА_1
сторонами по справі було придбано
телевізор «Самсунг», вартістю 6000 грн.,
ноутбук «Асус», вартістю 4500 грн.,
фотоапарат «Нікон», вартістю 4000 грн.,
також позивачем було надано
відповідачу 3000 доларів США. Вважає, що
вартість спільно нажитого майна
становить 38 500 грн, і відповідно до ст.. 70
СК України позивач має право на
компенсацію вартості половини майна, а
саме 19250 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1,
представник позивача згідно
довіреності ОСОБА_4 підтримали
уточнені позовні вимоги. Зустрічний
позов ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,
стягнення компенсації вартості майна
не визнали повністю та подали
заперечення на позов, посилаючись на
його безпідставність.

Відповідач ОСОБА_2, представник
відповідача згідно довіреності ОСОБА_5
підтримали зустрічний позов, позов
ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,
визнання права власності на
транспортний засіб не визнали повністю
та подали заперечення на позов,
посилаючись на його безпідставність.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
представників сторін, перевіривши
матеріали матеріальної справи, прийшов
до наступного.

Судом встановлено такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з пояснень сторін,
підтверджується матеріалами справи
сторони за час шлюбу набули у власність
наступне майно:

1. Транспортний засіб марки
Mercedes-Benz, номер державної реєстрації
НОМЕР_1, вартістю 61408 грн. 58 коп.
(висновок від 06.11.2013 року № 5661/13-22);

2. Телевізор «Samsung», вартістю 6000
грн.;

3. Ноутбук «Asus», вартістю 4500 грн.;

4. Фотоапарат «Nikon», вартістю 4000
грн.

Набуття зазначених речей під час шлюбу,
їх вартість сторонами визнається та
доказуванню не підлягає.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
пояснила, що автомобіль ними був
придбаний частково за рахунок
отриманих весільних грошових коштів,
сума яких складала 4000,0 доларів США, та
за рахунок позичених нею під розписку у
матері ОСОБА_3 коштів в розмірі 8000,0
доларів США, що на час запозичення
складало 65000,00 грн., які вона
зобов'язувалась повернути в строк до 31
грудня 2013 року. Позивачем також було
представлено для огляду в судовому
засіданні оригінал розписки від 10.02.2011
року. (а.с.5).

Відповідач ОСОБА_2 заперечив факт
придбання автомобіля на запозичені у
ОСОБА_3 кошти, посилаючись на те, що про
ці боргові зобов'язання він дізнався
лише в суді при розгляді справи.

Згідно з ч.3 ст.61, ст. 65 Сімейного кодексу
України якщо одним із подружжя
укладено договір в інтересах сім'ї, то
гроші, інше майно, які були одержані за
цим договором, є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.
Для укладення одним із подружжя
договорів, зокрема, стосовно цінного
майна, згода другого з подружжя має
бути подана письмово. Договір,
укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї.

Відповідно до ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Згідно ст.ст.69, 70 Сімейний кодекс
України дружина і чоловік мають право
розділити майно за взаємною згодою. У
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Аналогічні норми містять в ст.ст. 368, 372
Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.71Сімейного кодексу
України майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
ділиться між ними в натурі. Неподільні
речі присуджуються одному з подружжя,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними. Присудження одному з подружжя
грошової компенсації замість його
частки у праві спільної сумісної
власності на майно, зокрема на житловий
будинок, квартиру, земельну ділянку,
допускається лише за його згодою, крім
випадків, передбачених Цивільним
кодексом України. Присудження одному з
подружжя грошової компенсації можливе
за умови попереднього внесення другим
із подружжя відповідної грошової суми
на депозитний рахунок суду.

Згідно ст.365 Цивільного кодексу України
право особи на частку у спільному майні
може бути припинене за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників.
Суд постановляє рішення про припинення
права особи на частку у спільному майні
за умови попереднього внесення
позивачем вартості цієї частки на
депозитний рахунок суду.

На підставі викладеного суд приходить
до висновку, що автомобіль марки
Mercedes-Benz в силу ст..ст.60, 69,70 Сімейного
кодексу України є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки дружини та чоловіка в якому є
рівними.

Посилання сторони позивача на
наявність боргових зобов'язань,
укладених в інтересах сім'ї не є
підставою для відступлення від
рівності часток подружжя.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Особа, яка
бере участь у справі, розпоряджається
своїми правами щодо предмета спору на
власний розсуд.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки розгляд справи провадиться в
межах заявлених вимог і на підставі
поданих доказів, в задоволенні позову
ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,
визнання права власності на
транспортний засіб, припинення права
власності за відповідачем, слід
відмовити.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_2 про
поділ майна подружжя, стягнення
компенсації вартості майна, судом
встановлено наступне.

В судовому засіданні відповідач
ОСОБА_2 пояснив що він не вимагає поділу
речей: телевізора «Samsung», ноутбука «Asus»,
фотоапарата «Nikon», оскільки вони йому
не потрібні, а просить лише стягнути з
ОСОБА_1 компенсацію вартості половини
майна, а саме 19250 грн.

ОСОБА_1 позову не визнала, посилаючись
на те, що їж теж зазначені речі не
потрібні та не висловила думки щодо їх
реального розподілу.

Відповідно до ст.71Сімейного кодексу
України майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
ділиться між ними в натурі. Неподільні
речі присуджуються одному з подружжя,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними.

Як вбачається із змісту позову, ОСОБА_2
не пред'явив позову про поділ майна
подружжя, ним заявленого вимоги про
стягнення компенсації вартості
половини спільно нажитого майна.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси, у
спосіб, визначений законами України.

Перелік способів захисту цивільних
справ та інтересів, що міститься в
статті 16 ЦК України не є вичерпним, і
суд може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений законом або договором.

Проте такого способу захисту права, як
стягнення компенсації вартості майна
без його реального поділу між
подружжям, чинним законодавством
України не передбачено.

За таких обставин суд дійшов висновку,
що відновлення прав позивача шляхом
стягнення компенсації вартості майна
не передбачено законом. Тому у
відповідності до положень ст. ст. 15, 16 ЦК
України його право не підлягає
судовому захисту.

За таких обставин, з урахуванням
викладеного, суд прийшов до висновку що
вищевказані позовні вимоги не
підлягають задоволенню з підстави
обрання позивачем способу захисту, що
не відповідає чинному законодавству.

Твердження ОСОБА_2 про те, що він надав
ОСОБА_1 3000 доларів США не ґрунтуються на
доказах і позовні вимоги про стягнення
з ОСОБА_1 половини цих коштів на користь
ОСОБА_2 не підлягають до задоволення за
недоведеністю..

На підставі наведеного та керуючись ст.
ст. 10,11,60,61,209,212,214-215,218 ЦПК України, ст.
ст.15, 16, 355, 365- 367, 368-372 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 63, 68-71, 73 Сімейного
кодексу України,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 про поділ
майна подружжя, визнання права
власності на транспортний засіб,
відмовити.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,
стягнення компенсації вартості майна,
відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на його оскарження.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів до
апеляційного суду Тернопільської
області через Гусятинський районний
суд з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні в судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення до апеляційного
суду Тернопільської області через
Гусятинський районний суд.

Суддя: підпис

З оригіналом вірно

Суддя Гусятинського районного суду
І.О.Лисюк