АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22-ц7р. Головуючий в І інстанції:
Доповідач: Чиркова К.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2013 року грудня місяця 24 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого: Чиркової К.Г.

Суддів: Пузанової
Л.В.

Фурман Т.Г.

при секретарі: Бараш Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на ухвалу Комсомольського
районного суду м. Херсона від 20
листопада 2013 року в справі за позовом
ОСОБА_3, від імені якого діє ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
усунення перешкод у користуванні
майном та за зустрічним позовом ОСОБА_5,
ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до фізичної
особи - приватного підприємця ОСОБА_3
про виселення, стягнення
заборгованості по орендній платі,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_5 про усунення
перешкод у користуванні майном,
зазначаючи, що є приватним підприємцем
і для здійснення підприємницької
діяльності 01.10.2002 року уклав з
відповідачем договір за №31 оренди
приміщення строком на двадцять років
до 2022 року. За умовами договору
орендодавець надав йому в користування
приміщення площею 423кв.м., розташоване
на другому поверсі будівлі за адресою:
АДРЕСА_1, для розміщення об'єкта
торгівлі, а саме роздрібної торгівлі
меблями.

У липні 2013 року відповідач вчинив дії,
що унеможливлюють використання ним
орендованого приміщення.

З огляду на викладене, просив суд
зобов'язати відповідача усунути
перешкоди у користуванні орендованим
майном, шляхом забезпечення
безперешкодного доступу та
користування за призначенням до
приміщення магазину.

У серпні 2013 року ОСОБА_3 подав заяву про
забезпечення позову, шляхом заборони
відповідачу вчиняти дії направлені на
зміну цілісності спірного нерухомого
майна (заміну вікон, перебудову,
перепланування, монтаж несучих та
допоміжних конструкцій), обмеження
доступу до магазину приміщення другого
поверху провідні нежилі приміщення №4
площею 435,5кв.м., що розташовані по
АДРЕСА_1, яка ухвалою Комсомольського
районного суду м. Херсона від 09 серпня
2013 року задоволена.

У вересні 2013 року ОСОБА_5, ОСОБА_2,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулися до суду з
позовом до фізичної особи - приватного
підприємця ОСОБА_3 про виселення,
стягнення заборгованості по орендній
платі в сумі 43146 грн. на користь ОСОБА_5
та 18210 грн. на користь інших позивачів.

У вересні 2013 року ОСОБА_3 подав до суду
заяву про зміну предмета позову і
просив суд розірвати договір оренди
укладений між ним та ОСОБА_5, стягнути
понесені ним витрати, а також
заподіяні збитки в сумі 1218267 грн. та
відшкодувати моральну шкоду в сумі 10000
грн.

У листопаді 2013 року позивач за
первісним позовом подав заяву про
заміну виду забезпечення позову на
накладення арешту на приміщення
другого поверху: підсобне нежитлове
приміщення №2 площею 5,4кв.м., провідні
нежилі приміщення №4 площею 435,5кв.м., 12
частину сходів № ХХХІ площею 37,6кв.м., 12
частину сходів № ХХVІІІ площею 35,1кв.м,
загальною площею 477,3кв.м. та інше майно
відповідно до договору купівлі -
продажу від 13.03.2013 року, яка ухвалою
Комсомольського районного суду м.
Херсона від 20 листопада 2013 року
задоволена.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
ухвалу суду скасувати і постановити
нову про відмову в задоволенні
клопотання про забезпечення позову.
При цьому, зазначає, що вжиті судом
заходи забезпечення позову
перешкоджають йому використовувати
придбане майно для здійснення
господарської діяльності, що завдає
йому шкоди.

У письмових запереченнях на апеляційну
скаргу ОСОБА_3 її доводів не визнав,
ухвалу суду просить залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах визначених ст.303 ЦПК
України, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Суд першої інстанції задовольняючи
заяву виходив із того, що дослідивши
матеріали справи і врахувавши характер
заявлених позовних вимог, а також те,
що для вжиття заходів забезпечення
позову були наявні та достатні
підстави, які дозволяють достовірно
припустити, що невжиття цих заходів, а
також заміна виду забезпечення позову
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду, в разі
задоволення позовних вимог, для
попередження негативних наслідків.

Колегія суддів повністю погоджується з
таким висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.154 ЦПК України суд
може за заявою однієї із сторін і
зважаючи на пояснення другої сторони
допустити заміну одного способу
забезпечення позову іншим.

Матеріали справи свідчать, що позивач
за первісним позовом є приватним
підприємцем і для здійснення
підприємницької діяльності 01.10.2002 року
уклав з ОСОБА_5 договір за №31 оренди
приміщення строком на двадцять років
до 2022 року. За умовами договору
орендодавець надав йому в користування
приміщення площею 423кв.м., розташоване
на другому поверсі будівлі за адресою:
АДРЕСА_1, для розміщення об'єкта
торгівлі, а саме роздрібної торгівлі
меблями. Згідно до позовної заяви
відповідач, починаючи з липня 2013 року
вчинив дії, що унеможливлюють
використання орендарем орендованого
приміщення.

У серпні 2013 року ОСОБА_3 подав заяву про
забезпечення позову, шляхом заборони
відповідачу вчиняти дії направлені на
зміну цілісності спірного нерухомого
майна (заміну вікон, перебудову,
перепланування, монтаж несучих та
допоміжних конструкцій), обмеження
доступу до магазину приміщення другого
поверху провідні нежилі приміщення №4
площею 435,5кв.м., що розташовані по
АДРЕСА_1, яка ухвалою Комсомольського
районного суду м. Херсона від 09 серпня
2013 року задоволена.

03.09.2013 року до суду із зустрічним
позовом до фізичної особи - приватного
підприємця ОСОБА_3 звернулися ОСОБА_5,
ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про виселення,
стягнення заборгованості по орендній
платі в сумі 43146 грн. на користь ОСОБА_5
та 18210 грн. на користь інших позивачів.

У вересні 2013 року ОСОБА_3 подав до суду
заяву про зміну предмета позову і
просив суд розірвати договір оренди,
укладений між ним та ОСОБА_5, стягнути
понесені ним витрати, а також
заподіяні збитки в сумі 1218267 грн. та
відшкодувати моральну шкоду в сумі 10000
грн., а також просив суд замінити вид
забезпечення позову, шляхом накладення
арешту на майно ОСОБА_2, ОСОБА_6 ОСОБА_7, а
саме: на придбане ними за договором
купівлі - продажу від 13.03.2013 року у
ОСОБА_5 з належних продавцю приміщень
нежитлової будівлі, що розташована в
АДРЕСА_1, у тому числі спірне приміщення
на другому поверсі. Продаж майна
вчинено за домовленістю сторін за 356898
грн.(а.с. 42-47).

За договором дарування від 15.08.2013 року
ОСОБА_6 подарував, а ОСОБА_2 та ОСОБА_7
прийняли у власність в рівних частинах
по 55600 частин приміщень нежитлової
будівлі, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с 47- 50).

Зважаючи на те, що термін дії договору
оренди на даний час не закінчився і не
розірваний сторонами угоди в
передбаченому законом порядку та є
обов'язковим для нових власників
нерухомого майна, а в добровільному
порядку сторони не бажають вирішити
спірні питання, подача ОСОБА_3 заяви
про заміну виду забезпечення позову,
шляхом накладення арешту на
приміщення, які використовувалися ним
на підставі договору оренди, є
реалізацією ним своїх процесуальних
прав, передбачених ст.ст. 151, 154 ЦПК
України.

Враховуючи характер спору, наявність
достатніх підстав, для вжиття заходів
забезпечення позову та заміни виду
забезпечення позову, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції
правомірно вжито заходи забезпечення
позову, а також заміна виду
забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду та не
впливають на їх правильність, а тому не
можуть бути прийняті до уваги.

Посилання апелянта на те, що накладаючи
арешт на нежитлове приміщення суд не
врахував, що він є власником спірної
нежитлової будівлі, а вжитими заходами
порушуються його господарська
діяльність, не заслуговують на увагу,
оскільки будь - які докази на
підтвердження здійснення
господарської діяльності апелянтом не
надано.

Окрім того за діючим в Україні
законодавством передбачено, що власник
майна, на яке накладено арешт, може
звернутися до суду з позовом про
визнання права власності на це майно і
про зняття з нього арешту.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що порушень норм
процесуального права, які призвели б до
неправильного вирішення справи, не
встановлено, а тому підстави для
скасування ухвали суду відсутні.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.303, 307, 312, 315 ЦПК України, колегія
суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Комсомольського районного суду
м. Херсона від 20 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції, як
така, що не перешкоджає подальшому
провадженню у справі, оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: