РІШЕННЯ

Іменем України

26 грудня 2013 року Франківський
районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді - Кузь В.Я.

при секретарі - Янковській
С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, в м. Львові
цивільну справу № 465/2208/13 - ц за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа без
самостійних вимог - Публічне
акціонерне товариство Комерційний
банк «Приватбанк», про визнання факту
проживання однією сімєю як
чоловіка та дружини ОСОБА_3 та ОСОБА_4
з серпня 2007 року до вересня 2012 року;
визнання права спільної сумісної
власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на майно та
грошові кошти набуті за час їх
проживання однією сімєю; визнання за
ОСОБА_4 права власності на ? частину
суми грошових коштів і нарахованих
відсотків у розмірі 220599 ( двісті
двадцять тисяч п'ятсот дев'яносто
девять) грн. 75 коп., які знаходилися на
рахунках за договорами банківських
вкладів фізичної особи, укладених між
ОСОБА_3 та Публічним акціонерним
товариством Комерційний банк
«Приватбанк», на момент відкриття
спадщини після смерті ОСОБА_3, ;
стягнення з ОСОБА_2 220599 ( двісті
двадцять тисяч п'ятсот дев'яносто
девять) грн. 75 коп. - ? частини суми
грошових коштів і нарахованих
відсотків, отриманих нею в порядку
спадкування на підставі свідоцтва
про право на спадщину за законом на
грошові вклади за реєстраційним № 296
на імя ОСОБА_2, виданого 11 березня 2013
року Пятою Львівською державною
нотаріальною конторою, -

В
С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом
до ОСОБА_2 , третя особа Публічне
акціонерне товариство Комерційний
банк «Приватбанк» про визнання права
власності на ? частину суми грошових
коштів і нарахованих відсотків, які
знаходяться на депозитному (их)
рахунку (ах) за договором (ами)
банківського (их) вкладу (ів) фізичної
особи.

У подальшому, в ході судового
розгляду справи позивач та її
представник позовні вимоги
неодноразово змінювали остаточно
визначившись в судовому засіданні
від 26 вересня 2013 року ( т. 1 ас.4-6, 65 -66, 80
-81; т. 2 ас. 68- 69).

Згідно уточнених позовних вимог
позивач та її представник просять
суд:

- визнати факт проживання
однією сімєю як чоловіка та дружини
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з серпня 2007 року до
вересня 2012 року;

- визнати право спільної
сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4
на майно та грошові кошти набуті за
час їх проживання однією сімєю;

- визнати за ОСОБА_4 право
власності на ? частину суми грошових
коштів і нарахованих відсотків у
розмірі 220599 ( двісті двадцять тисяч
п'ятсот дев'яносто девять) грн. 75 коп.,
які знаходилися на рахунках за
договорами банківських вкладів
фізичної особи, укладених між ОСОБА_3
та Публічним акціонерним товариством
Комерційний банк «Приватбанк», на
момент відкриття спадщини після
смерті ОСОБА_3;

- стягнути з ОСОБА_2 220599 ( двісті
двадцять тисяч п'ятсот дев'яносто
девять) грн. 75 коп. - ? частини суми
грошових коштів і нарахованих
відсотків, отриманих нею в порядку
спадкування на підставі свідоцтва
про право на спадщину за законом на
грошові вклади за реєстраційним № 296
на імя ОСОБА_2, виданого 11 березня 2013
року Пятою Львівською державною
нотаріальною конторою.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що
у період з серпня 2007 року по
ІНФОРМАЦІЯ_1 року проживала разом із
ОСОБА_3 однією сімєю без укладення
шлюбу. Разом вели спільне
господарство та мали на меті
придбати спільне житлове приміщення
для подальшого проживання. Для цього
кожен з них виділив свою частку у
вигляді 250000 (двісті п'ятдесят тисяч)
грн. у відповідному еквіваленті до
долара США. Однак, житло так і не
було придбано, а грошові кошти,
близько 460000 (чотириста шістдесят тисяч)
грн., орієнтовно 22 березня 2012 року
були вкладені ОСОБА_3 в одне із
банківських відділень Філії
«Західного Головного Регіонального
Управуління» Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Приватбанк»», за адресою: м.
Львів, вул.. Любінська, 104. Зі слів
ОСОБА_3, даний вклад був здійснений
строком на три місяці з подальшою
можливістю пролонгації на тих самих
умовах і на той самий строк у разі
відсутності заперечень жодної із
сторін.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 помер, так
і не передавши їй документи по
банківському договору та не вказавши
їх місцезнаходження.

На момент смерті ОСОБА_3 на його
банківських рахунках відкритих в ПАТ
«Комерційний банк « Приватбанк»»
знаходилися грошові кошти, що
підтверджується довідкою від 22 квітня
2013 року № 1175/01 - 16, виданою Пятою
Львівською державною нотаріальною
конторою, відповідно до якої, ОСОБА_2,
як спадкоємцю першої черги у
випадку спадкування , на її ж імя,
видано свідоцтво про право на
спадщину за законом на грошові
вклади, реєстраційний № 296.

Усі пропозиції до відповідача
ОСОБА_2 щодо поділу вкладу, як об'єкту
права спільної сумісної власності,
останньою не приймаються.

Згідно із матеріалами спадкової
справи, відповідач ОСОБА_2
успадкувала 55207 ( п'ятдесят п'ять тисяч
двісті сім) доларів 89 центів США та
88 гривень. Загальна сума
успадкованих коштів, враховуючи
офіційний курс долара - 7, 99 грн. за
один долар США , становить 441199 (
чотириста сорок одну тисячу сто
дев'яносто девять) грн. 50 коп., а 1/ 2
частина від вказаної суми
становить 220599 ( двісті двадцять
тисяч п'ятсот дев'яносто девять) грн. 75
коп.

Вважає, що відповідно до ч. 1 ст. 74
Сімейного Кодексу України, якщо
жінка та чоловік проживають однією
сімєю, але не перебувають у шлюбі між
собою або в будь - якому іншому шлюбі,
майно, набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо
інше не встановлено письмовим
договором між ними. Просить
задоволити позов.

В судовому засіданні позивач та
її представник позовні вимоги
підтримали, пояснення дали
аналогічні викладеним у позовній
заяві та уточненнях до неї. Крім
цього пояснили, що факт спільного
проживання однією сімєю
підтверджується осіб , яких клопотали
допитати в якості свідків;
адміністративними матеріалами за її
заявою; свідоцтвом про церковне
вінчання; заповітом від 28 березня 2012
року та заявою від 25 червня 2012 року
про скасування заповіту; документами,
що підтверджують проведення ремонту
її квартири за участю ОСОБА_3 який у
договорах та податкових накладних
вказував адресу свого проживання по
АДРЕСА_1 фотографіями на яких
зображено період їх спільного
проживання, та який заперечується
відповідачем; матеріалами справи, що
підтверджують факт передачі ОСОБА_2
товару, реалізація якого
здійснювалася через магазини, що
належали їй, ОСОБА_4,як приватному
підприємцю; матеріалами цивільної
справи № 465/1824/13 - ц, згідно з якими
позивачем ОСОБА_6 було заявлено
позов від 20. 02. 2013 року до ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості
в сумі 250000 ( двісті п'ятдесят тисяч)
грн. за договором позики та
договором поруки від 04 березня 2012
року; медичними документами про
виклик карети швидкої допомоги;
свідоцтвом про смерть та квитанцією
про оплату ритуальних і
організаційних послуг саме нею -
ОСОБА_4

Відповідач та її представник в
судовому засіданні позовних вимог
не визнали, проте, своє право на
подачу заперечень, як це передбачено
ст.. 128 ЦПК України не використали.
Спростовуючи позовні вимоги,
відповідач та її представник
покликаються на свідків, яких просили
допитати, а також на те, що позивач
ОСОБА_4 проживала з ОСОБА_3 до 2009
року, а у подальшому їх стосунки
розпалися і вони жили окремо. ОСОБА_3
мав своє джерело доходів, а тому на
потребував допомоги ОСОБА_4
Відповідач крім того зауважила, що
вона перебувала за межами України
та передавала сину товар для
реалізації. Їй не відомо щоб син
вживав наркотики чи зловживав
спиртним. Після того як її син
припинив стосунки з ОСОБА_4 проживав
по вулиці Кульпарківській з ОСОБА_7.
Позивач навмисне бажає ввести суд
в оману та заволодіти коштами, які
їй не належать.

В обґрунтування своїх заперечень, як
відповідач, так і її представник
вважають за доцільне: допитати
свідків згідно поданого списку;
взяти до уваги акти складені
працівниками ЛКП про те, що ОСОБА_3
проживав по АДРЕСА_2 а також товаро -
транспортні документи, згідно яких
вона, відповідач ОСОБА_2, передавала
товар для реалізації через магазин,
який належав ОСОБА_4, як приватному
підприємцю. Щодо показів допитаних в
судовому засіданні свідків збоку
позивача , то просять звернути суд
увагу на те, що всі вони є подругами
ОСОБА_4 , працювали, або працюють з
нею. Також просять не брати до уваги
фотографії подані позивачем,
вважаючи, що такі стосуються більш
раннього періоду чим вказує позивач,
а також вважають, що свідоцтво про
церковний шлюб є сфальсифікованим
позивачем. Просять відмовити в
задоволенні позову.

Представник третьої особи в судове
засідання не прибув, хоч був
повідомлений належним чином про час
та місце розгляду справи, про
причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи, що результати розгляду
справи не будуть зачіпати прав та
інтересів Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«Приватбанк», суд вважає за доцільне
розглянути справу у їх відсутності
за наявними в матеріалах справи
документами та доказами проти чого
не заперечили сторони.

Дослідивши матеріали розглядуваної
справи; матеріали спадкової справи
№ 811/2012; матеріали цивільної справи №
2/465/1821/13 за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_3
та ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за договором позики
та договором поруки; матеріали ЖРЗПЗ
№ 1988 від 12 березня 2013 року за
зверненням ОСОБА_4, заслухавши
пояснення сторін, покази свідків як
сторони позивача, так і сторони
відповідача та перевіривши фактичні
обставини справи, суд приходить до
висновку, що уточнені позовні вимоги
підлягають задоволенню.

Так, судом встановлено і сторонами
не заперечується, що позивач та
померлий ОСОБА_3 познайомилися в
серпні 2007 року і з даного часу стали
проживати разом, почергово, за
адресами : АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2. У цей
час ОСОБА_4 уже займалася
реалізацією товарів, яку здійснювала
по місцю свого проживання, що
вказує на наявність у неї прибутку
ще до знайомства із ОСОБА_3

Відповідно до свідоцтва про
державну реєстрацію фізичної особи -
підприємця серії НОМЕР_3, ОСОБА_4
зареєстрована підприємцем з 05 червня
2008 року із зазначенням адреси:
АДРЕСА_1, номер запису в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців 0032346 (
т. 1 ас. 91).

Згідно довідки № 10459 від 06 червня
2008 року, фізична особа - підприємець
ОСОБА_4 з 06 червня 2008 року взята на
облік в органах державної податкової
служби (т. 1 ас. 92).

Як встановлено в судовому засіданні
та не заперечується сторонами,
померлий ОСОБА_3 станом на час
знайомства з ОСОБА_4 - серпень 2007
року та по час його смерті -
ІНФОРМАЦІЯ_1 року офіційно
працевлаштованим не був.

Разом з тим, будь - яких доказів,
про матеріальне та фінансове
становище ОСОБА_3 не пов'язане з
діяльністю ОСОБА_4, які б суд міг
визнати належними, стороною
відповідача не надано.

Сторонами визнається, факт того, що
відповідач, на час знайомства
ОСОБА_3 з ОСОБА_4 перебувала за
межами України, тобто з серпня 2007
року по час смерті, у тому числі й на
час смерті ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 року,
з відвідуванням України за даний
період два чи три рази на незначний
час та не заперечується факт
передачі відповідачем ОСОБА_2 товару,
отримання якого здійснював ОСОБА_3
для його реалізації через магазини
ОСОБА_4

Не заперечується сторонами і той
факт, що позивач ОСОБА_4 орендувала
приміщення та заснувала магазини
ІНФОРМАЦІЯ_2 в торговому центрі
«Екстрім Престиж» по вулиці
Мельника № 2 у м. Івано - Франківську
та відкрила магазин «
ІНФОРМАЦІЯ_3» по вулиці АДРЕСА_3

У той же час будь - яких доказів, що
б підтверджували наявність
заборгованості ОСОБА_4 перед ОСОБА_2
за реалізацію переданого товару, чи
наявність спорів з цих питань, які б
суд міг визнати належними, стороною
відповідача не надано. Тобто, до
смерті ОСОБА_2 та часу оформлення
спадщини, ОСОБА_2 погоджувалася із
всіма діями позивача ОСОБА_4 по
відношенню до її сина та
використання отриманих від
реалізації товару коштів, що у свою
чергу, судом розцінюється як
сприйняття відповідачем відносин
між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як сімейних.

Вказані вище обставини
підтверджуються також наданими
відповідачем товаро - транспортними
документами, на які вона та її
представник покликаються як на
доказ того, що ОСОБА_3 починаючи з 2009
року не проживав разом з ОСОБА_4 і
мав власні доходи до знайомства з
останньою; що відповідач ОСОБА_2
передавала товар з Республіки Італії
для перевезення в Україну
чоловіче та жіноче взуття де
вказувала адресу а саме: станом на 12
липня 2008 року - магазин ІНФОРМАЦІЯ_2
в торговому центрі Екстрім Престиж
по вулиці Мельника № 2 у м. Івано -
Франківську, а пізніше, станом 18 січня
2011 року адреси: АДРЕСА_1 або магазин
«ІНФОРМАЦІЯ_3» по АДРЕСА_3

У той же час, суд вважає, що надані
відповідачем докази, спростовують
її ж доводи та доводи її
представника про те, що станом на 2009
рік між її сином - ОСОБА_3 та
позивачем ОСОБА_4 не існувало
спільних сімейних відносин, оскільки
ще 18 січня 2011 року вона, відповідач
ОСОБА_2, передавала товар з Італії
до України для перевезення і
передачі на реалізацію ОСОБА_4,
вказуючи адресу: АДРЕСА_1, тобто місце
проживання ОСОБА_4, або магазин
«ІНФОРМАЦІЯ_3» по АДРЕСА_3 а не
АДРЕСА_4, тобто по місцю проживання
ОСОБА_3, оскільки це було б логічним за
обставин не проживання ОСОБА_3
спільно з ОСОБА_4 з 2009 року, на чому
наполягає сторона відповідача (т. 2 ас.
82 - 90).

Факт спільного проживання ОСОБА_3 з
ОСОБА_4 починаючи з серпня 2007 року
по час його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 року
підтверджується поясненнями
позивача з яких вбачається, що їй
відомі такі обставини особистого
життя ОСОБА_3, які стороння особа
знати не могла та які крім того
перевірені судом у порівнянні з
доказами, у тому числі й тими, що
надані відповідачем та які
підтверджують їх спільні стосунки у
період 2011 року - передача товару для
реалізації та 2012 року - організація
похорон ОСОБА_3

Враховуючи, що сторонами не
оспорюється факт проживання однією
сімєю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у період з
серпня 2007 року по кінець 2009 року та
факт смерті, суд виходячи з вимог
ст.. 61 ЦПК України звільняє їх ,
сторін, від доказування у цій
частині.

Що стосується подальших відносин
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, тобто у період з
початку 2010 року по вересень 2012
року, до часу смерті ОСОБА_3, то суд
приходить до беззаперечного
висновку, що вони проживали однією
сімєю, як чоловік та жінка без шлюбу
вели спільне господарство, тобто
перебували у фактичних шлюбних
відносинах.

Так, дана обставина підтверджується
доказами тих фактичних відносин, що
не могли існувати між сторонніми
людьми, а саме:

- наведеними вище поясненнями
позивача, які частково визнаються і
стороною відповідача;

- наведеними вище частковими
поясненнями відповідача, які у своїй
сукупності не спростовують позовних
вимог позивача;

- реєстраційними документами -
свідоцтвом про державну реєстрацію
фізичної особи - підприємця серії
НОМЕР_3 згідно з яким, ОСОБА_4
зареєстрована підприємцем з 05 червня
2008 року із зазначенням адреси:
АДРЕСА_1, номер запису в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців 0032346
( т. 1 ас. 91) та довідкою № 10459 від 06
червня 2008 року, відповідно до якої
фізична особа - підприємець ОСОБА_4 з 06
червня 2008 року взята на облік в
органах державної податкової служби.
(т. 1 ас. 92). Договором оренди
приміщень від 01 червня 2011 року (т.1 ас.
93 -94), довідкою виданою ДПІ у
Франківському районі м. Львова від 10
квітня 2013 року, відповідно до якої
підтверджуються доходи позивача (т. 1
ас. 96);

- Наданими стороною відповідача
товаро - транспортними документами,
згідно яких, ОСОБА_3 18 січня 2011 року
передавала товар з Італії до
України для перевезення і передачі
на реалізацію ОСОБА_4, вказуючи
адресу: АДРЕСА_1, тобто місце
проживання ОСОБА_4, або магазин
«ІНФОРМАЦІЯ_3» по АДРЕСА_3 а не
АДРЕСА_4, тобто по місце проживання
ОСОБА_3, що було б логічним за
обставин не проживання ОСОБА_3
спільно з ОСОБА_4 з 2009 року, на чому
наполягає сторона відповідача (т. 2 ас.
82 - 90);

- наданими стороною відповідача
копіями договорів та товаро -
транспортних документів з яких
вбачається, що замовником є ОСОБА_3,
який зазначав адресу, як місце свого
проживання - АДРЕСА_1, а не вул.
Кульпарківську, 121/83 та які стосуються
періоду червня 2007 - серпня 2008 року. З
даних документів також вбачається ,
що за ними придбавалися будівельні
матеріали і це підтверджує покази
позивача та свідків про проведення
ОСОБА_3 ремонту квартири, яка належала
ОСОБА_4.( т. 1 ас. 108 - 130);

- Фотографіями, які стосуються
періоду червня 2010 року - грудня 2011
року на яких, як пояснила позивач
зображена вона та ОСОБА_3, що і
підтвердила в судовому засіданні
відповідач, зазначивши при цьому, що
не впевнена в періодах часу
зображеного на фотографіях (т. 1 ас. 101
- 107);

- Свідоцтвом про вінчання в храмі Св.
Івана Хрестителя с. Підгороддя
Рогатинського району від 22 листопада
2011 року (т. 1 ас. 98);

- Договорами позики та поруки від 04
березня 2012 року з яких вбачається,
що ОСОБА_10 позичив у ОСОБА_11 грошові
кошти в сумі 250000 ( двісті п'ятдесят
тисяч) грн., а ОСОБА_4 виступила
поручителем за договором позики ( т. 2
ас. 112 - 113);

- Рішенням Франківського районного
суду від 26 липня 2013 року про
закриття провадження у цивільній
справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3
та ОСОБА_4 про стягнення грошових
коштів за договорами позики та
поруки в розмірі 250000 ( двісті
п'ятдесят тисяч) грн. та поясненнями
допитаної в судовому засіданні
свідка ОСОБА_6, яка підтвердила
дійсність договорів, та свою відмову
від позову пояснила тим, що на час
його подачі не знала, що ОСОБА_3 помер,
а відкликати позов це її право. Щодо
заборгованості то вона вирішить це
питання з ОСОБА_4.( т. 2 ас. 109 -111);

- Протоколом про адміністративне
правопорушення серії ЛВ № 170091 від 18
березня 2012 року згідно з яким, ОСОБА_4
притягнуто до адміністративної
відповідальності за безпідставний
виклик працівників міліції ( т. 2 ас. 26
- 34);

- Заповітом від двадцять восьмого
березня 2012 року, з якого вбачається, що
ОСОБА_3 все своє майно заповів ОСОБА_4
та заявою від 25 червня 2012 року,
відповідно до якої ОСОБА_3 анулював
заповіт (т. 2 ас. 7-18);

- Карткою виклику швидкої допомоги
від 08 вересня 2012 року, якою, як
пояснила позивач підтверджується те,
що на час смерті вона перебувала з
ОСОБА_3 та викликала швидку допомогу,
чого також не заперечила відповідач,
пояснивши, що на час смерті вона була
за межами України та приїхала на
похорон ( т. 2 ас. 20 -22);

- копією свідоцтва про смерть серії
НОМЕР_4 від ІНФОРМАЦІЯ_1 року, з якого
вбачається, що ОСОБА_3 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року у віці 35 років, що
теж спростовує твердження позивача
про відсутність у нього хвороб, у
тому числі й тих на яких акцентувала
увагу позивач та частина свідків(
ас.9 спадкової справи);

- копією товарного чеку від 10
вересня 2012 року, яким, як пояснила
позивач підтверджується оплата нею
поминок ОСОБА_3, що підтвердила також
відповідач, зазначивши, що ОСОБА_4
спеціально так зробила ( т. 1 ас 95);

- показами допитаних в судовому
засіданні свідків як зі сторони
позивача, так і зі сторони
відповідача, а саме: ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17
ОСОБА_18 ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21,
ОСОБА_22, ОСОБА_7, які кожен окремо,
підтвердили факт спільного
проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо часу
та обставин відомих кожному з них, а
також частина свідків підтвердила
стан здоровя ОСОБА_3, відсутність у
нього постійного місця роботи та
постійних прибутків. Що стосується
показів ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_3
починаючи з 2010 року проживав з нею,
то суд відноситься до них критично,
оскільки свідок не змогла вказати
на жодну конкретну обставину її
спільного проживання з ОСОБА_3, а їх
періодичні зустрічі, на яких
акцентує увагу свідок, не можуть
бути доказом спростування того, що
встановлено судом за результатами
дослідження матеріалів справи у їх
сукупності. Аналогічної оцінки
заслуговують і покази свідка
ОСОБА_21, які в цілому не заперечують
факту проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як
чоловіка і жінки однією сімєю;

- суд критично відноситься до актів
ЛКП «Південне» від 13 .09. 2012 року та
від 22.04. 2013 року, згідно яких комісія
зазначила , що « … під час обстеження
квартири АДРЕСА_2 встановлено, що
ОСОБА_3 проживав до дня смерті - 08.09.
2012 року за вищевказаною адресою; а
ОСОБА_4 проживала з липня 2007 по
вересень 2009 року …», оскільки
встановити факт проживання у
квартирі в минулому часі шляхом
обстеження квартири в теперішньому
часі не реально, а крім того зміст
актів суперечить іншим наявним у
матеріалах справи доказам (т. 1 ас.50
-51).

Досліджені судом докази
підтверджують фактичне проживання
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як чоловіка і жінки
однією сімєю без реєстрації шлюбу в
період з серпня 2007 року по
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

- Факт наявності у ОСОБА_3 та ОСОБА_4
спільних грошових коштів нажитих
ними під час їх спільного проживання
підтверджується показами
відповідача, яка підтвердила в
судовому засіданні, що передавала
товар ОСОБА_3 для реалізації ОСОБА_4, а
також Договорами позики та поруки
від 04 березня 2012 року з яких
вбачається, що ОСОБА_10 позичив у
ОСОБА_11 грошові кошти в сумі 250000 (
двісті п'ятдесят тисяч) грн., а ОСОБА_4
виступила поручителем за договором
позики ( т. 2 ас. 112 - 113), що підтвердила в
судовому засіданні свідок ОСОБА_11,
недовіряти яким, у суду не має
підстав;

- Відповіддю № 30.1.0.0/2 - 20131023/0792 ВІД 28.10.
2013 року, наданою Публічним
акціонерним товариством «Комерційний
банк «Приватбанк»», згідно якої
станом на 22 вересня 2012 року на
рахунку ОСОБА_3 перебувало 50359
(п'ятдесят тисяч триста п'ятдесят
девять ) доларів 97 центів США, які
видані банком 13 березня 2013 року за
заповітом в сумі 51977 ( п'ятдесят одна
тисяча дев'ятсот сімдесят сім) доларів
15 центів США (т. 2 ас. 91 - 106) і ці кошти
отримала відповідач ОСОБА_2, що
остання не заперечує.

У конституції України закріплені
основні правові принципи регулювання
відносин власності, головним з яких є
принцип рівного визнання й захисту
усіх форм власності (статті 13, 41
Конституції).

Основні принципи здійснення
правомочностей власника сформульовані
у статті 1 Першого Протоколу до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод (Рим, 04 листопада
1950 року4), що набрала чинності для
України з 11 вересня 1997 року та є
складовою її правової системи
відповідно до вимог ст.. 9 Конституції
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Сімейного
Кодексу України, якщо жінка та
чоловік проживають однією сімєю, але
не перебувають у шлюбі між собою або
в будь - якому іншому шлюбі, майно,
набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо
інше не встановлено письмовим
договором між ними.

Статтею 41 Конституції України
визначено, що кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю. Право
власності набувається у порядку,
визначеному законом.

Під правом володіння власністю
визнається юридично забезпечена
можливість фактичного панування
власника над майном, а під правом
розпоряджатися слід розуміти
юридично забезпечену можливість
власника визначити долю майна.

Відповідно до ст.. 386 ЦК України,
власник права якого порушені, має
право на відшкодування завданої йому
майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ст.. 387 ЦК України,
власник має право витребувати своє
майно від особи, яка незаконно , без
відповідної правової підстави
заволоділа ним.

Згідно ст.. 388 ЦК України, якщо
майно набуте безпідставно в особи,
яка не мала права його відчужувати,
власник має право витребувати його
від добросовісного набувача у всіх
випадках.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 3, 8, 10, 57-61, 88, 208-210, 212- 215 ЦПК
України , суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задоволити.

Визнати факт проживання однією
сімєю як чоловік та дружина між
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з сернпня 2007 року
до вересня 2012 року.

Визнати як спільною сумісною
власністю майно та грошові кошти
набуті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за час їх
проживання однією сімєю.

Визнання за ОСОБА_4 право
власності на ? частину суми грошових
коштів і нарахованих відсотків у
розмірі 220599 ( двісті двадцять тисяч
п'ятсот дев'яносто девять) грн. 75 коп.,
які знаходилися на рахунках за
договорами банківського вкладу
фізичної особи, укладених між
Публічним акціонерним товариством
Комерційний банк «Приватбанк» та
ОСОБА_3 на момент відкриття спадщини
після смерті останнього.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний
код НОМЕР_1) ) на користь
ОСОБА_4 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 )
грошові кошти в сумі 220599 ( двісті
двадцять тисяч п'ятсот дев'яносто
девять) грн. 75 коп., що становлять ?
частину суми грошових коштів і
нарахованих відсотків, отриманих
ОСОБА_2 в порядку спадкування на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом на грошові вклади
за реєстраційним № 296 на її імя ,
виданого 11 березня 2013 року Пятою
Львівською державною нотаріальною
конторою.

Стягнути з ОСОБА_2 (
ідентифікаційний код НОМЕР_1
) на користь ОСОБА_4 (
ідентифікаційний код НОМЕР_2
) грошові кошти в сумі 3441 (три
тисячі чотириста сорок одна) грн.
(двісті двадцять девять) 00 коп.
судових витрат, пов'язаних з
розглядом даної справи.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана протягом десяти
днів з дня його проголошення до
апеляційного суду Львівської області
через суд, що ухвалив рішення.

Суддя
В.Кузь