АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Головуючий у 1 й інстанції -
Дубіжанська Т.О. Доповідач -
Слоквенко Г.П. Категорія 05
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2013 року
Апеляційний суд Дніпропетровської
області у складі:

головуючого
судді - Слоквенка Г.П.

суддів
- Кочкової Н.О., Максюти Ж.І.

при секретарі
- Кочержинської А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, треті особи Об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку "Юнга", Третя дніпропетровська
державна нотаріальна контора про
встановлення факту набуття права
власності та визнання права власності
на квартиру в порядку спадкування за
законом за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
28 жовтня 2013 року,-

В С Т А Н О В
И В:

В березні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовною заявою, у якій просив
встановити факт набуття права
власності за померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 року
ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 та просив
визнати за ним, ОСОБА_2 право власності
на дану квартиру в порядку спадкування
за законом. В обґрунтування позову
посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
помер його батько ОСОБА_4 Після його
смерті відкрилася спадщина на квартиру
АДРЕСА_2 яка належала
житлово-будівельному кооперативу № 112
«Юнга». Спадкоємцями першої черги є він
та його мати ОСОБА_3 дружина померлого.
Він своєчасно звернувся до
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини, а його мати про
відмову від спадщини на його користь.
Однак спадщину він отримати не може,
оскільки його батько не зареєстрував
право власності на дану квартиру та не
отримав правовстановлюючі документи.
За життя ОСОБА_4 був членом
житлово-будівельному кооперативу № 112
«Юнга» та в 1967 році отримав спірну
квартиру. померлий повністю сплатив
вартість зазначеної квартири та набув
право власності. Оскільки одержати
свідоцтво про право власності на
спадщину після смерті батька позивач
не має можливості, тому він вимушений
звернутися до суду з даним позовом.

Рішенням Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
28 жовтня 2013 року в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 відмовлено( а.с.79-81).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення суду і ухвалити нове,
яким задовольнити позовні вимоги,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та неповне з'ясування доказів та
обставин по справі.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
згідно ордеру Виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради
депутатів № 177 від 23.10.1967 року ОСОБА_4
надана квартира АДРЕСА_1 на сім'ю з 3-х
осіб, а саме, дружину ОСОБА_3 та сина
ОСОБА_2 (а.с. 15). ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4
помер ( а.с. 12). 12.02.2013 року позивач ОСОБА_2
звернувся до 3-ї дніпропетровської
державної нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини. Також
12.02.2013 року дружина померлого ОСОБА_3
подала заяву до нотаріальної контори, в
якій відмовилась від належної їй
частки спадщини на користь сина -
ОСОБА_2 (а.с. 38). Правовстанолюючі
документи на квартиру АДРЕСА_1 померлим
ОСОБА_4 не отримані.

Відповіддю від 15.03.2013 року державним
нотаріусом 3-ї дніпропетровської
державної нотаріальної контори
Крупською Л.В. було роз'яснено, що
свідоцтво про право на спадщину
видається лише за наявністю
правовстановлюючих документів.

Відмовляючи у задоволенні позову суд 1
інстанції виходив із того, що вимога
позивача про встановлення факту
набуття права власності задоволенню не
підлягає, оскільки в системі
цивільного законодавства не існує
такого способу захисту прав. А
вирішуючи вимогу позивача про визнання
права власності на квартиру в порядку
спадкування за законом, суд прийшов до
висновку, що ця вимога не підлягає
задоволенню, так як позивач не надав
суду належних та допустимих доказів в
її обґрунтування.

Вказані висновки зроблені судом без
порушення норм матеріального та
процесуального права, оскільки у
відповідності до ст. 1261 ЦК України у
першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народженні після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 3 ст. 384 ЦК України, у
разі викупу квартири член
житлово-будівельного (житлового)
кооперативу стає її власником.

У відповідності до п. 8 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у
справах про спадкування» передбачено,
якщо будівництво здійснювалося згідно
із законом, то у разі смерті
забудовника до завершення будівництва
його права та обов'язки як забудовника
входять до складу спадщини. Окрім того,
відповідно до змісту зазначеному у
пункті 8 вищезазначеної постанови
Пленуму Верховного Суду України, у разі
смерті члена житлово-будівельного
кооперативу, за умовах, що спадкодавець
повністю вніс пайовий внесок, до складу
спадщини включається відповідно
кооперативна квартира.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що позивачу відповіддю 3-ї
дніпропетровської державної
нотаріальної контори від 15.03.2013 року
роз'яснювалось, що свідоцтво про право
на спадщину видається лише у разі
наявності правовстановлюючих
документів на квартиру. Але позивач
зазначених правовстановлюючих
документів не надав.

А згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Крім того ч. 4 ст. 60 ЦПК України
визначено, що доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином суд обґрунтовано прийшов
до висновку про відмову у задоволені
позову, правильно встановив
вищезазначені обставини справи, дав
цим обставинам та доказам по справі
правильну правову оцінку і, відповідно
до вимог ЦК України, ухвалив законне та
обґрунтоване рішення.

Що стосується доказів на які позивач
посилається в апеляційній скарзі,
зокрема Статуту об»єднання
багатоквартирного будинку «Юнга» від
10.01.2001 року, протоколу загальних зборів
мешканців будинку від 30.05.2007 року та
іншіх, то колегія суддів не може
прийняти їх до уваги, з огляду на
наступне.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.303 ЦПК України,
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Відповідно до роз'яснень Верховного
Суду України, викладених в п.14
Постанови «Про судову практику
розгляду цивільних справ в
апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008
року №12 відповідно до статті 303 ЦПК
апеляційний суд при перевірці
законності й обґрунтованості рішення
суду першої інстанції не має права
виходити як за межі доводів
апеляційної скарги, так і за межі вимог,
заявлених у суді першої інстанції, крім
випадків, передбачених частинами
третьою та четвертою цієї статті.

За змістом пункту 6 частини третьої
статті 295, частини другої статті 303 та
пункту 1 частини першої статті 309 ЦПК
апеляційний суд може встановлювати
нові обставини, якщо їх наявність
підтверджується новими доказами, що
мають значення для справи (з
урахуванням положень про належність і
допустимість доказів), які особа не
мала можливості подати до суду першої
інстанції з поважних причин, доведених
нею, або які неправомірно не були цим
судом прийняті та досліджені, або
доказами, які судом першої інстанції
досліджувались із порушенням
установленого порядку.

У разі надання для дослідження нових
доказів, які з поважних причин не були
подані до суду першої інстанції, інші
особи, які беруть участь у справі, мають
право висловити свою думку щодо цих
доказів як у запереченні на апеляційну
скаргу, так і в засіданні суду
апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження
доказів, які без поважних причин не
подавалися до суду першої інстанції,
апеляційний суд повинен врахувати як
вимоги частини третьої статті 27 ЦПК
щодо зобов'язання особи, яка бере
участь у справі, добросовісно
здійснювати свої права та виконувати
процесуальні обов'язки, так і виключне
значення цих доказів для правильного
вирішення справи.

При цьому мають враховуватися вимоги
частини третьої статті 27 ЦПК про те, що
особи, які беруть участь у справі,
зобов'язані добросовісно здійснювати
свої права й виконувати процесуальні
обов'язки.

Таким чином, оскільки надані апелянтом
докази не були предметом дослідження в
суді першої інстанції та апелянтом
всупереч вимогам процесуального
закону не надано доказів поважності
неподання зазначених документів в суді
першої інстанції або наявності факту
безпідставної відмови судом першої
інстанції в їх дослідженні апеляційний
суд не має правових підстав для
дослідження вказаних документів та
встановленні на їх підставі будь-яких
фактичних обставин.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Інші приведені в апеляційній скарзі
доводи зводяться до незгоди з рішенням
суду, переоцінки висновків рішення
суду та не спростовують правильність
рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Таким чином, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів не знаходе
підстав, передбачених ст.309 ЦПК України
для скасування рішення суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення,
а тому відхиляє апеляційну скаргу
ОСОБА_2 та залишає рішення суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ч.3 ст. 209, ст. 307, 308, 315 ЦПК
України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Красногвардійського районного
суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня
2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: