Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2013 року
Ужгородський
міськрайонний суд

Закарпатської
області

в складі: головуючого - судді: Семерак
І.О.

при секретарі: Віраг Е.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Ужгород справу за
позовною заявою Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за кредитним договором, -

В С Т
А Н О В И В :

ПАТ «Дельта Банк» звернулось в суд з
позовною заявою до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за договором
кредиту, посилаючись на те, що 29.05.2008
року між позивачем ПАТ «Дельта Банк» та
ОСОБА_1 було укладено кредитний договір
№ 007-06993-290508, згідно з умовами якого Банк
надав Позичальнику кредитні кошти
шляхом відкриття відновлюваної
відкличної кредитної лінії на загальну
суму 30 000,00 грн., строком на 364 календарні
дні та на день укладення цього договору
встановив ліміт кредитної лінії на
рахунку в сумі 2 500,00 грн., із сплатою
процентів за користування кредитом,
зазначеними в Тарифному пакеті Visa
Класичний, що міститься у Додатку №1 до
даного кредитного договору.

Однак, взяті на себе зобов'язання по
поверненню кредиту ОСОБА_1 не виконала,
що призвело до виникнення
заборгованості, яка станом на 24.05.2012
року становить 5 289,17 грн., з яких: 2 000,04
грн. - тіло кредиту; 1 135,07 грн. -
несплачені відсотки; 2 154,06 -
заборгованість за комісіями; 225,00 грн. -
пеня.

У зв'язку з цим, просить суд стягнути з
ОСОБА_1 вказану заборгованість за
договором кредиту, а також судові
витрати.

В судове засідання представник
позивача не з'явився, проте надіслав до
суду заяву, в якій просить слухання
справи провести у його відсутності,
позовні вимоги підтримує та просить їх
задовольнити. Проти винесення заочного
рішення не заперечує.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечив щодо задоволення
позову, вважаючи його безпідставним, та
просив у його задоволенні відмовити
оскільки позов подано позивачем з
спливом строку позовної давності. Крім
цього зазначила, що вона ОСОБА_1
фактично отримала в Банку 620 грн., а
саме: 18.09.2012 року - 300 грн., 20.10.2008 року - 140
грн. та 15.10.2008 року - 180 грн., а не 2500 грн.
як вказує позивач. Також вважає
безпідставним нарахування комісії та
пеню.

Заслухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши матеріали
справи, оцінивши зібрані докази,
виходячи з їх належності та
допустимості, суд приходить до
наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи,
29.05.2008 року між позивачем ПАТ «Дельта
Банк» та ОСОБА_1 було укладено
кредитний договір №007-06993-290508, згідно з
умовами якого Банк надав Позичальнику
кредитні кошти шляхом відкриття
відновлюваної відкличної кредитної
лінії на загальну суму 30 000,00 грн.,
строком на 364 календарні дні та на день
укладення цього договору встановив
ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі
2 500,00 грн., із сплатою процентів за
користування кредитом, зазначеними в
Тарифному пакеті Visa Класичний, що
міститься у Додатку №1 до даного
кредитного договору.

Позивач в своїй позовній заяві
посилається на те, що взяті на себе
зобов'язання по поверненню кредиту
ОСОБА_1 не виконала, що призвело до
виникнення заборгованості, яка станом
на 24.05.2012 року становить 5289,17 грн., з яких
2000,04 грн. - тіло кредиту; 1135,07 грн. -
несплачені відсотки; 2154,06 -
заборгованість за комісіями та 225,00 грн.
- пеня.

На підтвердження цього позивач надав
суду розрахунок заборгованості ОСОБА_1
за вказаним кредитним договором.
Водночас з даного розрахунку
заборгованості, зокрема з графи
«Зняття готівки», вбачається, що
відповідачем знято готівку не в
розмірі всього ліміту 2500 грн., а лише 620
грн., зокрема : 18.09.2012 pоку -300 грн., 20.10.2008
pоку - 140 грн. та 15.10.2008 pоку - 180 грн. При
цьому в графі «Платежі» зазначено, що
відповідачем проводилися ряд платежів
по вказаному кредитному договору.

Таким чином суд не може визнати
належним та допустимим доказом
заборгованості відповідача за
кредитним договором №007-06993-290508 від
29.05.2008 року наданий позивачем вказаний
розрахунок заборгованості.

В той же час, в своєму запереченні
відповідач та її представник
посилаються на те, що позовну заяву про
стягнення заборгованості за вказаним
кредитним договором позивачем подано
до суду з пропущенням строку позовної
давності.

Так, як встановлено судом, згідно п. 1.4.
договору кредиту № 007-06993-290508 від 29.05.2008
року відповідачу надано кредит у формі
кредитної лінії строком на 364
календарні дні і відповідно до ч.1 ст.253
ЦК України перебіг строку починається
з наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок. Таким
чином, договір № 007-06993-290508 від 29.05.2008
року почав діяти з 30.05.2008 року.

Згідно ч.5 ст.254 ЦК України, якщо
останній день строку припадає на
вихідний, святковий або інший
неробочий день, що визначений
відповідно до закону у місці вчинення
певної дії, днем закінчення строку є
перший за ним робочий день та ч.5 ст.70
ЦПК України, останній день строку
триває до 24 години, але коли в цей строк
слід було вчинити процесуальну дію в
суді, де робочий час закінчується
раніше, строк закінчується в момент
закінчення цього часу.

Так, як 30, 31 травня 2009 року припали на
суботу та неділю - вихідні дні, то строк
дії договору № 007-06993-290508 від 29.05.2008 року
припинився з кінцевим терміном
погашення кредиту, згідно п.1.4
вказаного договору - 01.06.2009 року.

Статтею 257 ЦК України встановлена
загальна позовна давність - три роки і
таким чином строк позовної давності за
вказаним кредитним договором сплив
01.06.2012 року.

З матеріалів справи вбачається, що
позов надіслано позивачем до суду
поштою 17.07.2012 року, про що свідчить
конверт поштового відправлення
наявний в матеріалах справи, який
отримано судом 20.07.2012 року, що
стверджується вхідним штампом суду.
При цьому позивачем не ставиться
питання про поновлення строку позовної
давності.

Ч.3 та ч.4 ст.267 ЦК України визначено, що
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення і
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Разом з тим, як роз'яснив Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в п.31 своєї Постанови від 30.03.2012,
№ 5 "Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин",
враховуючи положення п.7 ч.13 ст.11 Закону
України "Про захист прав споживачів",
суди мають виходити з того, що у спорах
щодо споживчого кредитування
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув. У зв'язку із цим
позовна давність за позовом про
повернення споживчого кредиту
застосовується незалежно від
наявності заяви сторони у спорі.
Оскільки зі спливом строків позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
застосовуються й до додаткових вимог
банку.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що у задоволення позову ПАТ
«Дельта Банк» слід відмовити у зв'язку
зі спливом строків давності,
встановлених для звернення до суду з
позовною заявою.

Керуючись ЗУ «Про захист прав
споживачів», ст.ст. 253, 254, 257, 258, 267 ЦК
України, ст.ст. 4, 5, 14, 57, 59, 60, 81, 88, 208, 209, 294
ЦПК України, суд, -

РІШИВ:

В задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за кредитним договором № 007-06993-290508 від
29.05.2008 року в розмірі 5289,17 грн. -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до апеляційного суду
Закарпатської області протягом десяти
днів з дня його проголошення, а у разі
проголошення рішення без участі особи,
яка її оскаржує, протягом десяти днів з
дня його отримання.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду
Семерак І.О.