Справа №568/1629/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2013 р.

м.Радивилів

Радивилівський районний суд
Рівненської області

В складі:

головуючого судді: Бірука В.О.

при секретарі: Чуліпі Н.С.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Радивилів
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про захист честі, гідності,
ділової репутації та стягнення
моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2 про захист честі,
гідності, ділової репутації та
стягнення моральної шкоди в розмірі 20000
гривень.

В обгрунтування позову
посилається на те, що 20.06.2013 року до УМВС
України в Рівненській області надійшла
заява ОСОБА_2 про те, що генеральний
директор Національного
істирико-меморіального заповідника
«ОСОБА_3 битви» ОСОБА_1, в період з 2004 по
2013 рік здійснював нецільове
використання бюджетних коштів, які
виділялись на реставрацію іконостасу
Свято-Михайлівської церкви, яка є
пам’яткою культури.

По вказаній заяві ОСОБА_2
було розпочато досудове розслідування
у кримінальному провадженні за
ознаками кримінального
правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364
КК України.

В ході проведення
досудового розслідування було
проведено всі необхідні слідчі дії,
перевірена документація щодо
реставрації іконостасу
Свято-Михайлівської церкви.
Враховуючи, що в ході розслідування
кримінального провадження по заяві
ОСОБА_2 в його діях не було встановлено
ознак кримінального правопорушення,
передбаченого ч.1 ст.364 КК України і на
підставі п.8 ч.2 ст.40, ч.1 п.2 ст.284 КПК
України кримінальне провадження по
заяві було закрито, що підтверджується
постановою про закриття кримінального
провадження від 25.09.2013 року.

Таким чином, ОСОБА_2 зробивши
завідомо неправдиве повідомлення,
поширила інформацію, що порочать його
честь, гідність та ділову репутацію, а
саме надала неправдиву інформацію про
нецільове використання державних
коштів ним, що виділялись на
реставрацію Свято-Михайлівської
церкви, що знаходиться на території
музею, де він працює генеральним
директором.

Поширення негативної
інформації, яка не відповідає
дійсності призвело до порушення
нормальних життєвих зв’язків,
погіршення відносин з людьми,
негативно вплинуло на його ділову
репутацію. Йому була спричинена
моральна шкода, яка полягає у душевних
стражданнях, оскільки його й досі
переслідує почуття образи,
незахищенності, тривоги і приниження,
як особистості так і службової особи.

Письмове звернення ОСОБА_2 у
правоохоронні органи стало для нього
великим потрясінням і завдало йому
великих моральних страждань, так як
його ділова репутація була
безпідставно заплямована перед
великою кількістю людей, які його
знали, як порядного та чесного
керівника музею-заповідника.

Просить визнати
недостовірними та такими, що не
відповідають дійсності, порушують
права, свободи, ганьблять честь і
гідність та ділову репутацію позивача
відомості поширені відповідачем 20.06.2013
року в УМВС України в Рівненській
області про вчинення нецільового
використання державних коштів,
призначених на реставрацію іконостасу
Свято-Михайлівської церкви,
розташованої на території
Національного істирико-меморіального
заповідника «ОСОБА_3 битви», публічно
вибачитися через засоби масової
інформації (газета «Прапор перемоги»,
«Вільне слово»), стягнути з ОСОБА_2
моральну шкоду в розмірі 20000 гривень.

Позивач ОСОБА_1 в судовому
засіданні підтримав заявлений позов із
обставин викладених в ньому і просив
його задоволити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 позову не
визнала, в його задоволенні просила
відмовити. Показала, що 20 червня 2013 року
вона звернулась із заявою в
правоохоронні органи та просила
перевірити чи законно утримується на
реставрації іконостас
Свято-Михайлівської церкви. Іншим
способом інформацію, яка зазначалась у
її заяві до УМВС України в Рівненській
області, вона не поширювала.
Процесуальне рішення по її заяві на
даний час не прийнято. Подача заяви в
правоохоронні органи не може вважатись
поширенням неправдавих відомостей.

Заслухавши позивача ОСОБА_1,
відповідача ОСОБА_2, свідків ОСОБА_4,
ОСОБА_5, дослідивши письмові докази, які
є в матеріалах справи, суд приходить до
наступного.

Відповідно до ст.34
Конституції України кожен має право на
свободу думки і слова на вільне
вираження своїх поглядів і переконань.

Згідно ст.297 ЦК України кожен
має право на повагу до його гідності та
честі. Гідність та честь фізичної особи
є недоторканими. Фізична особа має
право звернутись до суду з позовом про
захист її гідності та честі.

Стаття 299 ЦК України
передбачає, що фізична особа має право
на недоторканність своєї ділової
репутації. Фізична особа може
звернутись до суду з позовом про захист
своєї ділової репутації.

На підставі ст.23 ч.1 п.п.2, 4 ЦК
України особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає у приниженні
честі, гідності, а також ділової
репутації фізичної особи.

Відповідно до ст.40
Конституції України усі мають право
направляти індивідуальні, колективні,
письмові звернення, або особисто
звертатись до органів державної влади,
органів місцевого самоврядування та
посадових і службових осіб цих органів,
що зобов’язані розглянути звернення і
дати обгрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

У зв’язку з цим
Конституційний суд України у своєму
рішенні від 10.04.2003 року (справа про
поширення відомостей) зазначив, що
звернення громадян до правоохоронного
органу, що містять певні відомості про
недодержання законів осіб, передаються
чи повідомляються не з метою доведення
таких відомостей до громадськості чи
окремих громадян, а з метою їх
перевірки уповноважними на це законом
посадовими особами. Тому такі
звернення не можуть вважатися
поширенням відомостей, що порочать
честь, гідність чи ділову репутацію або
завдають шкоди інтересам громадянина.

Так, у з’ясуванні чи має
місце недостовірність інформації та
поширення такої відповідачем ОСОБА_2
суд виходить з наступного.

Відповідно до роз’яснень
п.16 постанови Пленуму Верховного суду
України від 27.02.2009 року №1 «Про судову
практику у справах про захист гідності
та честі фізичної особи, а також
ділової репутації фізичної та
юридичної особи» відповідно до ст.40
Конституції України усі мають право
направляти індивідуальні, колективні,
письмові звернення, або особисто
звертатись до органів державної влади,
органів місцевого самоврядування та
посадових і службових осіб цих органів,
що зобов’язаний розглянути звернення
і дати обгрунтовану відповідь у
встановлений законом строк. Суди
повинні мати на увазі, що у випадку,
коли особа звертається до зазначених
органів із заявою в якій міститься та
чи інша інформація, і в разі, якщо цей
орган компетентний перевірити таку
інформацію та надати відповідь, про те
в ході перевірки інформація не знайшла
свого підтвердження вказана обставина
не може сама по собі бути підставою для
задоволення позову, оскільки у такому
випадку мала місце реалізація особою
конституційного права, передбаченого
ст.40 Конституції, а не поширення
недостовірної інформації.

Судом встановлено і
підтверджено матеріалами справи, що
20.06.2013 року ОСОБА_2 звернулась із заявою
до УМВС України в Рівненській області
про неправомірні дії генерального
директора НІМЗ «ОСОБА_3 битви» ОСОБА_1,
які полягають в нецільовому
викоританні бюджетних коштів, які
виділяються на реставрацію іконостасу
Свято-Михайлівської церкви с.Пляшева
Радивилівського району. По даному
факту 20.06.2013 року було відкрито
кримінальне провадження
Радивилівським РВ УМВС в Рівненській
області за ст.364 ч.1 КК України. Після
скасування постанови про закриття
кримінального провадження
прокуратурою Рівненської області
01.11.2013 року процесуальне рішення по
даних матеріалах не прийнято.

Доводи позивача ОСОБА_1 про
те, що сам факт подання заяви до
правоохоронного органу є поширенням
недостовірної інформації не можуть
бути прийняті до уваги, оскільки
викладення фактів у заяві до
правоохоронного органу не може
вважатись поширенням відомостей, які
порочать честь, гідність чи ділову
репутацію або завдають шкоди інтересам
особи, відносно якої подано заяву.

Позивач ОСОБА_1 не довів в
судовому засіданні, що інформація
викладена в заяві ОСОБА_2 носить
неправдивий, наклепницький характер.

Суд вважає, що факти
викладені в заяві ОСОБА_2 20.06.2013 року в
УМВС України в Рівненській області
мали місце і не можуть вважатися
такими, що не відповідають дійсності та
порочать честь, гідність і ділову
репутацію позивача.

А тому позовні вимоги щодо
спростування недостовірної інформації
викладеної в зазначеній заяві
задоволенню не підлягають.

Суд не погоджується з посиланням
позивача на спричинення відповідачем
моральної шкоди через те, що вони не
грунтуються на законі.

Доводи ОСОБА_1 про те, що сам факт
подання заяви призвів до моральних
збитків не може бути прийнято до уваги.

Враховуючи вищезазначене
суд дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про захист честі, гідності,
ділової репутації та стягненні
моральної шкоди безпідставні, не
грунтуються на законі, а тому
задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.23, 277, 297, 299, 1167 ЦК
України, Постановою Пленуму ВСУ №1 від
27.02.2009 року «Про судову практику у
справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної
особи», ст.ст.10, 11, 60, 212, 213, 218 ЦПК України,
суд -

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про захист честі, гідності, ділової
репутації та стягнення моральної шкоди
– відмовити.

Рішення може бути оскаржене
до апеляційного суду Рівненської
області через Радивилівський районний
суд шляхом подання в 10-денний строк
апеляційної скарги.

При неподанні в 10-денний
строк апеляційної скарги рішення
набирає законної сили по закінченню
цього строку, а при поданні апеляційної
скарги рішення набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Повний текст рішення
виготовлено 30 грудня 2013 року.

Суддя:

Бірук В.О.