Провадження4-с/764/124/2013
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2013 року Ленінський
районний суд міста Севастополя у
складі: головуючого судді – Гаркуші
О.М.,

при секретарі – Грищенко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у місті
Севастополі скаргу Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
„Севастопольгаз” до Відділу
державної виконавчої служби
Ленінського районного управління
юстиції у місті Севастополі про
визнання дій державного виконавця
неправомірними, скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

01.11.2013 року заявник звернувся до суду із
вказаною скаргою на дії державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Ленінського
районного управління юстиції у місті
Севастополі (далі – Відділ ДВС ЛРУЮ), в
обґрунтування якої вказав, що за заявою
ПАТ „Севастопольгаз” Ленінським
районним судом міста Севастополя 02.09.2013
року видано судовий наказ по стягненню
з ОСОБА_1 на користь ПАТ
„Севастопольгаз” заборгованість у
розмірі 952,16 грн. та судовий збір у
розмірі 114,70 грн. Постановою державного
виконавця від 11.10.2013р. ПАТ
„Севастопольгаз” відмовлено у
відкритті виконавчого провадження по
примусовому виконанню наказу суду,
оскільки виконавчий документ не
відповідає вимогам ст. 18 ЗУ «Про
виконавче провадження», а саме
виконавчий документ не містить
ідентифікаційного номеру боржника.
Вважає вищезазначену постанову такою,
що винесена з порушенням норм Закону
України «Про виконавче провадження» у
зв’язку з тим, що ідентифікаційний
номер боржника у виконавчому листі
зазначається при його наявності, якщо
він відомий суду, не є перешкодою у
відкритті виконавчого провадження,
оскільки не є обов’язковим реквізитом
виконавчого документу.

У судове засідання представник
заявника не з’явився, повідомлений
належним чином, причин неявки не надав.

Представник зацікавленої особи до
судового засідання не з’явився,
повідомлений належним чином, причин
неявки не надав. Визнаючи матеріали, що
є у справі достатніми, суд вважає за
можливе розглянути скаргу у
відсутності зацікавленої особи.

Дослідивши письмові матеріали скарги,
письмові матеріали справи, суд
знаходить скаргу не обґрунтованою та
такою, що не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

02 вересня 2013 року судовим наказом
Ленінського районного суду міста
Севастополя, який набрав чинності
19.09.2013 року та був виданий 03.10.2013 року
було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ
„Севастопольгаз” заборгованість у
розмірі 952,16 грн. та судовий збір у
розмірі 114,70 грн. (а.с.13).

На примусове виконання зазначеного
наказу ПАТ „Севастопольгаз” було
подано заяву до Відділу ДВС
Ленінського РУЮ про відкриття
виконавчого провадження.

З матеріалів справи також встановлено,
що постановою від 11.10.2013 року державний
виконавець Відділу ДВС ЛРУЮ відмовив у
відкритті виконавчого провадження з
тих підстав, що у виконавчому документі
від 03 жовтня 2013 про стягнення з ОСОБА_1
суми заборгованості не зазначено
ідентифікаційний код боржника (а.с.21).

Згідно до статті 383 ЦПК України
учасники виконавчого провадження ті
особи, які залучаються до проведення
виконавчих дій, мають право звернутися
до суду із скаргою, якщо вважають, що
рішенням, дією чи бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судового
рішення, ухваленого відповідно до
цього Кодексу, порушено їх права чи
свободи.

Відповідно до ч. 2 ст. 103 ЦПК України
судовий наказ має відповідати вимогам
до виконавчого документа, встановленим
Законом України "Про виконавче
провадження" та обов’язково містити
положення про дату видачі судового
наказу стягувачу, дату набрання
судовим наказом законної сили та строк
пред’явлення судового наказу до
виконання. Зазначені відомості
вносяться до судового наказу у день
його видачі стягувачу для
пред’явлення до виконання.

Згідно до ч.1 ст.25 Закону державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред’явлення
виконавчого документа до виконання і
цей документ відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, та
пред’явлений до виконання до органу
державної виконавчої служби за
належним місцем виконання рішення.

Згідно з положеннями п.6 ч.1 ст.26 Закону
державний виконавець відмовляє у
відкритті виконавчого провадження у
разі невідповідності виконавчого
документа вимогам, передбаченим
статтею 18 цього Закону.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.18 зазначеного
Закону у виконавчому документі повинні
бути зазначені повне найменування (для
юридичних осіб) або ім’я (прізвище,
власне ім'я та по батькові) (для
фізичних осіб) стягувача і боржника, їх
місцезнаходження (для юридичних осіб)
або місце проживання чи перебування
(для фізичних осіб), ідентифікаційний
код суб’єкта господарської діяльності
стягувача та боржника (для юридичних
осіб), індивідуальний ідентифікаційний
номер стягувача та боржника (для
фізичних осіб - платників податків) або
номер і серія паспорта стягувача та
боржника для фізичних осіб - громадян
України, які через свої релігійні або
інші переконання відмовилися від
прийняття ідентифікаційного номера,
офіційно повідомили про це відповідні
органи державної влади та мають
відмітку в паспорті громадянина
України, а також інші дані, якщо вони
відомі суду чи іншому органу, що видав
виконавчий документ, які ідентифікують
стягувача та боржника чи можуть
сприяти примусовому виконанню,
зокрема, дата народження боржника та
його місце роботи (для фізичних осіб),
місцезнаходження майна боржника,
рахунки стягувача та боржника тощо.

Згідно п. 1.12.3 Інструкції з організації
примусового виконання рішень, яка
затверджена наказом № 512 /5 із змінами,
внесеними згідно з наказами
Міністерства юстиції № 1765/5 від 30.11.2012,
№ 924/5 від 18.05.2013, постанови державного
виконавця, а також інші документи
виконавчого провадження (крім актів, що
складаються за місцем проведення
виконавчих дій) складаються за
допомогою програмних засобів Єдиного
державного реєстру виконавчих
проваджень.

Пунктом 1.12.4 Інструкції передбачено, що
ведення Єдиного реєстру, умови доступу
до нього та отримання інформації
здійснюються відповідно до Положення
про Єдиний державний реєстр виконавчих
проваджень (далі - Положення), яке
затверджене наказом Міністерства
юстиції України від 20.05.2003 № 43/5,
зареєстрованого у Міністерстві
юстиції України 21.05.2003 за № 388/7709 (із
змінами).

Отже, у п.2.3 Положення вбачається, що
обов’язковими даними, що вносяться до
Єдиного реєстру у органі ДВС, окрім
іншого є реєстраційний номер облікової
картки платника податків.

Аналізуючи вищенаведені норми, суд
дійшов висновку, що державний
виконавець Відділу ДВС позбавлений
можливості відкрити виконавче
провадження без зазначення
реєстраційного номеру облікової
картки платника податків боржника та
стягувача.

Відповідно до пп.17.1.9 п.17.1 ст.70
Податкового кодексу України платник
податків має право на нерозголошення
контролюючим органом (посадовими
особами) відомостей про такого
платника без його письмової згоди та
відомостей, що становлять
конфіденційну інформацію, державну,
комерційну чи банківську таємницю та
стали відомі під час виконання
посадовими особами службових
обов’язків, крім випадків, коли це
прямо передбачено законами. Тож,
враховуюче зазначене, Державна
податкова інспекція ДПС має правові
підстави для надання відомостей щодо
індивідуального ідентифікаційного
номеру з Державного реєстру лише за
наявності відповідної ухвали суду про
витребування доказів, що дає суду
підстави вважати, що Відділ ДВС
позбавлений можливості отримати
інформацію щодо ідентифікаційного
коду, оскільки вона є конфіденційною.

Окрім іншого, суд вважає за доцільне
зазначити, що спільним наказом
Державної судової адміністрації
України та Державної податкової служби
України № 30/44 від 26 лютого 2013 року
затверджено Порядок надання судам
загальної юрисдикції інформації про
реєстраційні номери облікових карток
платників податків боржників та
стягувачів.

Таким чином, за відсутності в
матеріалах справи даних про
ідентифікаційний номер боржника та з
огляду на те, що законом саме на суд
покладено обов’язок здійснення
контролю за виконанням судових рішень,
суд першої інстанції не був
позбавлений процесуальної можливості
витребувати ці дані в уповноваженого
державного органу, з метою видачі
виконавчого документа, який би
відповідав вимогам закону, що в свою
чергу забезпечило б повне та своєчасне
виконання судового рішення.

Проте, вказаних обставин та норм
закону, при видачі виконавчого
документу, суд не врахував, не здійснив
заходів щодо отримання інформації про
індивідуальний ідентифікаційний номер
боржника, тому відмовляючи у відкритті
виконавчого провадження, державний
виконавець Відділу ДВС діяв в межах
свої повноважень та відповідно діючому
законодавству.

Таким чином, з урахуванням зазначеного,
суд приходить до висновку про не
обґрунтованість вимог ПАТ
„Севастопольгаз” про визнання дії
державного виконавця Відділу ДВС щодо
відмови у відкритті виконавчого
провадження та такою, що задоволенню не
підлягає.

Оскільки вимога про скасування
постанови державного виконавця
Відділу ДВС про відмову у відкритті
виконавчого провадження знаходиться в
залежності від вирішення першої
вимоги, в задоволенні якої відмовлено,
то і вона є необґрунтованою та такою, що
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 383-387 ЦПК України, ст. 47
Закону України «Про виконавче
провадження», суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
„Севастопольгаз” до Відділу
державної виконавчої служби
Ленінського районного управління
юстиції у місті Севастополі про
визнання дій державного виконавця
неправомірними, скасування постанови
– відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду міста Севастополя через суд
першої інстанції шляхом подачі в
5-денний строк з дня винесення ухвали
апеляційної скарги.

Суддя -