РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 124/7500/13-ц

18.12.2013 року
м. Сімферополь

Центральний районний суд м.
Сімферополя Автономної Республіки
Крим у складі:

головуючого судді - Деменка С.В.,

при секретарі - Штін Ю.П.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя
особа - приватний нотаріус
Сімферопольського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 про
визнання договору дарування недійсним,
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа -
приватний нотаріус Сімферопольського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
про визнання договору дарування
недійсним, зобов'язання вчинити певні
дії.

Свої доводи мотивував тим, що
04.09.2010р. ОСОБА_5 позичив у ОСОБА_1 грошові
кошти у розмірі 101.204 євро. За життя
ОСОБА_5 придбав квартиру АДРЕСА_1, а
також два житлових будинкиНОМЕР_1 та
НОМЕР_2 по АДРЕСА_2, один з яких оформив
на своє ім'я, а інший на ім'я ОСОБА_2
Придбану квартиру, яка є предметом
спору, також подарував ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, однак перед
смертю зареєстрував шлюб з ОСОБА_2, яка
знала про борг чоловіка, не
заперечувала проти його розміру,
підтримуючи з ОСОБА_1 дружні стосунки,
обіцяючи повернути борг у повному
обсязі. Однак, надалі ОСОБА_2 почала
ухилятися від повернення боргу, у
зв'язку із чим позивач вимушений був
звернутися до суду із відповідним
позовом. Рішенням Сакського
міськрайонного суду АР Крим від
15березня 2013 року на користь ОСОБА_1 було
стягнуто з ОСОБА_2 суму боргу у розмірі
1.074.184,48 грн. Під час розгляду зазначеної
справи, 02.11.2012р. в порядку забезпечення
позову ухвалою суду було накладено
арешт на нерухоме майно, що належить
ОСОБА_2 Однак, відповідачка, з метою
ухилення від виконання майбутнього
судового рішення про стягнення суми
боргу, 08.02.2013р. подарувала квартиру
АДРЕСА_1 своєї донці - відповідачці
ОСОБА_3 Таким чином, ОСОБА_2, знаючи про
наміри позивача стягнути з неї суму
боргу, навмисно розпорядилася майном з
метою уникнення матеріальної
відповідальності за можливим рішенням
суду. Зазначені обставини свідчать про
фіктивність правочину. На підставі
наведеного, позивач просить на
підставі ст.234 ЦК України визнати
недійсним договір дарування
нерухомого майна з підстав його
фіктивності. Зобов'язати приватного
нотаріуса Сімферопольського міського
нотаріального округу АР Крим ОСОБА_4
скасувати (вилучити) запис про право
власності, зареєстрований за
громадянкою ОСОБА_3 з Державного
реєстру прав на нерухоме майно на
квартиру АДРЕСА_1.

В запереченнях відповідачки
ОСОБА_3, ОСОБА_2 просили суд залишити
позовні вимоги без задоволення з
мотивів їх безпідставності.

В судове засідання
представник позивача - адвокат ОСОБА_6,
будучи належним чином повідомленим про
час та місце розгляду справи, не
з'явився. Надіслав клопотання про
розгляд справи без присутності
позивача та його представника. Просив
позов задовольнити.

В судовому засіданні
відповідачки ОСОБА_3, ОСОБА_2 та їх
представники - ОСОБА_7, ОСОБА_8
заперечували проти задоволення позову
у повному обсязі.

Третя особа - приватний
нотаріус ОСОБА_4 в судове засідання не
з'явилася, про час та місце розгляду
справи сповіщалася належним чином.
Надіслала письмові пояснення щодо
законності та правомірності
посвідченого договору дарування
квартири.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
надані докази в їх сукупності, суд
приходить до висновку, що позов
задоволенню не підлягає.

Принцип диспозитивності
цивільного судочинства, закріплений в
ст.11 ЦПК України, передбачає, що суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до ЦПК
України, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що
рішенням Сакського міськрайонного
суду АР Крим від 15березня 2013 року, яке
набрало законної сили, було частково
задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення суми боргу та визнання права
власності на будинок та земельну
ділянку. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 1.074.184,48 грн.,
а також судові витрати. В решті
позовних вимог відмовлено (6-15).

Ухвалою Сакського
міськрайонного суду АР Крим від 02.11.2012р.
в порядку забезпечення позову ОСОБА_1
було накладено арешт на житловий
будинок НОМЕР_2 та присадибну ділянку
по АДРЕСА_2, що належать ОСОБА_2 (а.с.66).

Відповідно до вимог ст.ст. 316,
317, 319, 321 ЦК України правом власності є
право особи на річ (майно), яке вона
здійснює відповідно до закону за своєю
волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном. Власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону. Право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права
власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і порядку,
встановленому законом.

08.02.2013р. приватним нотаріусом
Сімферопольського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 за
реєстровим номером 69 було посвідчено
договір дарування квартири АДРЕСА_1
укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Зі змісту позову вбачається,
що позивачем вимоги про визнання
зазначеного договору дарування
недійсним заявлені на підставі ст.234 ЦК
України.

Відповідно до ст.234 ЦК
України, фіктивним є правочин, який
вчинено без наміру створення правових
наслідків, які обумовлювалися цим
правочином.

Пленум Верховного Суду
України в п. 24 постанови № 9 від 06.11.2009
року «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» роз'яснив, що
для визнання правочину фіктивним
необхідно встановити наявність умислу
всіх сторін правочину. Судам необхідно
враховувати, що саме по собі
невиконання правочину сторонами не
означає, що укладено фіктивний
правочин. У разі якщо на виконання
правочину було передано майно, такий
правочин не може бути кваліфікований
як фіктивний.

Статтею 717 ЦК України
передбачено, що за договором дарування
одна сторона (дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність.

Щодо наявності умислу
відповідачок на укладення фіктивного
правочину з дарування нерухомого
майна, позивачем, на думку суду, не
надано достатніх доказів про це, а на
припущеннях судове рішення
ґрунтуватися не може.

Так, з матеріалів справи
слідує, що відповідачка ОСОБА_3
прийняла за договором дарування від
08.02.2013р. в дарунок нерухоме майно, про що
свідчить наступна реєстрація за нею
права власності на це майно. 26.03.2013р.
зареєстровано місце проживання ОСОБА_3
за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.40). Відповідно,
за зазначеною адресою було знято з
реєстрації місця проживання ОСОБА_2
(а.с.65).

Як пояснила в судовому
засіданні ОСОБА_3, мати подарувала їй
квартиру для проживання та в останній
вона постійно мешкає. Нею, як новим
власником, в березні-квітні 2013р. були
укладені договори з ПАТ «Кримгаз», ПАТ
«ДТЕК Крименерго», КП ЖЕО Центрального
району м. Сімферополя з надання
відповідних послуг з переоформленням
відповідних розрахункових книжок
(а.с.41-49).

Зазначені обставини, а також
реальне передання майна, на думку суду,
свідчать про те, що правочин був
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
ОСОБА_3 набула право власності на
квартиру, яку реально використовує для
особистого проживання.

Крім того, як власник майна,
ОСОБА_2 мала повне право ним
розпорядитися, оскільки це майно не
перебувало під забороною відчуження
(арештом).

Доводи позивача про те, що
договір дарування укладено фактично з
метою ухилення від виконання судового
рішення про стягнення суми боргу, є
неспроможними. Так, з метою
забезпечення позову ОСОБА_1, Сакським
міськрайонним судом АР Крим накладено
арешт на інше майно ОСОБА_2 (на яке він
просив суд визнати за ним право
власності), за рахунок якого позивач і
може отримати задоволення щодо
стягнутої на його користь грошової
суми. Судами першої та апеляційної
інстанції встановлено, що з метою
створення спільного майна ОСОБА_5 та
ОСОБА_2 отримала в борг у позивача
грошові кошти на створення спільного
сумісного майна - будівництво двох
будинків у смт. Новофедорівка
Сакського району АР Крим (а.с.6-15).

Таким чином, на думку суду,
правочин укладений відповідно до вимог
діючого законодавства та ознак його
фіктивності судом не вбачається.

Зважаючи, що судом не
встановлено законних підстав для
задоволення позовних вимог щодо
визнання правочину фіктивним, відсутні
правові підстави для скасування запису
про право власності в Державному
реєстрі прав на нерухоме майно,
оскільки останні вимоги є похідними
від вирішення попередніх питань.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених ЦПК
України.

Таким чином, враховуючи
встановленні судом правовідносини між
сторонами та фактичні обставини
справи, позов ОСОБА_1, в межах заявлених
ним вимог, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.316,317,319,321,234,717
ЦК України, ст.ст.7,10,11,27,30,60,61,212-215 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1
до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа -
приватний нотаріус Сімферопольського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
про визнання договору дарування
недійсним, зобов'язання вчинити певні
дії - відмовити повністю.

Судові витрати залишити за
позивачем.

Рішення може бути оскаржено
до Апеляційного суду АР Крим через
Центральний районний суд м.
Сімферополя протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя:
С. В. Деменок