Справа № 530/2723/13-ц
Номер провадження 2/530/986/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2013 року Зіньківський районний
суд Полтавської області в складі:
головуючого - судді Должко С.Р., при
секретарі Кравченко М.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті
Зіньків справу за позовом

ОСОБА_1 до Кирило-Ганнівської сільської
ради, треті особи Зіньківська державна
нотаріальна контора, Відділ
Держземагенства в Зіньківському
районі Полтавської області, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 про визнання права власності на
спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в Зіньківський
районний суд Полтавської області з
позовом до Кирило-Ганнівської
сільської ради, треті особи
Зіньківська державна нотаріальна
контора, Відділ Держземагенства в
Зіньківському районі Полтавської
області, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання
права власності на спадкове майно.

У позовній заяві ОСОБА_1 вказала, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько - ОСОБА_4,
відповідно до свідоцтва про смерть
НОМЕР_2 від 03.04.2012 року. До складу
спадщини, яка відкрилася на час його
смерті, входить земельна ділянка для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
загальною площею 4,96 га, належна
померлому на підставі державного акту
на право приватної власності на землю
серії ІІ-ПЛ №000838, виданого
Кирило-Ганнівською сільською радою
Зіньківського району Полтавської
області 10.05.2001 року.

Заповідального розпорядження на
випадок смерті ОСОБА_4 не складав.

Позивач вказує, що перебуває в родинних
відносинах з померлим як його донька та
є єдиним спадкоємцем всього належного
йому майна за законом, відповідно до
свідоцтва про народження. Дружина
померлого - ОСОБА_2, мати позивача, та
донька померлого - ОСОБА_3, сестра
позивача, які постійно проживали зі
спадкодавцем, у тому числі і на час
відкриття спадщини, - від прийняття
спадщини відмовились шляхом звернення
з відповідними заявами до нотаріальної
контори за місцем відкриття спадщини.
Вказані заяви про відмову від
прийняття спадщини містяться в
матеріалах спадкової справи №165, що
заведена 25.09.2012 року Опішнянською
державною нотаріальною конторою. Інших
спадкоємців як за Заповітом так і за
Законом немає.

З метою оформлення права власності на
вказану земельну ділянку у жовтні 2013
року позивач звернулася до
Опішнянської державної нотаріальної
контори, де нотаріус повідомив ОСОБА_1,
що оформлення унеможливлює
відсутність відомостей про земельну
ділянку в Державному земельному
кадастрі. Зазначене зумовлене
відсутністю кадастрового номера
спадкової земельної ділянки, наявність
якого є необхідною складовою правового
статусу земельної ділянки як об'єкта
цивільних прав при оформленні прав на
неї та при проведенні державної
реєстрації таких прав.

Заслухавши позивача, зачитавши заяву
відповідача, заслухавши третіх осіб та
дослідивши докази по справі, суд
знаходить, що заявлені вимоги
обґрунтовані і такі, що підлягають
задоволенню.

У відповідності до ст.. 57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цивільно-процесуального кодексу
України.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою... .

Відповідно до ст.3 ЦПК України - кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України,
- цивільне судочинство здійснюється
відповідно до Конституції України,
цього Кодексу та Закону України "Про
міжнародне приватне право". Якщо
міжнародним договором, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України, передбачено інші
правила, ніж встановлені цим Кодексом,
застосовуються правила міжнародного
договору. Провадження в цивільних
справах здійснюється відповідно до
законів, чинних на час вчинення окремих
процесуальних дій, розгляду і
вирішення справи. Закон, який
встановлює нові обов'язки, скасовує чи
звужує права, належні учасникам
цивільного процесу, чи обмежує їх
використання, не має зворотної дії в
часі.

Згідно положень пункту 2 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у
цивільній справі", - рішення суду як
найважливіший акт правосуддя
покликане забезпечити захист
гарантованих Конституцією України
прав і свобод людини та здійснення
проголошеного Основним Законом
України принципу верховенства права. У
зв'язку з цим суди повинні неухильно
додержувати вимог про законність і
обґрунтованість рішення у цивільній
справі (частина перша статті 213 ЦПК).
Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до статті 2 ЦПК,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до статті 8 ЦПК, а також
правильно витлумачив ці норми. Якщо
спірні правовідносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого - суд виходить із загальних
засад законодавства (аналогія права).
Якщо є суперечності між нормами
процесуального чи матеріального права,
які підлягають застосуванню при
розгляді та вирішенні справи, то
рішення є законним, якщо судом
застосовано відповідно до частини
четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають
вищу юридичну силу. У разі наявності
суперечності між нормами законів
(кодексів), що мають однакову юридичну
силу, застосуванню підлягає той з них,
який прийнято пізніше. При
встановленні суперечностей між
нормами права, які підлягають
застосуванню при розгляді та вирішенні
справи, суду також необхідно
враховувати роз'яснення Пленуму
Верховного Суду України, що містяться в
постанові від 1 листопада 1996 року № 9
"Про застосування Конституції України
при здійсненні правосуддя".
Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно ст.328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом.

Відповідно до ст.316 ЦК України „Правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею.

У відповідності до ст.1218 ЦК України. До
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті".

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України
"спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину чи не
прийняти її".

Відповідно до ч. 5 ст. З Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень" право
власності та інші речові права на
нерухоме майно, набуті згідно з діючими
нормативно-правовими актами до
набрання чинності цим Законом,
визнаються державою.

Відповідно до положень Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні" (
280/97-ВР ), основні терміни, використані в
цьому Законі, мають таке значення:
зокрема, територіальна громада -
жителі, об'єднані постійним
проживанням у межах села, селища, міста,
що є самостійними
адміністративно-територіальними
одиницями, або добровільне об'єднання
жителів кількох сіл, що мають єдиний
адміністративний центр; районні та
обласні ради - органи місцевого
самоврядування, що представляють
спільні інтереси територіальних
громад сіл, селищ та міст. Згідно з ст.5
Закону система місцевого
самоврядування включає: територіальну
громаду; сільську, селищну, міську раду;
сільського, селищного, міського голову;
виконавчі органи сільської, селищної,
міської ради; районні та обласні ради,
що представляють спільні інтереси
територіальних громад сіл, селищ, міст;
органи самоорганізації населення.
Відповідно до ст.10 цього ж Закону
сільські, селищні, міські ради є
органами місцевого самоврядування, що
представляють відповідні
територіальні громади та здійснюють
від їх імені та в їх інтересах функції і
повноваження місцевого
самоврядування, визначені
Конституцією України, цим та іншими
законами. Пленуму Верховного Суду
України у п. 24 Постанови № 7 від 30 травня
2008 р. Про судову практику у справах про
спадкування роз'яснив, що при
відсутності інших спадкоємців за
заповітом і за законом, усунення їх від
права на спадкування, неприйняття ними
спадщини, а також відмови від її
прийняття відповідачами є
територіальні громади в особі
відповідних органів місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен
має право володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю, ніхто
не може бути протиправно позбавлений
права власності. Право приватної
власності є непорушним. Використання
власності не може завдавати шкоди
правам, свободам та гідності громадян,
інтересам суспільства, погіршувати
екологічну ситуацію і природні якості
землі.

Статтею 17 Загальної декларації прав
людини, передбачено - ніхто не може бути
безпідставно позбавлений свого майна.

Згідно ст. 17 Закон України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію та практику Суду як
джерело права.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу
Конвенції кожна фізична або юридична
особа має право мирно володіти своїм
майном. Ніхто не може бути позбавлений
своєї власності інакше як в інтересах
суспільства і на умовах, передбачених
законом і загальними принципами
міжнародного права.

Поняття власності чи «майна» за ст. 1
Першого протоколу Конвенції
тлумачиться дуже широко, охоплює цілу
низку інтересів економічного
характеру. За рішеннями Європейського
суду з прав людини «майном» в розумінні
статті 1 Протоколу 1 до Конвенції
вважається законне і обґрунтоване
очікування набуття майна або майнового
права за укладеним договором.

Відповідно до ст.1225 ЦК України право
власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємців на загальних
підставах, із збереженням її цільового
призначення.

Як роз'яснено в п.10 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30.05.2008 року
за № 7 «Про судову практику у справах
про спадкування», право власності на
земельну ділянку переходить до
спадкоємців за загальними правилами
спадкування /зі збереженням її
цільового призначення/ при
підтвердженні цього права спадкодавця
державним актом на право власності на
землю або іншим правовстановлюючим
документом.

Згідно з ч. 9 ст. 79-1 Земельного Кодексу
України 25.10.2001 року в нині діючій
редакції/ земельна ділянка може бути
об'єктом цивільних прав виключно з
моменту її формування (крім випадків
суборенди, сервітуту щодо частин
земельних ділянок) та державної
реєстрації права власності на неї.

Відповідно до ч. 10 цієї статті Державна
реєстрація речових прав на земельні
ділянки здійснюється після державної
реєстрації земельних ділянок у
Державному земельному кадастрі. В п. 4
вказано, що земельна ділянка
вважається сформованою з моменту
присвоєння їй кадастрового номера.

Згідно п.2 Прикінцевих та перехідних
положень Закону України „Про
Державний земельний кадастр" земельні
ділянки, право власності (користування)
на які виникло до 2004 року, вважаються
сформованими незалежно від присвоєння
їм кадастрового номера. У разі якщо
відомості про зазначені земельні
ділянки не внесені до Державного
реєстру земель, їх державна реєстрація
здійснюється на підставі технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення (відновлення) меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) за заявою їх власників
(користувачів земельної ділянки
державної чи комунальної власності).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2
помер батько позивача - ОСОБА_4,
відповідно до копії свідоцтва про
смерть НОМЕР_2 від 03.04.2012 року. Після
його смерті відкрилася спадщина. До
складу спадщини входить земельна
ділянка яка надана для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва загальною площею 4,96 га,
належна померлому, ОСОБА_4 на підставі
державного акту на право приватної
власності на землю серії ІІ-ПЛ №000838,
виданого Кирило-Ганнівською сільською
радою, Зіньківського району,
Полтавської області 10.05.2001 року.

Заповідального розпорядження на
випадок смерті ОСОБА_4 не складав.

Позивач перебуває в родинних
відносинах з померлим як його донька
відповідно до копії свідоцтва про
народження НОМЕР_3 від 23.06.1979 року.

Дружина померлого, ОСОБА_2 мати
позивача та донька померлого, ОСОБА_3,
сестра позивача, які постійно
проживали зі спадкодавцем, у тому числі
і на час відкриття спадщини, - від
прийняття спадщини відмовились шляхом
звернення з відповідними заявами до
нотаріальної контори за місцем
відкриття спадщини, що підтверджується
копією спадкової справи №165, яка
заведена 25.09.2012 року Опішнянською
державною нотаріальною конторою яку
додано до суду.

Спадкова справа на майно померлої
заведена Опішнянською державною
нотаріальною конторою Зіньківського
районного нотаріального округу
Полтавської області 25.09.2012 року за
№165-2012.

На запит нотаріуса у Відділі
Держземагенства у Зіньківському
районі Полтавської області відмовили у
видачі Витягу з реєстру Державного
земельного кадастру на тій підставі, що
відомості про земельну ділянку не
внесені до Державного земельного
кадастру. Через відсутність Витягу з
реєстру Державного земельного
кадастру Опішнянською державною
нотаріальною конторою Зіньківського
районного нотаріального округу
Полтавської області позивачу
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину.

У відповідності до ст.. 213 ЦПК України
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства ухвалює рішення на основі
повного і всебічного з'ясування
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні та
керуючись ст. ст. 376, 392 ЦК України, ст.
ст. 3, 10,15,30, 57-61, 212-223 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до
Кирило-Ганнівської сільської ради,
треті особи Зіньківська державна
нотаріальна контора, Відділ
Держземагенства в Зіньківському
районі Полтавської області, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 про визнання права власності на
спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце
проживання: АДРЕСА_1, податковий номер
НОМЕР_1, право власності на земельну
ділянку площею 4,96 га гектарів,
розташовану на території
Кирило-Ганнівської сільської ради
Зіньківського району, Полтавської
області, з цільовим призначенням
(використанням) «для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва »,
що належала ОСОБА_4 на підставі
державного акту на право власності на
землю серії ІІ-ПЛ №000838, виданого
Кирило-Ганнівською сільською радою
Зіньківського району Полтавської
області 10.05.2001 року , зареєстрований 10
травня 2001 року в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за №457, в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Полтавської області
через Зіньківський районний суд шляхом
подання апеляційної скарги протягом 10
днів з моменту його оголошення.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського

районного суду Полтавської області

С.Р.Должко