Провадження № 2/161/4418/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

18 грудня 2013 року

Луцький міськрайонний
суд Волинської області

в складі:

головуючого судді
Івасюти Л.В.

при секретарі
Сидоренко О.В.

з участю позивача
ОСОБА_1

представника відповідача
Гладич О.В.

прокурора
Клок О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Луцьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
м.Луцьку Волинської області,
управління Державної казначейської
служби України у місті Луцьку
Волинської області , Головного
управління Державного казначейської
служби України у Волинській області
про компенсацію матеріальної та
моральної шкоди, завданої незаконним
рішенням управління Пенсійного фонду
України у місті Луцьку,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 03.09.2013 року звернулася в
суд з позовом до управління Пенсійного
фонду України в м.Луцьку Волинської
області, управління Державної
казначейської служби України у місті
Луцьку Волинської області, Головного
управління Державного казначейської
служби України у Волинській області
про компенсацію матеріальної та
моральної шкоди, завданої незаконним
рішенням управління Пенсійного фонду
України у місті Луцьку.

Позов мотивує тим, що 01 вересня 2011 року
вона наказом комунального закладу
«Луцька музична школа №2» №44-К була
звільнена з посади викладача по класу
баяну в зв'язку із виходом на пенсію на
пільгових умовах. Рішенням комісії №120
управління Пенсійного фонду України в
м. Луцьку Волинської області від 25
листопада 2011 їй було відмовлено в
призначенні пенсії за вислугу років
відповідно до п. «е» ст. 55 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»,
оскільки відсутній необхідний стаж
роботи для призначення даного виду
пенсії . Не погоджуючись із даним
рішенням, вона звернулась із
адміністративним позовом до Луцького
міськрайонного суду про визнання
рішення про відмову в призначенні
пенсії неправомірним та зобов'язання
призначити пенсію за вислугу років.
Постановою Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 08 травня 2012
року їй було відмовлено в задоволенні
адміністративного позову .

Не погоджуючись із даною постановою,
вона звернулась із апеляційною скаргою
до Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 27 листопада
2012 року її апеляційну скаргу було
задоволено, визнано дії управління
Пенсійного фонду України в м. Луцьку
неправомірними і зобов'язано
призначити їй пенсію за вислугу років
відповідно до п. «е» ст. 55 Закону
України «Про пенсійне забезпечення» з
02.09.2011 року .16 січня 2013 року було
відкрито виконавче провадження і
зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в м. Луцьку призначити їй
пенсію за вислугу років відповідно до
п. «е» ст. 55 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» з 02.09.2011 року .10
квітня 2013 року виконавче провадження
було закінчено, так як управління
Пенсійного фонду України в м. Луцьку
виконало рішення суду в повному обсязі
і перерахувало належні їй кошти на її
пенсійний рахунок .

Через протиправне та незаконне рішення
управління Пенсійного фонду України в
м. Луцьку , у період з 02.09.2011р. по 10.04.2013р.,
вона фактично залишилась без
фінансових засобів для проживання,
оскільки, звільнившись із роботи, їй
перестали виплачувати заробітну плату,
через рішення управління Пенсійного
фонду України в м. Луцьку їй не
нараховувалась пенсія.

Щоб матеріально забезпечити свій
прожитковий мінімум, вона, щомісячно,
змушена була користуватися послугами
ломбарду, заставляючи свої ювелірні
вироби під заставу та погашаючи
відповідні щомісячні відсотки, через
що вона зазнала збитків у значних
розмірах, що полягали у повернені
відсотків за кредитними договорами.

У зв'язку з тим, що управління
Пенсійного фонду України в м. Луцьку
неправомірно відмовило їй у
призначенні пенсії, вона змушена була
отриманими в ломбарді коштами за
кредитними договорами сплачувати
відсотки за користування кредитною
карткою .За період з 28.11.2011 р. по 28.02.2013 p.,
користуючись послугами кредитної
картки публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"ПриватБанк" (надалі -ПАТ КБ
"ПриватБанк") вона сплатила відсотки за
користування кредитним лімітом у
загальній сумі 880,06 грн., що випливає із
виписки по особовому рахунку ПАТ КБ
«Приватбанк» .За договорами
фінансового кредиту із приватним
товариством «Ломбард партнер «Вівенко
і компанія», за період з 15.12.2011р. по
05.02.2013р. вона сплатила відсотки по
кредиту на загальнусуму 9 928,40 грн. Отже,
за період з 02.09.2011р. по 10.04.2013р. вона,
залишившись без засобів для існування
по вині управління Пенсійного фонду
України в м. Луцьку, змушена була
укладати договори кредиту, за які в
сумарному розрахунку, сплатила
відсотки на загальну суму 10 808,46 грн. (9
928,40 грн . + 880,06 грн.). Щоб захистити свої
порушені права, вона змушена була
звертатись за юридичною допомогою, в
результаті чого додатково зазнала
матеріальних збитків, зокрема, 01.12.2011р.
та15.12.2011р. вона здійснювала оплату
юридичних послуг, наданих їй приватною
комерційно-юридичною фірмою
«Віталіна» за підготовку листів до
головного управління Пенсійного фонду
України у Волинській області в сумі 200
грн. та 250грн., що підтверджується
квитанціями. 19.03.2012р. здійснила оплату
юридичних послуг в сумі 300грн., наданих
цією юридичною фірмою за підготовку
адміністративного позову до Луцького
міськрайонного суду про визнання
рішення про відмову в призначенні
пенсії неправомірним та зобов'язання
призначити пенсію за вислугу років,
14.05.2012р. - оплату юридичних послуг за
підготовку апеляційної скарги до
Львівського апеляційного
адміністративного суду на постанову
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 08 травня 2012р. у
сумі 300 грн.

На оплату правової допомоги, за якою
вона змушена була звернутись для
відновлення свого порушеного права
через незаконну відмову управління
Пенсійного фонду України в м. Луцьку у
визначенні їй пенсії, вона понесла
витрати, які в загальній сумі
становлять 1 050 грн. (200 грн. + 250 грн. + 300
грн. + 300 грн.).

Таким чином, через неправомірні дії
управління Пенсійного фонду України в
м. Луцьку вона зазнала матеріальної
шкоди на загальну суму 11 858,46 грн. (10 808,46
грн. + 1 050 грн.).

Крім того, у зв'язку із неправомірними
діями управління Пенсійного фонду
України в м. Луцьку, їй було заподіяно
моральних страждань, які виразилися в
зміні звичного ритму мого життя,
оскільки через відсутність коштів вона
змушена була відмовитись від
регулярних відвідувань оздоровчих та
культурних заходів. Також вона відчула
себе приниженою та ображеною, так як
змушена була протягом тривалого
періоду позичати кошти на своє
утримання у знайомих та батьків-
пенсіонерів, що для неї завдавало
сильних душевних переживань.

Щоб відстояти свої порушені права, вона
змушена була витрачати безліч часу на
консультації та поради у фахівців в
галузі права, на судові процеси. Її
авторитет у родині похитнувся,
оскільки через відсутність засобів для
проживання, вона не могла відвідувати
родинні заходи: дні народження, ювілеї,
хрестини, весілля тощо. Таким чином,
вважає, що протиправними та
незаконними діями управління
Пенсійного фонду України в м. Луцьку їй
було завдано значних душевних
страждань, які вона оцінює як моральну
шкоду у сумі 10 000грн.

Таким чином, Управління пенсійного
фонду України у м. Луцьку своїми
протиправними діями, які визнані
рішенням апеляційного
адміністративного суду Львівської
області від 27.11.2012 року як незаконні,
завдало їй матеріальної шкоди у сумі 11
858,46 грн. та моральної шкоди, яку вона
оцінює у 10 000 грн.

Посилаючись на вищенаведене, позивач
просить суд стягнути з управління
Пенсійного фонду в м. Луцьку в її
користь матеріальну шкоду в сумі 11 858,46
грн. та моральну шкоду у розмірі 10 000
грн.

В судовому засіданні позивач позов
підтримала з підстав, наведених у
позовній заяві.

В судовому засіданні представники
відповідачів позову не визнали та
просили у його задоволенні відмовити, в
зв'язку з безпідставністю.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові докази по справі,
суд приходить до висновку, що позов не
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Постановою Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 08 травня 2012
року в задоволенні позову ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
місті Луцьку, Головного управління
Пенсійного фонду України у Волинській
області про визнання рішення про
відмову в призначенні пенсії
неправомірним та зобов'язання
призначити пенсію за вислугу років
було відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 27.11.2012року
апеляційну скаргу ОСОБА_1 було
задоволено. Постанову Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 08 травня 2012 року у справі
скасовано та прийнято нову, якою позов
ОСОБА_1 задоволено. Зобов'язано
управління Пенсійного фонду України в
м.Луцьку призначити ОСОБА_1 пенсію за
вислугу років відповідно до п. «е» ст.55
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» з 02.09.2011 року.

Із вищевказаної постанови Львівського
апеляційного адміністративного суду
вбачається, що суд не визнав дії
Пенсійного фонду України у місті
Луцьку неправомірними, а отже
посилання позивача на те, що їй
відповідачем завдано шкоди внаслідок
неправомірних дій є безпідставним.

Згідно із ч. 1 cm. 1166 ЦК України, майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

У ч. 1 ст. 1167 ЦК України зазначається, що
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

Відповідно до ст.137 ЦПК у позовній заяві
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди має бути зазначено, в
чому полягає ця шкода, якими
неправомірними діями чи бездіяльністю
її заподіяно позивачеві, з яких
міркувань він виходив, визначаючи
розмір шкоди, та якими доказами це
підтверджується.

Однак, в позовній заяві не зазначено з
яких міркувань виходила позивач,
визначаючи розмір шкоди, та якими
доказами це підтверджується.

Посилання позивача на те, що унаслідок
неправомірних дій управління ПФУ в
м.Луцьку щодо не призначення пенсії за
вислугу років вона зазнала значних
збитків у вигляді відсотків за
користування кредитним лімітом, а щоб
сплатити відповідні щомісячні
відсотки користувалася ломбардом,
заставляючи свої ювелірні вироби під
заставу є необґрунтованою.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки);

доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Стаття 1173 ЦК України передбачено, що
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі, незаконними рішеннями, дією чи
бездіяльністю органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування при здійсненні ними
своїх повноважень, відшкодовується
державою, Автономною Республікою Крим
або органом місцевого самоврядування
незалежно від вини цих органів.

Заявлені позивачем вимоги не можуть
бути віднесені до збитків, а
неправомірні дії щодо не призначення
пенсії за вислугу років не є
матеріальною шкодою, так як
призначення пенсії за вислугу років
проведено позивачу за відповідним
судовим рішенням, яке було виконано
відповідно до вимог чинного
законодавства, даного факту не
заперечив в судовому засіданні позивач
ОСОБА_1

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що позовні вимоги позивача щодо
стягнення з управління ПФУ в м. Луцьку
на її користь матеріальної шкоди у
розмірі 11858,46 грн., моральної шкоди в
розмірі 10000 грн. та судові • витрати на
оплату правової допомоги у розмірі 200
грн. є безпідставними та такими, що не
підлягають до задоволення.

Позивач, крім цього, просить суд
стягнути з відповідача судові витрати,
понесені нею на правову допомогу при
розгляді справи за її позовом до
Пенсійного фонду України про визнання
рішення про відмову в призначенні
пенсії неправомірним та зобов'язання
призначити пенсію за вислугу років.

Відповідно до положень ст.ст. 87-98 КАС
України дані витрати відносяться до
судових витрат, які відшкодовуються в
межах розгляду цієї справи, а отже
позивачу слід було ставити питання
щодо стягнення цих витрат в межах
розгляду вищевказаної справи.

Таким чином, аналізуючи наведене, суд
прийшов до висновку, що немає підстав
для задоволення позову ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 8, 10, 60, 212-215 ЦПК України,
ст.ст. 1166, 1167 ч.1, 23ч.ч.1,2 п.2 Цивільного
Кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
м.Луцьку Волинської області,
управління Державної казначейської
служби України у місті Луцьку
Волинської області , Головного
управління Державного казначейської
служби України у Волинській області
про компенсацію матеріальної та
моральної шкоди, завданої незаконним
рішенням управління Пенсійного фонду
України у місті Луцьку - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Волинської області
через Луцький міськрайонний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Луцького міськрайонного
суду
Л.В. Івасюта