ун. № 759/3586/13-ц
пр. № 2/759/2815/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2013 року
Святошинський районний суд м.Києва

у складі головуючого судді
Кохановської З.С.

при секретарі Копчук Р.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою діяльністю «РМ-Інвест» про
визнання формулювання причин
звільнення незаконним, поновлення на
посаді, оплату листків
непрацездатності, зміну формулювання
причин звільнення, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, моральної шкоди та витрат на
правову допомогу,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 05.03.2013 року звернувся до суду з
вищезазначеним позовом, який уточнивши
12.07.2013 року просить поновити строк
звернення до суду, визнати
формулювання причин його звільнення за
п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без
поважних причин незаконним,
зобов'язати відповідача поновити його
на посаді адміністратора ТОВ
«РМ-Інвест» з 31.12.2012 року по 08.02.2013 року,
зобов'язати відповідача оплатити йому
лікарняний за період з: 08.01.2013 року по
18.01.2013 року та 21.01.2013 року по 25.01.2013 року,
зобов'язати відповідача здійснити
розрахунок за відпускний період 27.01.2012
року по 08.02.2013 року, зобов'язати
відповідача змінити формулювання в
трудовій книжці звільнивши його з
займаної посади адміністратора ТОВ
«РС-Інвест», вказавши формулювання
звільнення «Звільнений із 08 лютого 2013
року за ст. 38 КЗпП України за власним
бажанням», стягнути з відповідача на
його користь моральну шкоду в сумі 10000,00
грн., правову допомогу в сумі 1000,00 грн.
та середній заробіток за час
вимушеного прогулу в сумі 21932,40 грн.,
посилаючись на те, що він з 03.09.2012 року
працював у ТОВ «РМ-Інвест» на посаді
адміністратора. Наказом № 32-к від 14.02.2013
року його звільнено із займаної
посади на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП
України, за прогул без поважних причин,
про що він дізнався лише 22.02.2013 року.
Вважає що його звільнення на підставі
п. 4 ст. 40 КЗпП України є незаконним та
безпідставним, оскільки він ніяких
прогулів не здійснював, трудової
дисципліни не порушував. Крім того,
зазначив, що 31 грудня 2012 року у
відповідності до розпорядження
Кабінету Міністрів України від 28
листопада 2012 року № 1210-р «Про
перенесення робочих днів» невихід його
на роботу 31.12.2012 року не може вважатись
прогулом. В зв'язку з погіршенням стану
самопочуття з 08.01.2013 року по 18.01.2013 року
та з 21.01.2013 року по 26.01.2013 року, про що
доповідав в усній формі директора.
24.01.2013 року написав заяву на ім'я
директора ТОВ «РМ-Інвест»,якою просив
надати йому відпустку із послідуючим
звільненням з 08.02.2013 року. Не отримавши
остаточного розрахунку та трудової
книжки та маючи хворобливий стан він
через поштовий зв'язок звернувся до
директора Бардаченка О.М. із заявою
якою просив, що в зв'язку з хворобою та
відповідно до п. 2 ст. 4 Інструкції «Про
порядок ведення трудових книжок
працівників» просив переслати його
трудову книжку йому по пошті та
здійснити з ним розрахунок,як того
вимагає ст.ст. 47, 116 КЗпП України. 22.02.2013
року з відповіді відповідача він
дізнався, що порушені його
конституційні права і про звільнення
його з роботи 31.12.2012 року.Крім того,
зазначив, що в зв'язку з позбавленням
його гарантованого Конституцією
України права на працю та можливістю
заробляти йому завдана моральна шкода
яка полягає у втраті душевного спокою
та постійному перебуванні у
роздратованому стані, яку він оцінює в
сумі 10000,00 грн.

В судовому засіданні представники
позивача підтримали заявлені вимоги за
виключенням зобов»язання здійснити
розрахунок відпускних за період з
27.01.2012 року по 08.02.2013 року, посилаючись
на обставини викладені в заяві,
пояснивши, що позивач з 03.09.2012 року
працював на посаді адміністратора у
відповідача. 27.12.2012 року ОСОБА_1 в усній
формі повідомив Бардаченко директора
ТОВ «РМ-Інвест» що буде звільнятись. На
ТОВ «РМ-Інвест» з 31.12.2012 року по 06.01.2013
року були неробочі дні, але ОСОБА_1 в ці
дні виходив на роботу виконувати усні
вказівки директора. З 08.01.2013 року по
18.01.2013 року та 21.01.2013 року по 25.01.2013 року
ОСОБА_1 був на лікарняному. 24.01.2013 року
ОСОБА_1 направив ТОВ «РМ-Інвест» заяву
про надання відпустки з послідуючим
звільненням, яку вручено 25.01.2013 року і
звернувся в телефонному режимі до
заступника директора ТОВ «РМ-Інвест»
після 08.02.2013 року з приводу звільнення,
проте заступник повідомив йому що він
з цього приводу нічого не знає. 19.02.2013
року повідомляв, що направляв заяву про
звільнення і просив надати трудову
книжку поштою, яку отримано
відповідачем, що підтверджується
листом від 22.02.2013 року, який направлено
відповідачем не за адресою
місцязнаходження та проживання -
АДРЕСА_1, а за адресою - АДРЕСА_2. Не
отримавши відповідь на заяву від 19.02.2013
року ОСОБА_1 зателефонував до
працівників відповідача, які
повідомили, що йому направлено трудову
книжку. Дізнавшись про це, ОСОБА_1
знайшов трудову книжку і лист від 22.02.2013
року на Укрпошті. 01.03.2013 року ОСОБА_1
стало відомо, що його звільнено з
роботи на підставі ст. 40 КЗпП України.
06.02.2013 року ОСОБА_1 та його батько
звернулись до директора ТОВ
«РМ-Інвест», який погрожував звільнити,
але за якою статтею і якого числа він
подумає. Наказ про звільнення ОСОБА_1
31.12.2012 року від 14.02.2013 року.

Представники відповідача в судовому
засіданні заперечували проти позову,
посилаючись на те, що ОСОБА_1 був
відсутній на роботі без поважних
причин 2, 3, 4 січня 2013 року та з 28.01.2013
року по 31 січня 2013 року. 2, 3, 4 січня 2013
року були робочі дні, що
підтверджується табелями. В кінці
січня місяця для заповнення табеля і
вияснення причин відсутності позивача
на роботі 29.01.2013 року було направлено
запит до Поліклініки чи не перебуває
ОСОБА_1 на лікарняному. 29.01.2013 року і
31.01.2013 року члени комісії по
соціальному страхуванню були по місцю
проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1,
де було складено акт про відвідування.
30.01.2013 року ОСОБА_1 на його домашню
адресу направлено телеграму з
проханням явки для пояснень
відсутності, яку позивачем не
отримано. 06.02.2013 року ОСОБА_1 явився і
йому було запропоновано дати пояснення
з приводу неявки на роботу в січні
місяці 2013 року, але він відмовився дати
пояснення, а також в цей день йому
зачитано наказ про те, якщо не буде до
11.02.2013 року пояснень з приводу
відсутності на роботі, то до нього буде
застосовано стягнення у вигляді
звільнення за прогул, з ознайомленням
цього наказу позивач відмовився, про що
складено акт. 11.02.2013 року не
дочекавшись пояснень від позивача і
отримавши відповідь з поліклініки, де
було вказано що позивач був на
лікарняному і впевнившись відсутність
позивача на роботі з 02.01.2013 року по
04.01.2013 року та з 28.10.2013 року по 31.01.2013 року
видано наказ про накладення стягнення
у вигляді звільнення ОСОБА_1 з посади
адміністратора ТОВ «РМ-Інвест», який
підписано директором 14.02.2013 року і в цей
день направлено лист ОСОБА_1 за адресою:
АДРЕСА_2, про його звільнення з
пропозицією явки для отримання
розрахунку при звільненні та трудову
книжку, оскільки позивач повідомив
менеджеру ОСОБА_3, що він змінив
адресу на: АДРЕСА_2. Крім того, зазначив,
що наказів про перенесення робочих
днів в січні місяці 2013 року не було і
лист позивача про направлення трудової
книжки і коштів поштою отримано 22.02.2013
року. 23.02.2013 року ОСОБА_1 направлено
трудову книжку і на банківську картку
перераховано розрахунок при
звільненні. Відпустку за заявою ОСОБА_1
не надано, оскільки за графіком йому
відпустка передбачалась в липні 2013
року.

Суд, вислухавши представників
позивача та відповідача, свідків
ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3,
дослідивши матеріали справи, вважає за
необхідне відмовити в задоволенні
позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до
наказу № 109-к від 03.09.2012 року ТОВ «АТЕМ»,
ОСОБА_1 прийнято на посаду
адміністратора, якого звільнено і
прийнято адміністратором ТОВ
«РМ-Інвест» у порядку переведення, що
підтверджується копією трудової
книжки (а.с. 9).

Відповідно до листків
непрацездатності ОСОБА_1 в період:
08.10.2013 року по 18.01.2013 року та з 21.01.2013 року
по 25.01.2013 року перебував на лікарняному
(а.с. 12).

Відповідно до актів ТОВ «РМ-Інвест» від
02.01.2013 року, 03.01.2013 року, 04.01.2013 року,
28.01.2013 року, 29.01.2013 року, 30.01.2013 року та
31.01.2013 року (а.с. 39-45), ОСОБА_1 був
відсутній на роботі протягом усього
робочого дня у період з 02.01.2013 року по
04.01.2013 року та з 28.01.2013 року по 31.01.2013
року, що також підтверджується табелем
обліку використання робочого часу (а.с.
153-154, 181-184).

24.01.2013 року ОСОБА_1 направлено заяву
директору ТОВ «РМ-Інвест» Бардаченко
О.М. про надання йому щорічної
відпустки з 25 січня 2013 року по 07 лютого
2013 року з подальшим звільненням за
власним бажанням з 08 лютого 2013 року (а.с.
13)

29.01.2013 року ТОВ «РМ-Інвест» направлено
запит до поліклініки №3 Святошинського
району м.Києва щодо перебування
ОСОБА_1 на лікарняному та в якій період
(а.с.46) та цього дня відповідач
намагався встановити причин
відсутності на роботі ОСОБА_1 шляхом
відвідування його по місцю проживання,
про що складено акт (а.с.-52).

30.01.2013 року ОСОБА_1 направлено
телеграму з приводу явки на роботу для
дачі пояснень щодо відсутності на
роботі (а.с. 48).

Відповідно до акту ТОВ «РМ-Інвест» від
06.02.2013 року, складеного заступником
директора з кадрових питань ОСОБА_7,
юрисконсутом ОСОБА_8 та менеджером з
адміністративної діяльності ОСОБА_3,
ОСОБА_1 відмовився надати письмові
пояснення з приводу відсутності його
на роботі у період з 02.01.2013 року по 04.01.2013
року та з 28.01.2013 року по 31.01.2013 року. (а.с.
49) та відмовився від ознайомлення з
наказом 9-од від 06.02.2013 року про
попередження ОСОБА_1 про накладення
дисциплінарного стягнення у вигляді
звільнення у випадку не надання до
11.02.2013 року підстав відсутності на
роботі з 02.01.2013 року (а.с. 100,101).

Листом від 07.02.2013 року поліклініки №3
Святошинського району м.Києва
повідомлено ТОВ «РМ-Інвест» про видачу
ОСОБА_1 листків непрацездатності з
08.01.2013 року по 18.01.2013 року та з 21.01.2013 року
по 25.01.2013 року (а.с.47).

Наказом 10-од від 11.02.2013 року робочі дні
з 02.01.2013 року по 04.01.2013 року та з 28.01.2013
року по 31.01.2013 року визнано для ОСОБА_1
прогулами та на ОСОБА_1 накладено
дисциплінарне стягнення у вигляді
звільнення в зв'язку з відсутністю на
роботі без поважних причин у період з
02.01.2013 року по 04.01.2013 року та 28.01.2013 року
по 31.01.2013 року(а.с. 50-51).

Наказом № 32-к від 14.02.2013 року ТОВ
«РМ-Інвест» ОСОБА_1 звільнено з роботи
31.12.2012 року за ч.4 ст.40 КЗпП України за
прогули без поважних причин (а.с. 55).

19.02.2013 року ОСОБА_1 направив заяву про
направлення йому трудову книжку на
адресу: АДРЕСА_1 в зв'язку з
перебуванням його на стаціонарному
лікуванні (а.с. 14- 16).

22.02.2013 року заступником директора ТОВ
«РМ-Інвест» з кадрових питань ОСОБА_7,
ОСОБА_1 направлено трудову книжку та
повідомлено, що його звільнено з роботи
31.12.2012 року за прогули без поважних
причин за п.4 ст. 40 КЗпП України,
проведено кінцевий розрахунок, який
перераховано на заробітну картку, що
підтверджується фіскальним чеком та
описом вкладення (а.с. 18, 20).

Відпустка ОСОБА_1 за графіком
запланована з 01.07.2013 року по 24.07.2013 року
(а.с.103).

Журналом реєстрації наказів за період
з 19.11.2012 року по 20. 05.2013 року
підтверджується відсутність наказу
про перенесення робочих днів
відповідно до розпорядження КМУ від
28.11.2012 року за №1210-р з 31.12.2012 року по
06.01.2013 року (а.с.115-159).

Наказом директора ТОВ «РМ-Інвест»
Бардаченко О.М. № 10-од від 11.02.2013 року на
ОСОБА_1 накладено дисциплінарне
стягнення у вигляді звільнення в
зв'язку з відсутністю на роботі без
поважних причин у період з 02.01.2013 року
по 04.01.2013 року та 28.01.2013 року по 31.01.2013
року(а.с. 50-51).

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_9 пояснив, що з лютого 2011 року його
син ОСОБА_1 працював адміністратором
ТОВ «АТЕМ», яке розміщено за адресою: м.
Київ, вул. Жилянська, 19, до вересня 2012
року. ТОВ «Атем» реорганізовано в ТОВ
«РМ-Інвест» і в зв'язку з цим його сина
було переведено адміністратором в ТОВ
«РМ-Інвест». Зі слів сина йому відомо,
що він займається не своїми посадовими
обов'язками, про що було відомо йому в
жовтні 2012 року. У зв'язку з тим, що син
виконував не посадові обов'язки син в
листопаді 2012 року повідомив директора,
про намір звільнитись в грудні місяці,
попередивши директора з метою пошуку
іншої людини на цю посаду. 25.12.2012 року
син виконуючи доручення директора
відвозивши до Борисполя отримав від
директора відповідь, що після
повернення вирішить питання про
звільнення. 06.01.2013 року був у директора
з сином. До сина не було будь-яких
звернень про надання будь-яких
пояснень. Після 06.01.2013 року син
захворів до якого числа він не пам'ятає.
В кінці січня 2013 року він привозив
лікарняний лист в офіс на вул.
Жилянську, 19, за який період не пам'ятає.
Секретар по домофону повідомила йому
що в офісі відсутня охорона і вона не
може відкрити двері.Після того він
поїхав на вул. Промислову, 4-Б до ВК, але
працівник ВК ОСОБА_10 відмовила його
прийняти і відправила на вул. Жилянську
де працював його син, а начальника ВК не
було на місці. Крім того зазначив, що
ніхто з працівників ТОВ «РМ-Інвест» з 17
год. 00 хв. до 22 год. 00 хв. не приходив до
сина за адресою: АДРЕСА_1 в період
перебування сина на лікарняному.

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_4 пояснив, що працює інженером з
охорони праці та з ОСОБА_7 і з ОСОБА_5
їздили за адресою: АДРЕСА_1 до ОСОБА_1
двічі в кінці січня 2013 року з метою
перевірки причин неявки на роботу. За
першим виїздом до ОСОБА_1 подзвонили по
домофону в квартиру АДРЕСА_1, але ніхто
не відкрив і не відповів. З цього
під'їзду вийшла жінка що дало
можливість зайти в під'їзд. Піднявшись
до квартири АДРЕСА_1, яка знаходилася за
встановленими в загальному коридорі
дверима, подзвонивши в квартиру
АДРЕСА_1, ніхто не підходив і двері не
відкривав. Після цього подзвонили в
сусідні квартири, які знаходились за
цими дверима. Не відкриваючи дверей
жінка, не відомо з якої квартири, на
наші питання щодо проживання ОСОБА_1 в
квартирі АДРЕСА_1 і чи вона його бачила,
відповідь отримали, що вона його давно
не бачила, про що складено акт. В
наступний раз через день прийшовши до
під'їзду в тому ж складі подзвонивши в
домофон ніхто не відповів і двері не
відкрив.

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_5 пояснив, що працює в ТОВ
«РМ-Інвест» на посаді менеджера
персоналу і являється членом комісії
соцстрахування і його було направлено
з комісією в складі голови комісії
соцстрахування ОСОБА_7, ОСОБА_4 за
адресою: АДРЕСА_1 для встановлення
причин неявки на роботу ОСОБА_1 В другій
половині дня 29.01.2013 року та 31.01.2013 року
приїжджали за вказаною адресою. На
дверях під'їзду був домофон, по якому
подзвонивши в квартиру АДРЕСА_1 ніхто
не відкрив і не відповідав. В під'їзд
вдалось зайти, оскільки з нього
виходили мешканці. На четвертому
поверсі подзвонивши у дзвінок квартири
АДРЕСА_1. Оскільки ніхто не відповідав
телефонували в інші дзвінки квартир, з
якої квартири вийшла жінка ними не
встановлено, тому що, квартира
знаходилась за дверима встановленими в
загальному коридорі. Ця жінка
відповіла що не бачила ОСОБА_1, це було
29.01.2013 року. 31.01.2013 року ніхто не
відкривав двері на дзвінок домофону і
тому вони не піднімались до квартири
АДРЕСА_1.

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_6 пояснила, що являється сусідкою
ОСОБА_1 Квартира АДРЕСА_1 знаходиться на
четвертому поверсі і відгороджена
загальними дверима разом з квартирами
24 та 26.

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_3 пояснила, що працює менеджером з
адміністративної діяльності у ТОВ
«РМ-Інвест» по вул. Жилянській, веде
табель обліку виходу на роботу, а тому
їй відомо, що ОСОБА_1 не являється на
роботу. 06.02.2013 року ОСОБА_1 разом з
батьком був у директора, потім ОСОБА_1
вийшов, а батько залишився у директора,
та в її присутності ОСОБА_7 пропонував
ОСОБА_1 дати пояснення з приводу
невиходу на роботу, але він сказав, що
він не буде нічого пояснювати. Крім
того, підтримала надану нею заяву, яку
посвідчено нотаріально, про те, що
ОСОБА_1 зачитувався ОСОБА_7 наказ №09-од
від 06.02. 2013 року та пропонувалося
підписатися в цьому наказі, але ОСОБА_1
відмовився. Крім того, вона з»ясовувала
у ОСОБА_1 за якою адресою надсилати
кореспонденцію, оскільки направлену
телеграму не отримано ним, на що ОСОБА_1
повідомив, що він мешкає за адресою
АДРЕСА_2, тому в подальшому листи
надсилались на цю адресу (а.с.102).

Перевіркою територіальної Державної
інспекції з питань праці у м.Києві

проведеною за
зверненням ОСОБА_1 порушень трудового
законодавства не виявлено (а.с.106-132).

Порядок застосування роботодавцем
дисциплінарних стягнень відносно
працівника (зокрема - звільнення
працівника за прогул, як за порушення
трудової дисципліни) та сама процедура
звільнення працівника за порушення
трудової дисципліни з ініціативи
роботодавця визначені у ст.ст. 147, 147-1, 148,
149 КЗпП України.

Відповідно до п. 22 Постани Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.1992 року
№ 9 «Про практику розгляду судами
трудових спорів», у справах про
звільнення за порушення трудової
дисципліни, судам необхідно з'ясувати,
в чому конкретно проявилось порушення,
що стало приводом до звільнення, чи
могло воно бути підставою для
розірвання трудового договору,
зокрема, за п. 4 ст.40 КЗпП, чи додержані
власником або уповноваженим ним
органом передбачені статтями 147(1), 148, 149
КЗпП правила і порядок застосування
дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не
закінчився встановлений для цього
строк, чи застосовувалось вже за цей
проступок дисциплінарне стягнення, чи
враховувались при звільненні ступінь
тяжкості вчиненого проступку і
заподіяна ним шкода, обставини, за яких
вчинено проступок, і попередня робота
працівника.

З урахуванням наведеного, суд
оцінюючи в сукупності зібрані по
справи докази, прийшов до висновку, що
заявлені вимоги ОСОБА_1 не підлягають
задоволенню, оскільки ОСОБА_1 з 02.01.2013
по 04.01.2013 року був відсутній на роботі
без поважних причин, який 06.02.2013 року
відмовився від дачі пояснень щодо
відсутності на роботі і ТОВ «РМ-Інвест»
застосовано до ОСОБА_1 дисциплінарне
стягнення без порушення строку та
порядку застосування дисциплінарних
стягнень передбачених ст.ст.147,148,149
КЗпП України з врахуванням ступеню
тяжкості вчиненого.

Керуючись ст.ст. 147,148,149 КЗпП України, п.22
Пленуму Верховного Суду України від
06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду
судами трудових спорів у справах про
звільнення за порушення трудової
дисципліни», ст. ст. 10, 11, 57-60, 212 - 215 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою діяльністю «РМ-Інвест» про
визнання формулювання причин
звільнення незаконним, поновлення на
посаді, оплату листків
непрацездатності, зміну формулювання
причин звільнення, стягнення
середньго заробітку за час вимушеного
прогулу, моральної шкоди та витрат на
правову допомогу відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подачі апеляційної скарги на рішення
суду протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

СУДДЯ: