Апеляційний суд міста Києва
Головуючий у 1-й інстанції Лопатюк Н.Г.
Доповідач Волошина В.М.
26 грудня 2013 року Колегія
суддів судової палати в цивільних
справах Апеляційного суду міста Києва
Суддів
Котули Л.Г., Слюсар Т.А.
Розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Святошинського районного
суду м. Києва від 18 листопада 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за договором
Заслухавши доповідь судді
Волошиної В.М., перевіривши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів, -
04 листопада 2011 р. позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до
відповідача ОСОБА_2 про стягнення на
його користь боргу за договором позики
від 06.11.2008 року в розмірі 95 410 грн. 25 коп.,
з яких: 89 390 грн. 00 коп. - сума боргу за
договором позики від 06.11.2008 року з
урахуванням індексу інфляції, 6020 грн. 25
коп. - 3% річних від простроченої суми
боргу та судові витрати.
Свої позовні вимоги мотивував тим,
06.11.2008 року між ним та відповідачем
укладено договір позики, відповідно до
якого відповідач отримав 70 000 грн. 00
коп., строком до 15.12.2008 оку.
На підтвердження укладання
договору позики та його умов,
відповідач надав розписку, яку
іменовано «Соглашение о погашении
задолженности». Відповідач борг в
установлені строки не повернув, а тому
позивач звернувся до суду за захистом
Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 18 листопада 2013 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
договором позики відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду
позивач ОСОБА_1 подав на нього
апеляційну скаргу, посилаючись на його
незаконність та необгрутованість,
порушення норм матеріального та
процесуального права, просив його
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог. При цьому
зазначав, що ним в підтвердження
позовних вимог було надано письмовий
доказ - розписка.

Сторони в судове засідання не
з'явились, про час і місце розгляду
справи судом повідомлені у
встановленому законом порядку, причину
неявки суду не повідомили. У
відповідності до вимог статті 74, 305 ЦПК
України неявка сторін або інших осіб,
які беруть участь у справі, належним
чином повідомлених про час і місце
розгляду справи, не перешкоджає
розглядові справи, а тому колегія
суддів вважає можливим слухати справу
у їх відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого рішення, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

У відповідності до вимог ст. 1046 ЦК
України за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України
договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподаткованого
мінімуму доходів громадян.

На підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог про стягнення боргу за
договором позики (розписка) суд першої
інстанції виходив з того, що сторона
позивача не довела ті обставини, на які
вона посилалася як на підставу своїх
вимог.

З такими висновками суду слід
погодитись, оскільки суд дійшов їх з
дотриманням вимог процесуального
законодавства щодо всебічності й
повноти з'ясування дійсних обставин
справи, прав та обов'язків сторін в
даних правовідносинах належної
правової оцінки наданих сторонами в
справі доказів та вимог матеріального
закону.

Відповідно до змісту ст. ст. 10,11,58-60
ЦПК України суд слухає цивільні справи
на засадах змагальності сторін, в межах
заявлених вимог і на підставі доказів
наданих сторонами та їх
представниками, докази повинні
подаватись належні, тобто містити
інформацію щодо предмета доказування,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень,
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір, доказування не можуть
ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи
та встановлено судом першої інстанції
04 листопада 2011 р. позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом про
стягнення боргу до відповідача ОСОБА_2
При цьому позивач посилався на
існування між ним та відповідачем
письмового договору позики, в
підтвердження чого надав суду розписку
- «Соглашение о погашении
задолженности. Сумма денег в размере 70
000 грн. предоставлена для пополнения
оборотных средств компании, будет
возвращена ОСОБА_1 до 15 декабря 2008
года», на якому стоїть два підписи без
прізвищ та дата 06.11.2008 р.

Сторона відповідача заперечувала
факт передачі та отримання в борг
зазначеної суми, посилаючись на
відсутність боргових зобов'язань, які
можуть бути підтверджені зазначеним
«соглашением».

Відповідно до правової позиції,
викладеної Верховним Судом України
(постанова Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України від 18
вересня 2013 року № 6-63цс13), за своєю суттю
розписка про отримання в борг грошових
коштів є документом, який видається
боржником кредитору за договором
позики, підтверджуючи як його
укладення, так і умови договору, а також
засвідчуючи отримання боржником від
кредитора певної грошової суми або
речей. Досліджуючи боргові розписки чи
договори позики, суди повинні виявляти
справжню правову природу укладеного
договору, незалежно від найменування
документа, і залежно від установлених
результатів робити відповідні правові
висновки.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог суд першої
інстанції вважав, що вищевказана
розписка (соглашение), не може бути
документом, який посвідчує наявність
такого договору між сторонами,
оскільки стороною відповідача
категорично заперечувалося щодо
існування між позивачем та
відповідачем грошових зобов'язань, а
сторона позивача належних та
допустимих доказів суду не надала.

Виходячи із правої природи
розписки (соглашения) суд першої
інстанції вірно вважав, що позивачем
не доведено суду ніяких об'єктивних та
письмових доказів в підтвердження
позовних вимог та існування між
сторонами боргових зобов'язань.

Розглядаючи спір суд першої
інстанції в межах доводів позову повно
і всебічно дослідив обставини спору,
дав належну оцінку зібраним по справі
доказам, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин і закон,
який їх регулює і у відповідності з
вимогами закону прийшов до
правильного висновку про те, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню,
оскільки аналіз досліджених в судовому
засіданні об'єктивних доказів дав суду
першої інстанції можливість зробити
висновок про те, що позивачем не
доведено письмовими доказами факту
укладення між сторонами договору
позики, на існування якого посилався
позивач.

Доводи, викладені в апеляційній
скарзі, висновків суду не
спростовують.

Таким чином, судова колегія вважає,
що доводи апеляційної скарги є не
суттєвими і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення цього спору.

Оскільки рішення ухвалене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального закону, колегія суддів
вважає, що підстав до його скасування
не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315,
317,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

У х в а л
и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Святошинського районного
суду м. Києва від 18 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: