№ 2/269/2020/2013
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14 листопада 2013 року Совєтський
районний суд м. Макіївки Донецької
області в складі:

головуючої судді Слабкіної
О.А.

при секретарі
Савоськіній О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Енергокапітал» про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні та
моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду 18.09.2013 року
із позовом до відповідача про
стягнення суми середнього заробітку
за час затримки розрахунку при
звільненні з 11.07.2013 року по 07.09.2013 року
та моральної шкоди у розмірі 5000.00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він
з 22.10.2012 року по11.07.2013 року працював
машиністом шихтоподачі 4 розряду в ТОВ
«ЕНЕРГОКАПІТАЛ» м. Макіївки.
Відповідно до наказу № 299-к від 11.07.2013
року він був звільнений з роботи за
власним бажанням з 11.07.2013 року. У
порушення трудового законодавства
відповідач в день звільнення не
виплатив йому заробітну плату у
розмірі 1531.83 грн., доплату за
переробку робочого часу у сумі 1428.84
грн., компенсацію за невикористану
відпустку у сумі 2652.13 грн., а всього 5612.80
грн., з урахуванням відчислень 4599.13 грн.
він звертався до керівництва із
проханням виплатити йому належну йому
заробітну плату, але заробітна плата
йому була переведена на картку 07.09.2013
рок тільки після одержання
відповідачем запиту адвоката.
Виходячи з норм трудового
законодавства відповідач за затримку
виплати належних йому сум при
звільненні зобов’язаний виплатити
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку з 11.07.2013 року по 07.092013 року
середній заробіток. Крім того, через
дії відповідача були порушені його
законні права, що призвело до
моральних страждань, які виразились в
тому, що він повинен був додавати
зусиль для організації свого життя, в
сім’ї він є єдиним годувальником, тому
він себе почував приниженим, тому що
йому було необхідно позичати у
знайомих кошти, щоб утримувати родину.
Внаслідок чого, він постійно нервував,
знаходився постійно в напрузі,
оскільки був вимушений обмежувати
себе та родину у самому необхідному.
Просить суд стягнути з відповідача
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні з 11.07.2013 року
по 07.092013 року та моральну шкоду, яку він
оцінює у розмірі 5000.00 грн.

Представник відповідача, в особі
ОСОБА_2 у судове засідання з'явився та
суду пояснив, що дійсно позивач ОСОБА_1
працював на їх підприємстві з 22.10.2012
року та 11.07.2013 року був звільнений за
власним бажанням. Дійсно, при
звільненні позивача розрахунок з
останнім не був проведений, тому
позовні вимоги щодо стягнення
середнього заробітку за час затримку
розрахунку визнають, але зауважує, що
належні позивачеві гроші
підприємством були перераховані на
картку позивача 06.09.2013 року, а не 07.09.2013
року, як зазначає позивач. Щодо вимог
про стягнення моральної шкоди у
розмірі 5000.00 грн. не визнають у повному
обсязі, тому що позивач, ще працюючи
на підприємстві, знав про існуючу
заборгованість по заробітній платі,
тому позивач і звільнився, і взагалі
позивач не довів в чому виразилась
моральна шкода, тому просить суд
відмовити у цій частині позовних
вимог.

Повно та всебічно з’ясувавши всі
обставини справи, на які позивач та
представник відповідача посилались як
на підставу своїх вимог та заперечень,
перевіривши їх доказами, що досліджені
у судовому засіданні й відповідають
вимогам закону про їх належність та
допустимість, а саме: вислухавши
пояснення позивача й представника
відповідача, дослідивши матеріали
справи, що містять письмові докази, на
які сторони посилались як на
підтвердження своїх доводів та
заперечень, суд вважає, що позов
підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Так, у ході розгляду справи в межах
заявлених вимог та зазначених і
доведених обставин, судом встановлені
такі факти та відповідні їм
правовідносини, що мають значення для
вирішення справи за суттю.

Згідно копії трудової книжки позивач
ОСОБА_1 перебував у трудових
відносинах з відповідачем, працюючи
машинистом шихтоподачи 4 разріду,
звільнившись 11.07.2013 року за за ст. 38
КЗпП України (власне бажання)
відповідно до наказу № 299-к від 11.07.2012
року.

Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення.

Як роз’яснює ч. 6 ст. 24 Закону України
«Про оплату праці» своєчасність та
обсяги виплати заробітної плати
працівникам не можуть бути поставлені
в залежність від здійснення інших
платежів та їх черговості.

При цьому на підставі приписів ч. 1 ст. 117
КЗпП України в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в статті 116 цього
Кодексу, при відсутності спору про їх
розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

З довідки ТОВ «ЕНЕРГОКАПІТАЛ» від
12.09.2013 року вбачається, що на дату
звільнення, тобто на 11.07.2013 року
позивачу необхідно було виплатити
заробітну плату у розмірі 4599.13 грн., що
в судовому засіданні представником
відповідача було підтверджено.

Таким чином, судом достовірно
встановлено, що на час звільнення
позивача 11.07.2013 року відповідач мав
перед позивачем заборгованість із
заробітної плати, що складалась
безпосередньо із заборгованості по
нарахованій, але не виплаченій
зарплатні у розмірі 4599.13 грн., яку
відповідачем була виплачена 06.09.2013
року.

Відповідно до роз'яснень абз. 1 п. 20
Постанови Пленуму ВСУ № 13 від 24.12.1999
року «Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці»,
установивши при розгляді справи про
стягнення заробітної плати у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства,
установи, організації суми в день
звільнення, а коли ж він у цей день не
був на роботі, - на наступний день після
пред'явлення ним роботодавцеві вимог
про розрахунок, суд на підставі ст. 117
КзпП України стягує на користь
працівника середній заробіток за весь
період затримки розрахунку, а при не
проведенні його до розгляду справи - по
день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутність в
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності.

Одночасно п. 21 цієї ж Постанови Пленуму
ВСУ роз’яснює, що при визначенні
середньої заробітної плати слід
виходити з того, що у всіх випадках,
коли за чинним законодавством вона
зберігається за працівниками
підприємств, установ, організацій, це
слід робити відповідно до Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого Постановою КМУ № 100 від
08.02.1995 року (зі змінами та доповненнями).

Так, у відповідності до абз. 3 п. 2 р. 2
зазначеної Постанови у випадках
збереження середньої заробітної плати
вона обчислюється виходячи з виплат за
останні 2 календарні місяці роботи, що
передують події, з якою пов'язана
виплата (у цьому випадку –день
звільнення). При цьому згідно п. 5. р. 4
цього ж нормативно-правового акту
нарахування виплат у випадках
збереження середньої заробітної плати
провадиться виходячи з розміру
середньоденної (годинної) заробітної
плати.

При цьому, абз. 1 п 8. р. 4 Постанови КМУ №
100 передбачає, що нарахування виплат, що
обчислюються із середньої заробітної
плати за останні два місяці роботи,
провадяться шляхом множення
середньоденного (годинного) заробітку
на число робочих днів/годин, а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком. При цьому середньоденна
(годинна) заробітна плата визначається
діленням заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
днів за цей період.

Одночасно абз. 3 п. 8 р. 4 Постанови КМУ №
100 визначає, що середньомісячне число
робочих днів розраховується діленням
на 2 сумарного числа робочих днів за
останні два календарні місяці згідно з
графіком роботи підприємства,
установи, організації, встановленим з
дотриманням вимог законодавства.

Відповідно до довідки ТОВ
«ЕНЕРГОКАПІТАЛ» від 30.09.2013 року
вбачається, що середньомісячний
заробіток позивача ОСОБА_1 складає
4807.83, а середньоденний 213.68 грн. та
згідно наданих Виписок з табелів
обліку використання робочого часу ТОВ
«ЕНЕРГОКАПІТАЛ» позивач ОСОБА_1 мав
графік роботи, за яким би він
відпрацьовував з дня звільнення, а
саме з 11.07.2013 року по день фактичного
розрахунку - 05.09.2013 року 28 робочих дні
(а не 56 календарних днів, як зазначено у
довідці відповідача від 30.09.2013 р.), які
необхідно помножити на середньоденну
заробітну плату, яка відповідно до
довідки позивача складає 213.68 грн., що
дорівнює 5983.04 грн. (а не 11966.08грн, як
зазначено у довідці відповідача від
30.09.2013 року) - середній заробіток за
весь період затримки розрахунку, який і
підлягає до стягнення на користь
позивача з відповідача.

Отже, з огляду на вищенаведене суд
прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до
ООО «Енергокапітл» про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, підлягає
частковому задоволенню, оскільки в
судовому засіданні встановлено, що
позивач звільнився з підприємства
11.07.2013 року, що підтверджено наказом від
11.07.2013 року № 299-к, та відповідно до
наданої виписки з рахунку від 06.09.2013
року заробітна плата позивача ОСОБА_1
була зарахована на рахунок позивача
06.09.2013 року, що позивачем не
спростовувалось у судовому засіданні,
тому суд вважає за необхідне стягнути
з відповідача на користь позивача суму
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні за період з
11.07.2013 року по 05.09.2013 року у розмірі 5983.04
грн.

Крім того, суд вважає, що позовні
вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної
шкоди, в зв’язку з несвоєчасною
виплатою заробітної плати підлягають
частковому задоволенню. Виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв’язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

В судовому засіданні позивачем було
доведено, що неправомірними діями
підприємства йому була заподіяна
моральна шкода. Тому що, через
несвоєчасну виплату заробітної плати,
він був поставлений в скрутне
матеріальне становище, був порушений
встановлений ритм його
життєдіяльності, він вимушений був
додавати додаткових зусиль для
організації матеріального
благополуччя своєї сім’ї. Суд,
враховуючи конкретні обставини справи,
характер, обсяг душевних страждань,
яких зазнає позивач, а також виходячи з
розумності та справедливості, суд
вважає, що розмір моральної шкоди у
розмірі 2500.00 грн. буде відповідати
ступеню моральних страждань позивача.

В іншій частині позовних вимог
позивача ОСОБА_1 до ТОВ «ЕНЕРГОКАПІТАЛ»
про стягнення середнього заробітку за
час затримки розрахунку при звільненні
та моральної шкоди - відмовити.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з
відповідача підлягає до стягнення
судовий збір у розмірі 229.40 грн. на
користь держави.

Керуючись ст.ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України,
на підставі ст.ст. 10, 11, 60, 88, 213-215, 218 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ТОВАРИВСТВА З
ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ
«ЕНЕРГОКАПІТАЛ» про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні та
моральної шкоди – задовольнити
частково.

Стягнути з ТОВАРИВСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ
ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЕНЕРГОКАПІТАЛ»
на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 суму
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні у розмірі -
5983.04 грн. (п’ять тисяч дев’ятсот
вісімдесят три грн. 04 коп.) та в рахунок
відшкодування моральної шкоди суму у
розмірі 2500.00 грн. (дві тисячі п’ятсот
грн.00 коп.).

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 -
відмовити.

Стягнути з ТОВАРИВСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ
ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЕНЕРГОКАПІТАЛ»
судовий збір на користь держави у сумі
229.40 грн. на р/р 0067 Совєтського
району м. Макіївки 22090100 ВДК м. Макіївка,
ОКПО 34686736, МФО.

Рішення проголошене і може бути
оскаржене в апеляційний суд Донецької
області, через даний суд протягом
десяти днів із дня оголошення рішення.

Суддя
О. А. Слабкіна