Справа № 303/8280/13-ц
Номер рядка стат.звіту -43
РІШЕННЯ (Заочне)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2013 року
м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд
Закарпатської області в складі:

головуючого-судді
Заболотного А.М.

при секретарі Мошура
Н.Р.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі засідань в м.
Мукачево цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа
Мукачівський районний сектор
Управління Державної міграційної
служби в Закарпатській області про
визнання особи, такою, що втратила
право на користування житловим
приміщенням,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про
визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право
на користування житловим приміщенням,
а саме будинком АДРЕСА_1. Свої вимоги
мотивує тим, що є власником будинку
АДРЕСА_1, однак в будинку
зареєстрований ОСОБА_2, який вже більше
трьох років в ньому не проживає, в
добровільному порядку відмовляється
знятися з реєстраційного обліку. Таким
чином реєстрація відповідача в будинку
створює незручності, додаткові витрати
на його утримання, порушує її право, як
власника, на вільне користування та
розпорядження своїм майном, у зв'язку з
чим просить позов задовольнити.

У судове засідання позивач та його
представник не з'явилися, представник
позивача ОСОБА_3 подала до суду заяву, в
якій просить розглядати справу без її
участі, позовні вимоги підтримує
повністю, проти заочного розгляду
справи не заперечує.

Представник Мукачівського РС ГУДМС
України в Закарпатській області в
судове засідання не з'явився, подав до
суду заяву про розгляд справи без його
участі, у вирішенні позову
покладається на розсуд суду.

Відповідач в судове засідання не
з'явився за невідомих причин. Про час та
місце розгляду справи повідомлявся
належним чином. Клопотань про
відкладення розгляду справи від
відповідача не надходило. Причини
своєї неявки відповідач суду не
повідомив. За таких обставин, суд
вважає за можливе розглянути справу за
відсутності відповідача та за згодою
позивача відповідно до ст.ст. 224, 225, 226
ЦПК України ухвалити заочне рішення.

Дослідивши та перевіривши зібрані у
справі докази, постановляючи рішення
відповідно до вимог ст.ст. 215, 225, 226 ЦПК
України, суд вважає, що позов слід
задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі. Суд
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або не вчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених ЦПК України.

Судом встановлено, що відповідно
витягу про державну реєстрацію права
власності на нерухоме майно від 24.03.2005
року № 6818203, виданого ТзОВ «Мукачівське
районне БТІ та ЕО», домоволодіння за
адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на
праві приватної власності на підставі
свідоцтва про право на спадщину від
27.12.2004 року.

Довідками, виданими виконкомом
Чинадіївської селищної ради № 3415 від
15.11.2013 року та № 3413 від 15.11.2013 року,
стверджується, що відповідач
зареєстрований в будинку АДРЕСА_1.
Зазначеними довідками також
підтверджується факт не проживання
ОСОБА_2 в будинку з 2010 року. Вказане
також підтверджується актом
обстеження будинку АДРЕСА_1 на предмет
проживання в ньому громадян та
відповідно до якого в переліку
громадян, які проживають у будинку
відповідач відсутній.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналася
відповідно до Закону України «Про
ратифікацію Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод 1950 року,
Першого протоколу та протоколів № 2,4,7
та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року №
47597-ВР, якими закріплено принцип
непорушності права приватної
власності, що означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном, право власника володіти,
користуватися і розпоряджатися
належним йому майном на власний розсуд,
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону, незалежно від
волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК
України)

Відповідно до ст. 317 ЦК України,
власнику належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном. Згідно з ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК
України право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні.

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику вимагати усунення
будь-яких порушень його права хоч би ці
порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння. Способи
захисту права власності передбачені
нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути,
зокрема, житло-житловий будинок,
садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК
України).

Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст. 383 ЦК України та
ст. 150 ЖК України, які передбачають
право власника використовувати житло
для власного проживання, проживання
членів сім'ї, інших осіб і
розпоряджатися своїм житлом на власний
розсуд. Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з
урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК
України, члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням в
обсязі, визначеному відповідно до
угоди з власником.

Відповідно до ст. 405 ЦК України член
сім'ї власника житла втрачає право
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік.

Як на підставу своїх позовних вимог
позивач вказує на ст.ст. 71, 72 ЖК України,
які визначають порядок та підстави
визнання наймача або членів його сім'ї
такими, що втратили право користування
жилим приміщенням внаслідок
відсутності цих осіб понад встановлені
строки, а не власника (співвласника)
квартири.

Поряд із цим, враховуючи, що підставами
позову є фактичні обставини, що мають
місце і наведені у заяві, а предметом
доказування під час судового розгляду
є факти, якими обґрунтовуються
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше юридичне значення для
вирішення справи і підлягають
встановленню при ухваленні рішення, то
зазначення позивачем конкретної
правової норми на обґрунтування позову
не є визначальним при вирішенні судом
питання про те, яким законом слід
керуватися при вирішенні спору. Саме по
собі посилання позивача на відсутність
відповідача у жилому приміщенні понад
указані строки є вірним, однак,
вказівка на норми ст.ст. 71, 72 ЖК України
як на правові підстави позову є зайвою,
оскільки йдеться передусім про захист
права власності, тоді як указані норми
регулюють житлові правовідносини.
Норми ЖК України враховуються в даних
правовідносинах остільки, оскільки не
суперечать їх змісту та пріоритету як
відносин щодо права власності і
відповідають конкретним обставинам
справи. Вимога про визнання
відповідача таким, що втратив право
користування жилим приміщенням, у
контексті захисту права власності не
суперечить закону, оскільки є одним із
законних способів усунення перешкод у
здійсненні цього права.

Таким чином, в судовому засіданні
встановлено, що відповідач не проживає
в спірному будинку більше одного року,
а тому позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 14, 57-60, 174, 209, 212-215, 218,
223, 225, 226, 294 ЦПК України, ст.ст. 317, 319, 321, 383,
405 ЦК України суд,-

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, 1963 року народження,
таким, що втратив право на користування
житловим приміщенням, а саме будинком
АДРЕСА_1 Закарпатської області.

На рішення суду відповідачем може бути
подана заява про перегляд заочного
рішення протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Закарпатської області через
Мукачівський міськрайонний суд
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
А.М.Заболотний