Справа № 2-3/2011
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"19" листопада 2013 року Шевченківський
районний суд м.Львова у складі:

головуючої - судді
ЛУЦІВ-ШУМСЬКОЇ Н.Л.

секретаря ІВАНЕЦЬ
М.Я.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного
майна подружжя,

в с т а
н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною
заявою до ОСОБА_2, в якій просить суд
постановити рішення про поділ
спільного майна подружжя, виділивши їй
у власність 2/3 від усього спільного
майна, що складається із земельної
ділянки площею 0,0616га в АДРЕСА_1
незавершеного будівництвом житлового
будинку в АДРЕСА_1 права оренди
земельної ділянки в АДРЕСА_1 площею
0,0687га, частки відповідача в ТзОВ «
Галицький млин», що пропорційна 46,87%
статутного фонду товариства. В
обґрунтування позову покликається на
те, що перебувала з відповідачем у
шлюбі з 10.11.1990р. Рішенням Личаківського
районного суду м. Львова від 22.04.2003р. цей
шлюб розірвано. Реєстрація розірвання
шлюбу в органах РАЦС здійснена 17.03.2006р.
У шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася
донька ОСОБА_3, яка проживає з нею та
знаходиться на її утриманні. За час
шлюбу з відповідачем набуто земельну
ділянку площею 0,0616га в смт.Брюховичі
згідно Державного акту на право
приватної власності на землю від
23.06.1994р. серія ЛВ 73117142 на ім'я ОСОБА_2
Крім того, їм на праві користування
належить земельна ділянка в АДРЕСА_1
площею 0,0687га на підставі договору
тимчасового користування землею
строком на 25років. Також до складу
спільного майна належить незавершений
будівництвом житловий будинок за цією
ж адресою. Спільним майном є і частка
відповідача в статутному фонді ТзОВ
«Галицький млин», оскільки цей вклад
відповідач сформував за рахунок
спільного майна подружжя в 1996р. Згоди
на добровільний поділ спільного майна
з відповідачем не досягнуто. При
визначенні розміру часток просить
врахувати, що на її утриманні
знаходиться н6еповнолітня дитина,
витрати на її утримання постійно
зростають, а тих грошей, які час від
часу дає відповідач, не достатньо.
Вважає, що ця обставина має істотне
значення при визначенні розміру її
частки у спільному майні.

В ході розгляду даної справи
представник позивача неодноразово
змінював та уточнював позовні вимоги.
Остаточно уточнив позовні вимоги в
заяві від 18.11.2013р., в якій просить суд
постановити рішення про поділ
спільного майна подружжя, виділивши
позивачу у власність 2/3 від усього
спільного майна, відповідачу виділити
у власність 1/3 від усього спільного
майна. Поділити спільне майно подружжя,
виділивши відповідачу ОСОБА_2 у
власність земельну ділянку площею
0,0616га в АДРЕСА_1 незавершений
будівництвом житловий будинок в
АДРЕСА_1 земельну ділянку на території
Чорнушовицької сільської ради
Пустомитівського району Львівської
області, площею 1,8964га. Стягнути з
відповідача в користь позивачки 2/3
ринкової вартості цього майна
відповідно до висновку судової
будівельно-технічної експертизи від
24.09.2012р. №3819/3820/3821.

В судовому засіданні представник
позивачки ОСОБА_4 позовні вимоги,
вказані в заяві про уточнення позовних
вимог від 18.11.2013р., підтримав повністю,
покликаючись на обставини, наведені у
позовній заяві, уточненнях до неї та
додаткові пояснення до позовної заяви.
Вказав, що на даний час донька сторін
ОСОБА_3 досягла повноліття, однак
продовжує навчання. Відповідач
допомоги на утримання доньки не надає,
однак питання про стягнення з
відповідача аліментів на час навчання
доньки не ставилося. Просить позов
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник
ОСОБА_5 в судовому засіданні проти
позову заперечили, покликаючись на
обставини, вказані в зустрічній
позовній заяві з уточненням від
10.10.2008р., яка ухвалою суду від 11.11.2013р. за
заявою відповідача була залишена без
розгляду. Зокрема на те що земельна
ділянка на території Чорнушовицької
селищної ради надана ОСОБА_2 як пай,
оскільки він був членом колгоспу
«Агроторг Білківський». 30.09.1998р. йому
був виданий сертифікат на право
приватної власності на середню
земельну частку для ведення
селянського господарства, а 06.04.2005р. на
підставі розпорядження
Пустомитівської райдержадміністрації
від 31.10.2003р. №502 видано державний акт. Ця
ділянка не може вважатися спільною
сумісною власністю подружжя та
підлягати поділу. Крім того, відповідач
у зустрічному позові зазначав, що
поділу підлягає земельна ділянка на
АДРЕСА_1 та розташований на ній
незавершений будівництвом будинок.
Вказував, що це майно слід залишити в
його власності, а він готовий виплатити
позивачці 1/2 його вартості в розмірі
290133грн. Однак в судовому засіданні
відповідач та його представник
ствердили, що земельна ділянка на
АДРЕСА_1 надана відповідачу у власність
безоплатно, відтак не може вважатися
спільною власністю подружжя.
Незавершений будівництвом будинок
зведений без погодженого у
встановленому порядку проекту, дозволу
на проведення будівельних робіт,
відтак поділу не підлягає. Позивачка
може претендувати лише на частину від
вартості будівельних матеріалів.
Просять суд у задоволенні позову
відмовити.

Заслухавши пояснення представника
позивачки, відповідача та його
представника, з'ясувавши дійсні
обставини справи, дослідивши зібрані у
справі докази суд дійшов висновку про
часткове задоволення позовних вимог з
таких підстав.

Відповідно до ст.ст. 10,11,60 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Кожна зі сторін повинна довести ті
обставини, на які вона покликається як
на підставу своїх позовних вимог чи
заперечень. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 10.11.1990р.
Рішенням Личаківського районного суду
м.Львова від 22.04.2003р. їх шлюб розірвано.
Однак реєстрація розірвання шлюбу
проведена 17.03.2006р. Сторони мають доньку
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, якій в 2013р.
виповнилося 18 років (а.с.7,8). ОСОБА_3
19.08.2011р. змінила ім'я на «ОСОБА_3», що
стверджується копією Свідоцтва про
зміну імені (а.с.184).

Судом встановлено, що рішенням
виконавчого комітету Брюховицької
селищної ради №155 від 11.05.1994р. надано
ОСОБА_2 земельну ділянку на АДРЕСА_1
площею 600кв.м для будівництва та
обслуговування житлового будинку і
господарської будівлі (а.с.220). На
підставі цього рішення 23.06.1994р. на ім'я
ОСОБА_2 видано Державний акт на право
приватної власності на земельну
ділянку площею 0,0616га (а.с.9).

На цій земельній ділянці сторонами
розпочато зведення споруди. Однак в
подальшому будівництво припинилося. З
пояснень учасників процесу таке
будівництво припинено сторонами
більше десяти років тому. Відповідно до
висновку судової будівельно-технічної
експертизи №36 від 26.08.2008р. та №3819/3820/3821
від 24.09.2012р. відсоток готовності
житлового будинку та його частин
становить 47,0%, фізичний знос
незавершеного будівництвом об'єкта
складає 0,74.

За ст.22 КпШС України, що діяв на час
набуття майна, майно, нажите подружжям
за час шлюбу, є його спільною сумісною
власністю. Кожен з подружжя має рівні
права володіння, користування і
розпорядження цим майном. Подружжя
користується рівними правами на майно
і в тому разі, якщо один з них був
зайнятий веденням домашнього
господарства, доглядом за дітьми або з
інших поважних причин не мав
самостійного заробітку.

За ст.24 цього Кодексу майно, яке
належало кожному з подружжя до
одруження, а також одержане ним під час
шлюбу в дар або в порядку успадкування,
є власністю кожного з них. Роздільним
майном кожного з подружжя є також речі
індивідуального користування (одяг,
взуття тощо), хоча б вони і були
придбані під час шлюбу за рахунок
спільних коштів подружжя, за винятком
коштовностей та предметів розкоші.
Кожний з подружжя самостійно володіє,
користується і розпоряджається
належним йому роздільним майном.

Відповідно до п.п.22,23,24 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
21.12.2007 № 11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» - поділ
спільного майна подружжя здійснюється
за правилами, встановленими статтями
69-72 СК України та ст.372 ЦК України.
Вартість майна, що підлягає поділу,
визначається за погодженням між
подружжям, а при недосягненні згоди -
виходячи з дійсної його вартості на час
розгляду справи. Вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання. Спільною сумісною власністю
подружжя, що підлягає поділу
відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК можуть
бути будь-які види майна, за винятком
тих, які згідно із законом не можуть їм
належати (виключені з цивільного
обороту), незалежно від того, на ім'я
кого з подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом. Спільною сумісною власністю
подружжя, зокрема, можуть бути:
квартири, жилі й садові будинки;
земельні ділянки та насадження на них,
продуктивна і робоча худоба, засоби
виробництва, транспортні засоби;
грошові кошти, акції та інші цінні
папери, паєнакопичення в
житлово-будівельному,
дачно-будівельному,
гаражно-будівельному кооперативі;
грошові суми та майно, належні подружжю
за іншими зобов'язальними
правовідносинами, тощо.

При вирішенні питання поділу спільного
майна подружжя суд керується нормами
законодавства, що діє на час вирішення
справи.

У відповідності до ч.1 ст.69 Сімейного
кодексу України дружина і чоловік
мають право на поділ майна, що належить
їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

За ст.70 СК України у разі поділу майна,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Згідно ст. 71 СК України майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна, то
спір може бути вирішений судом. При
цьому суд бере до уваги інтереси
дружини, чоловіка та дітей та інші
обставини, що мають істотне значення.

Як зазначалося судом, в 1994р. ОСОБА_2
надано у власність земельну ділянку на
АДРЕСА_1 площею 600кв.м для будівництва
та обслуговування житлового будинку і
господарської будівлі. На час
отримання цієї земельної ділянки
ОСОБА_2 перебував у шлюбі з ОСОБА_1
Відповідно до ст.24 КпШС України ця
земельна ділянкаю не вважається
особистою власністю ОСОБА_2 Судом,
виходячи із вказаних вище норм КпШС
України, ця земельна ділянка
визнається спільною сумісною
власністю подружжя. Судом також
встановлено, що на вказаній земельній
ділянці сторонами під час шлюбу
розпочато зведення будинку. Однак це
будівництво розпочато без належних
дозволів, затвердженого у
встановленому порядку проекту. На
даний час будинок незавершений, стан
готовності 47,0%.

Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України право
власності на новостворене майно -
житловий будинок виникає з моменту
державної реєстрації цього майна.

За ч.3 ст.331 ЦК України до завершення
будівництва особа вважається
власником матеріалів, обладнання, тощо,
які були використані в процесі цього
будівництва.

Отже право власності на спірну будівлю
не виникло.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України спірна
будівля є самочинним будівництвом.

Відтак сторони є власниками
матеріалів, обладнання, тощо, які були
використані в процесі будівництва за
адресою АДРЕСА_1.

Сторони не досягли згоди стосовно
поділу спільного майна.

При вирішенні спору про поділ майна, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, суд згідно з
частинами 2, 3 ст.70 СК України, в окремих
випадках може відступити від засади
рівності часток подружжя, враховуючи
обставини, що мають істотне значення,
збільшити розмір частки того з ким
проживають неповнолітні діти,
непрацездатні повнолітні діти, за
умови, що розмір аліментів, які вони
одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку та лікування.

Інтереси неповнолітніх дітей,
непрацездатних повнолітніх дочки, сина
або другого з подружжя, що заслуговують
на увагу, можуть враховуватися судом
при визначенні способу поділу
спільного майна в натурі й у тому разі
коли суд не відступив від засади
рівності часток.

Суд вважає, що підстав для відступу від
рівності часток у даному випадку немає,
оскільки відповідачем до досягнення
дитиною ОСОБА_3 повноліття
виплачувалися позивачці аліменти у
визначеному судом розмірі 700грн.
щомісячно, заборгованості по аліментах
не було. Істотних обставин, які б дали
суду підставу змінити розмір частки
позивачки з 1/2 до 2/3, немає.

Суд вважає, що стягнення з відповідача
в користь позивачки грошової
компенсації за її частку у спільному
майні подружжя, а не виділення їй в
натурі майна, утримання якого потребує
додаткових витрат, враховує інтереси
позивачки та доньки, яка проживає з нею
та продовжує навчання.

Отже частки сторін у власності на
земельну ділянку, матеріали,
обладнання, тощо, які були використані
в процесі будівництва за адресою
АДРЕСА_1, є рівними і становлять по 1/2.

За ст.364 ЦК України співвласник має
право на виділ у натурі частки із майна,
що є у спільній частковій власності.
Якщо виділ в натурі є неможливим
співвласник, який бажає виділу, має
право на одержання від інших
співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки.

Згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи
№3819/3820/3821 від 24.09.2012р. ринкова вартість
земельної ділянки площею 0.0616га в
АДРЕСА_1 (державний акт на право
приватної власності на землю ЛВ №73117142,
виданий Брюховицькою селищною радою
23.06.1994р.) - 146719,0грн.

Ринкова вартість незавершеного
будівництва житлового будинку (
сукупності будівельних матеріалів) в
АДРЕСА_1, що визначена витратним
методом, становить 408846,0грн. (а.с.153-161).

З цією оцінкою на час вирішення спору
сторони погодилися.

Відтак дійсна ринкова вартість 1/2
частини земельної ділянки площею 0.0616га
на АДРЕСА_1 та сукупності будівельних
матеріалів за цією адресою становить
277782,50грн.

Земельна ділянка на території
Чорнушовицької селищної ради надана
ОСОБА_2 як пай, оскільки він був членом
колгоспу «Агроторг Білківський».
30.09.1998р. йому був виданий сертифікат на
право приватної власності на середню
земельну частку для ведення
селянського господарства. 06.04.2005р. на
підставі розпорядження
Пустомитівської райдержадміністрації
від 31.10.2003р. №502 ОСОБА_2 видано державний
акт на право власності на земельну
ділянку. Ця ділянка набута
відповідачем після постановлення
судового рішення про розірвання шлюбу
між сторонами та припинення ведення
сторонами спільного господарства.
Отже, вона не може вважатися спільною
сумісною власністю подружжя і
підлягати поділу.

Відтак позов підлягає частковому
задоволенню. Позивачці за рахунок
відповідача слід відшкодувати судові
витрати в розмірі 81грн. Виходячи з
розміру задоволених позовних вимог з
відповідача підлягає стягненню в доход
держави судовий збір в розмірі 2726,82грн.,
що обчислений виходячи з розміру
грошової компенсації, присудженої
позивачці, за виключенням сплаченого
нею судового збору в розмірі 51грн.

Витрати сторін по оплаті судових
експертиз залишити за ними.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх
сукупності, суд робить висновок, що
позов підлягає до часткового
задоволення.

Керуючись ст.ст.8,10,11,57,58,60,88,209,212,213,215 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И
В :

Позов задовольнити частково.

Поділити спільне майно подружжя, за
яким залишити у власності ОСОБА_2
земельну ділянку площею 0,0616га в смт.
Брюховичі згідно Державного акту на
право приватної власності на землю від
23.06.1994р. серія ЛВ 73117142, виданого
Брюховицькою селищною радою, з
розташованою на ній незавершеною
будівництвом спорудою (сукупністю
будівельних матеріалів).

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 277
782грн.50коп компенсації вартості 1/2
частини земельної ділянки площею 0,0616га
в смт. Брюховичі з розташованою на ній
незавершеною будівництвом спорудою
(сукупністю будівельних матеріалів).

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1
81грн. судових витрат, в доход держави
2726грн.82коп. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Шевченківський районний суд м.Львова
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя: Н. Л. Луців-Шумська