Кіровський районний суд міста Макіївки
№2/268/1195/132
Справа
№268/3523/13-ц
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

24 грудня 2013
року

м. Макіївка

Кіровський районний суд
міста Макіївки Донецької області у
складі

головуючий
суддя           Ситенко А.І.

при
секретарі
Тіняковій Д.Ю.

за участю
позивача           ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні місцевого суду
у місті Макіївка цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до фізичної особи –
підприємця ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про захист
прав споживачів - стягнення
компенсації моральної шкоди,

у с т а н о в и в:

27 березня 2012 року ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до фізичної
особи – підприємця ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
про захист прав споживачів –
відшкодування моральної шкоди,
мотивуючи свої вимоги порушенням
відповідачами його прав споживача
унаслідок неналежного обслуговування
та заподіянням такими неправомірними
діями моральної шкоди.

Ухвалою Кіровського
районного суду м. Макіївки від 21 травня
2013 року позов ОСОБА_1 на підставі пункту
3 частини 1 статті 207 ЦПК України -
повторного неповідомлення про причини
неявки в судове засідання залишено без
розгляду.

За апеляційною скаргою
ОСОБА_1 ухвалою Апеляційного суду
Донецької області від 20 серпня 2013 року
зазначена ухвала місцевого суду
скасована, справа направлена для
розгляду по суті до Кіровського
районного суду м. Макіївки.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав
заявлені вимоги, в обґрунтування яких
послався на факти і обставини,
викладені у позовній заяві, та
зазначив, що 05 жовтня 2011 року він
перебуваючи у приміщенні магазину
«Чібіс», розташованого за адресою:
місто Макіївка, квартал «Металург»,
будинок № 9 – А, що належить фізичній –
особі підприємцю ОСОБА_2, звернувся до
продавця названого магазину ОСОБА_3 з
проханням продемонструвати
багатофункціональний інструмент - ніж,
викрутка та інші предмети, та
розповісти про характеристики його
якості. На що ОСОБА_3 відмовила йому у
наданні інформації у грубій,
образливій формі, а потім погодилась
представити товар для огляду. Він
отримав зазначений предмет. Його
неповнолітня дочка, яка також
перебувала у магазині разом з ним,
попросила його показати цей предмет їй
і від передав його у руки дочки. Після
чого ОСОБА_3 грубо вихопила цей предмет
з рук дитини. На його вимогу надати
книгу скарг та пропозицій продавець
також в грубій форми відмовила, однак
через деякий час погодилась назвати
своє прізвище та надати книгу.
Унаслідок зазначених неправомірних
дій відповідачів з відмови виконати
вимоги чинного законодавства про
захист його прав як споживача, він,
будучи кваліфікованим юристом у галузі
права, почувався безпорадним, переніс
великий стрес, сильне душевне
хвилювання, що на тривалий час
негативно вплинуло на стан його
емоційного стану. Вказані обставини
порушили нормальний життєвий уклад, що
вимагало від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Посилаючись на викладені обставини,
позивач просив суд стягнути
компенсацію моральної шкоди у розмірі
по 5365 грн. з кожного з відповідачів.

Відповідач ОСОБА_2, будучи належним
чином повідомленим про день, час та
місце розгляду справи, не використав
наданого законом права на участь у
судовому засіданні, надавши заяву про
розгляд справи за його відсутності, з
урахуванням обставин викладених у його
письмових запереченнях проти
заявлених вимог.

Зі змісту наданих ОСОБА_2 заперечень,
убачається, що відповідно до вимог
цивільно – процесуального
законодавства позивачем не наданого
жодного доказу на підтвердження
неправомірних дій продавця магазину
«Чібіс» ОСОБА_3, пов’язаних з відмовою
виконати вимоги чинного законодавства
про захист прав споживачів у
відношенні до ОСОБА_1, а також доказів
причинного зв’язку між неправомірними
діями працівника підприємства та
завданням позивачу такими діями
моральних страждань. Посилаючись на
викладені обставини, відповідач просив
суд відмовити позивачу у задоволенні
заявлених ним вимог.

Відповідач ОСОБА_3 за викликом суду не
з’явилась, надавши заяву про розгляд
справи за її відсутністю, з урахуванням
її письмових пояснень доданих до
матеріалів справи.

Згідно письмових пояснень ОСОБА_3,
представлених до суду 05 жовтня 2011 року
вона знаходилась на своєму робочому
місці, працюючи продавцем товарів в
магазині «Чібіс». Приблизно в обідній
час до магазину завітав ОСОБА_1 разом з
малолітньою дівчиною. На його
звернення вона продемонструвала
позивачу мультітули –
багатофункціональний інструмент, в
якому з боків сховано багато
додаткових інструментів, передавши
зазначений предмет ОСОБА_1 Дівчина
намагалася взяти його в свої руки, на
що вона зробила зауваження, що
зазначений прилад є небезпечним для
здоров’я дитини, яке ОСОБА_1 сприйняв
як обмеження його прав споживача та
зробив про це запис до книги відгуків.
При цьому будь – яких образ та грубості
на адресу позивача вона не висказувала.

Вислухавши пояснення позивача,
допитавши свідка, і дослідивши надані
докази, суд у межах заявлених позовних
вимог (стаття 11 ЦПК України) установив
наступне.

Відповідно до положень статті 509
Цивільного кодексу України
зобов’язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов’язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов’язку.

Приписами частини 1 статті 698 ЦК України
встановлено, що за договором
роздрібної купівлі-продажу продавець,
який здійснює підприємницьку
діяльність з продажу товару,
зобов’язується передати покупцеві
товар, що звичайно призначається для
особистого, домашнього або іншого
використання, не пов’язаного з
підприємницькою діяльністю, а покупець
зобов’язується прийняти товар і
оплатити його. Договір роздрібної
купівлі-продажу є публічним.

До відносин за договором роздрібної
купівлі-продажу з участю
покупця-фізичної особи, не
врегульованих цим Кодексом,
застосовується законодавство про
захист прав споживачів.

З витягу з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб –
підприємців убачається, що ОСОБА_2 з 31
травня 2005 року зареєстрований як
фізична особа – підприємець за
діяльністю роздрібної торгівлі в
неспеціалізованих магазинах з
перевагою продовольчого асортименту.

ОСОБА_3 перебуває з фізичною особою –
підприємцем ОСОБА_2 в трудових
відносинах за трудовим договором від 01
лютого 2011 року, працюючи на посаді
продавця, що підтверджено відомостями
її трудової книжки.

Згідно заяви № 1 від 05 жовтня 2011 року,
яка міститься у книзі відгуків та
пропозицій ФОП ОСОБА_2, виданої
магазину «Чібіс», ОСОБА_1 звернувся до
названого магазину з приводу низької
якості обслуговування з боку продавця
– ОСОБА_3, а також відсутності у неї
знань законодавства про захист прав
споживачів. Обмеження права споживача
на вільний вибір товару.

Текст вищезазначеної заяви не містить
відомостей у чому полягали низька
якість обслуговування продавцем
магазину та обмеження права споживача
ОСОБА_1 на вільний вибір товару.

Відносини між споживачами товарів,
робіт і послуг та виробниками і
продавцями товарів, виконавцями робіт
і надавачами послуг різних форм
власності врегульовані Законом
України від 12 травня 1995 року № 1023 (з
відповідними змінами) «Про захист прав
споживачів» (далі - Закон), норами якого
також встановлені права споживачів,
визначено механізм їх захисту.

Відповідно до вимог частини першої
статті 6 Закону продавець (виробник,
виконавець) зобов'язаний передати
споживачеві продукцію належної якості,
а також надати інформацію про цю
продукцію.

Згідно до положень статті 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов’язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

За правилами статей 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненнями фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивачем ОСОБА_1 під час розгляду
справи не надано суду беззаперечних
доказів на підтвердження факту
неналежного обслуговування та
обмеження права споживача на вільний
вибір товару під час його перебування 05
жовтня 2011 року за місцем здійснення
підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_2
- в приміщенні магазину «Чібіс» у
якості споживача.

Позивачем заявлені позовні вимоги щодо
стягнення на його користь компенсації
моральної шкоди, які обґрунтовані
неправомірними діями відповідачів,
пов’язаних з неналежним обмеженням
його прав як споживача, порушенням його
конституційних прав, унаслідок яких
він зазнав душевних страждань,
перебував тривалий час у пригніченому
стані, що вплинуло на його звичний
життєвий уклад.

Вищенаведені обставини підтвердив в
судовому засіданні свідок ОСОБА_4, який
дізнався про зазначені події від
самого позивача.

Визначення моральної шкоди міститься у
положеннях статті 23 ЦК України, у якій
зазначено, що моральна шкода полягає,
зокрема: 1) у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв’язку з каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров’я; 2) у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв’язку з
противоправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім’ї чи близьких
родичів. Моральна шкода
відшкодовується грішми, іншим майном,
або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Пленум Верховного Суду України в
пункті 2 постанови від 31 березня 1995 року
№ 4 «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» роз’яснив, що спори про
відшкодування заподіяної фізичній чи
юридичній особі моральної (немайнової)
шкоди розглядаються, зокрема: - коли
право на її відшкодування
безпосередньо передбачено нормами
Конституції або випливає з її положень;
- у випадках, передбачених статтями 7,
440-1 Цивільного кодексу Української
РСР та іншим законодавством, яке
встановлює відповідальність за
заподіяння моральної шкоди (наприклад,
ст. 49 Закону "Про інформацію", ст. 44
Закону "Про авторське право і суміжні
права"); - при порушенні зобов'язань,
які підпадають під дію Закону "Про
захист прав споживачів" чи інших
законів, що регулюють такі
зобов'язання і передбачають
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди.

Відповідно до положень пункту 5 статті 4
Закону України «Про захист прав
споживачів», в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин,
відшкодування шкоди (збитків), завданих
дефектною чи фальсифікованою
продукцією або продукцією неналежної
якості, а також майнової та
моральної (немайнової) шкоди,
заподіяної небезпечною для життя і
здоров'я людей продукцією у випадках,
передбачених законодавством.

Матеріалами справи встановлено, що
ОСОБА_1 заподіяння йому моральної шкоди
не пов’язував з придбанням ним товару
неналежної якості та його
небезпечністю для життя і здоров’я
людей. Крім того, позивачем не
представлено суду жодного доказу
неправомірних дій відповідачів щодо
порушення його прав як споживача.

За таких обставин позовні вимоги
ОСОБА_1 про відшкодування
відповідачами моральної шкоди не
ґрунтуються на законі, тому не підлягає
задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись
статтями 11, 60, 79, 212-215 Цивільного
процесуального кодексу України,
статтями 23, 509, 611, 698 Цивільного кодексу
України, положеннями Закону України
«Про захист прав споживачів», суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
фізичної особи – підприємця ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 про захист прав споживачів -
стягнення компенсації моральної шкоди,
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається Апеляційному суду Донецької
області через Кіровський районний суд
м. Макіївки протягом десяти днів з дня
її проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя:

А.І. Ситенко