КУЙБИШЕВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 319/1178/13-ц
Провадження №2/319/296/2013
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2013 року

смт Куйбишеве

Куйбишевський районний суд
Запорізької області в складі:

головуючого
судді
Скляра С.Ю.,

при секретарі судового засідання
Малій І.О.,

з участю
позивачів
ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника
позивачів
ОСОБА_3,

відповідача
ОСОБА_4,

представника відповідача
ОСОБА_5
,

свідків

ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Куйбишевського
районного суду Запорізької області
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення
боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

На підставі частини 3 статті 209
Цивільного процесуального кодексу
України (далі – ЦПК України) в судовому
засіданні 24 грудня 2013 року проголошено
вступну та резолютивну частину
рішення.

29 жовтня 2013 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2
звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4
з вимогою про стягнення боргу в сумі 83937
грн.. Позивачі послались на те, що 28
червня 2011 року вони за письмовою
розпискою передали у позику ОСОБА_4
грошові кошти в зазначеній сумі для
придбання трактора МТЗ-82. Останній
зобов’язався повернути запозичені
кошти, але до теперішнього часу їх не
повернув. За таких обставин ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 вимушені були звернутися до
суду за захистом порушених майнових
прав із відповідним позовом. Крім того,
позивачі прохали вирішити питання про
розподіл понесених ними судових
витрат.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 заявлені вимоги підтримали,
прохали позов задовольнити. Позицію
позивачів підтримав їх представник
ОСОБА_3, який додатково пояснив, що
сторони за договором позики визначили
строк повернення запозичених грошових
коштів з врожаю, зібраного
позичальником ОСОБА_4. Оскільки грошові
кошти були запозичені у червні 2011 року,
то позивачі вважали, що строк їх
повернення пов’язувався із збиранням
відповідачем врожаю восени цього ж
року. Разом з цим, відповідач, будучи
головою селянського фермерського
господарства «Славутич» та отримавши
дохід з врожаїв за період 2011-2013 рр.,
запозичені грошові кошти позивачам не
повернув, внаслідок чого ОСОБА_1
звернувся із заявою до Куйбишевського
РВ ГУМВС України в Запорізькій області
про притягнення ОСОБА_4 до кримінальної
відповідальності за ознаками злочину,
передбаченого ч.1 ст.190 Кримінального
кодексу України (далі – КК України).
Оскільки кримінальне провадження було
закрито за відсутністю складу
кримінального правопорушення, ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 вимушені були звернутися до
суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення
боргу за договором позики.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник
ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не
визнали, посилаючись на те, що протягом
періоду часу з жовтня 2012 року по
квітень 2013 року ОСОБА_4 повністю
розрахувався із позикодавцями,
повернувши їм навіть більшу суму
грошових коштів, ніж отримав у позику, а
також сплатив відсотки за користування
грошовими коштами. Так, 04 жовтня 2012 року
і 24 жовтня 2012 року відповідач повернув
ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 95000 грн., 26
квітня 2013 року в сумі 9625 грн., а 22 жовтня
2013 року, після звернення ОСОБА_1 до
Куйбишевського РВ ГУМВС України в
Запорізькій області, віддав зерно
посівної пшениці на суму 6320 грн..

В судовому засіданні відповідач не
заперечував факт отримання від ОСОБА_1
і ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 83937 грн.
для придбання трактора МТЗ-82, про що ним
була складена письмова розписка від 28
червня 2011 року та передана
позикодавцям. Разом з цим, вважав, що
строк повернення запозичених грошових
коштів для нього був визначений
моментом збору врожаю 2012 року.

Крім того, відповідач та його
представник вважали договір позики
неукладеним, оскільки він у письмовій
формі не складався, а розписку, яка
знаходиться в оригіналі у ОСОБА_1 і
ОСОБА_2, розцінювали лише як додаток до
основного договору. За відсутності
укладеного у письмовій формі договору
позики дана розписка, на думку
відповідача та його представника, є
нікчемною.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх
представників, допитавши свідків
ОСОБА_8 і ОСОБА_7, дослідивши матеріали
справи та оцінивши наявні в них докази,
вважає, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до положень статті 10 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України
встановлено, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Судом встановлені наступні факти і
відповідні їм правовідносини.

28 червня 2011 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2
передали у позику ОСОБА_4 грошові кошти
в сумі 83937 грн. для придбання трактора
МТЗ-82, а останній зобов'язався
повернути вказані грошові кошти з
врожаю.

Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу
України (далі – ЦК України) за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Згідно з ч.2 ст.1046 ЦК України договір
позики є укладеним з моменту передання
грошей або інших речей, визначених
родовими ознаками.

Як вбачається з матеріалів справи, 28
червня 2011 року відповідачем ОСОБА_4
було надано розписку про отримання ним
від позивачів грошових коштів в сумі
83937 грн. для придбання трактора МТЗ-82
(а.с.5).

Частина друга ст.1047 ЦК України допускає
пред'явлення на підтвердження
укладення договору позики та його умов
розписки позичальника або іншого
документа, який посвідчує передання
йому позикодавцем визначеної суми
грошей або кількості речей.

Відповідно до ч.3 ст.251 ЦК України строк
та термін можуть бути визначені актами
цивільного законодавства, правочином
або рішенням суду.

Статтею 252 ЦК України передбачено, що
строк визначається роками, місяцями,
тижнями, днями або годинами. Термін
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати.

Зі змісту розписки від 28 червня 2011 року
вбачається, що строк настання
виконання зобов'язання сторонами не
обумовлений, зокрема, зазначене в
розписці формулювання «зобов’язуюсь
повернути з врожаю» не може відповідно
до ст.252 ЦК України вважатись датою
настання події, з якою сторони
пов'язували настання події виконання
боргу, оскільки це формулювання не
містить вказівки на календарну дату, а
вказівка на таку подію не є такою, що
має неминуче настати, оскільки
позичальник не вказав який саме врожай
він мав на увазі та чи буде він зібраний
ним.

Позичальник, як передбачено ст.1049 ЦК
України, зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк
повернення позики або цей строк
визначений моментом пред'явлення
вимоги, позика має бути повернена
позичальником протягом тридцяти днів
від дня пред'явлення позикодавцем
вимоги про це, якщо інше не встановлено
договором.

Починаючи з восени 2011 року до восени 2013
року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звертались до
ОСОБА_4 із усною вимогою про повернення
запозичених грошових коштів, але
останній від повернення позики
ухиляється, внаслідок чого ОСОБА_1 21
жовтня 2013 року звернувся із заявою до
Куйбишевського РВ ГУМВС України в
Запорізькій області про притягнення
ОСОБА_4 до кримінальної
відповідальності за ознаками злочину,
передбаченого ч.1 ст.190 КК України
(а.с.73,74).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
його представник повідомили, що
кримінальне провадження за даною
заявою було закрито у зв’язку з
відсутністю складу зазначеного
кримінального правопорушення.

29 жовтня 2013 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2
звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4
з вимогою про стягнення боргу в сумі 83937
грн..

Враховуючи зазначене, суд дійшов
висновку про те, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2,
починаючи з восени 2011 року
неодноразово пред’являли вимогу
ОСОБА_4 про повернення запозичених
грошових коштів.

Крім того, відповідач ОСОБА_4 не
заперечував проти того, що з жовтня 2012
року почав повертати грошві кошти
позикодавцям.

Разом з цим, суд враховує наступне.

Відповідно до вимог статті 545 ЦК
України кредитор, прийнявши виконання
зобов'язання, повинен на вимогу
боржника видати йому розписку про
одержання виконання частково або в
повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові
борговий документ, кредитор, приймаючи
виконання зобов'язання, повинен
повернути його боржникові. У разі
неможливості повернення боргового
документа кредитор повинен вказати про
це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у
боржника підтверджує виконання ним
свого обов'язку.

У разі відмови кредитора повернути
борговий документ або видати розписку
боржник має право затримати виконання
зобов'язання. У цьому разі настає
прострочення кредитора.

Статтею 527 ЦК України передбачено
зобов'язання боржника виконати свій
обов'язок, а кредитора – прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту, а також право
кожної із сторін у зобов'язанні
вимагати доказів того, що обов'язок
виконується належним боржником або
виконання приймається належним
кредитором чи уповноваженою на це
особою, і ризик наслідків
непред'явлення такої вимоги.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Позивачами надано на
підтвердження позовних вимог письмову
розписку, яка є належним доказом, що
свідчить про отримання відповідачем
ОСОБА_4 грошей належних позивачам .
Оригінал розписки як доказ наявності
боргу ОСОБА_4 знаходиться у
позикодавців на руках. Наявність
оригіналу розписки свідчить про
наявність невиконаного зобов'язання.
За встановлених обставин та наведених
підстав суд дійшов висновку про
задоволення позовних вимог.
Відповідачем ОСОБА_4 не було надано
суду належних та допустимих доказів на
підтвердження того, що сума боргу в
сумі 83937 грн. була повернута позивачам.
Ніяких розписок, або інших документів,
які б свідчили про факт повернення суми
боргу відповідачем позивачам, суду
надано не було. Допитані в судовому
засіданні свідки сторони відповідача
ОСОБА_6 і ОСОБА_7 пояснили, що їм
невідомі взаємовідносини між ОСОБА_9 і
ОСОБА_2 з одного боку і ОСОБА_4 з іншого
боку з приводу укладеного між ними
договору позики, а так само обставини,
які стосуються повернення останнім
запозичених грошових коштів.

Посилання відповідача та його
представника на те, що договір позики
від 28 червня 2011 року є неукладеним,
оскільки він у письмовій формі не
складався, а розписку, яка знаходиться
в оригіналі у ОСОБА_1 і ОСОБА_2, слід
розцінювали лише як додаток до
основного договору та вона є нікчемною,
не грнутуються на законі, а тому не
можуть бути підставою для відмови в
задоволенні позову.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 задоволені, суд в порядку ст.88
ЦПК України має підстави для стягнення
з відповідача на користь позивачів
понесених останніми судових витрат в
сумі 954 грн. 07 коп., а саме, в межах суми
сплаченого судового збору при
пред’явленні позову до суду та заяви
про забезпечення позову (а.с.1,21).

На підставі викладеного,
керуючись стст.526, 1046, 1047, 1049 ЦК України,
стст.10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд
–

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 і ОСОБА_2, -
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1,
зареєстрований за адресою:
ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний
податковий номер НОМЕР_1) на користь
ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає за
адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний
податковий номер НОМЕР_2, паспорт
громадянина України серії СВ №585419,
виданий Куйбишевським РВ УМВС України
в Запорізькій області від 14 травня 2002
року) і ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_5, проживає за
адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний
податковий номер НОМЕР_3, паспорт
громадянина України серії СА №699427,
виданий Куйбишевським РВ УМВС України
в Запорізькій області від 17 лютого 1998
року) суму боргу за договором позики, що
складає 83937 (вісімдесят три тисячі
дев’ятсот тридцять сім) гривень 00
копійок, а також суму понесених судових
витрат в розмірі 954 (дев’ятисот
п’ятдесяти чотирьох) гривень 07 (семи)
копійок, а всього грошових коштів в
сумі 84891 (вісімдесяти чотирьох тисяч
вісімсот дев’яноста однієї) гривні 07
(семи) копійок.

Рішення суду відповідно до частини 1
статті 223 ЦПК України набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Запорізької області через суд
першої інстанції – Куйбишевський
районний суд Запорізької області
шляхом подання в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10-денного
строку з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
С.Ю.Скляр