Справа № 764/6129/13-ц
Провадження № 2/764/2443/2013
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" листопада 2013 р. Ленінський районний
суд м. Севастополя в складі:

головуючого судді - Рубан М.В.

за участю секретарів - Бурчуладзе
С.І., Нікітенко Ю.П.,

прокурора - Павельчук Є.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду місті
Севастополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - служба у
справах дітей Ленінської районної
державної адміністрації м.
Севастополя, про позбавлення
батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в червні 2013 року до
суду з позовом, в якому з врахуванням
уточнень, просить позбавити
батьківських прав відповідача
відносно неповнолітньої дитини -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вимоги мотивовані
тим, що дитина проживає разом із
відповідачем, однак остання не працює,
ухиляється від виконання своїх
батьківських обов'язків, не бере ніякої
участі в утриманні і вихованні дитини,
не проявляє турботи про її здоров'я,
фізичний, етичний і духовний розвиток,
оскільки вказана дитина не відвідує
школу, тому відстає в розвитку, не вміє
читати та писати.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав, просив їх
задовольнити з підстав, зазначених в
позовній заяві, пояснив, що він сплачує
аліменти на утримання вказаної дитини,
у відповідача інших джерел доходу, ніж
ці аліменти немає. В місці проживання
відповідача та дитини немає світла та
газу, вони готують у сусідів. Отже,
дитина фактично веде бродяжницький
спосіб життя, змушена жебракувати.

Відповідач в судовому засіданні
заперечували проти задоволення позову
в повному обсязі, пояснила, що в 2005 році
вона поїхала з дитиною з міста,
оскільки на її квартиру було скоєно
розбійний напад. Проживала разом з
дитиною в Хмельницькій області до
весни 2012 року, за цей час дитина не
навчалася. В дитячий будинок дитину
вона не має намір віддавати. Працювати
вона не може за станом здоров'я,
оскільки у неї гіпертонія. Кошти на
харчування та існування вона позичає у
знайомих, рідні їй допомагають, дитина
іноді харчується у бабусі - матері
позивача. На даний час вона займається
навчанням дитини самостійно на дому за
екстернатною формою навчання. Визнає
свою провину щодо того, що дитина
відстає в розвитку, та зараз робить
спроби виправити цю обставину.

Прокурор в судовому засіданні вважав
за доцільне позбавити відповідача
батьківських прав відносно її сина,
оскільки дитина відстає в розвитку, не
вмиє читати та писати.

Представник третьої особи в судовому
засіданні наполягала на задоволенні
позову, пояснив, що у наслідок
недбалого виконання відповідачем
своїх батьківських обов'язків вказана
дитина в свої 13 років має ступень
розумового розвитку першокласника.

Вислухавши думку сторін, прокурора,
допитавши свідків, дослідивши письмові
матеріали справи, суд знаходить, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню, виходячи з наступних
підстав.

Судом встановлено, що батьками
неповнолітньої дитини ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що
підтверджується копією свідоцтва про
народження (а.с.4).

Шлюб між позивачем та відповідачем
розірвано 08.09.2004 року , що
підтверджується копією свідоцтва про
розірвання шлюбу (а.с.5).

Відповідач та неповнолітня дитина
зареєстровані та проживають в АДРЕСА_1,
що підтверджується довідкою КП «РЕП №
22» від 05.03.2013 року № 472.

Відповідач є власником 1/2 частки
вказаної квартири, що підтверджується
довідкою КП «БТІ та ДРОНМ» від 27.04.2013
року № 2085.

З акту обстеження умов проживання,
складеного службою у справах дітей
Ленінської районної державної
адміністрації м. Севастополя 05.04.2013
року вбачається, що відповідач та
неповнолітня дитина ОСОБА_3 проживають
за адресою: АДРЕСА_1, умови проживання
задовільні, санітарно-гігієнічні норми
дотримані, від постачання світла та
газу відключенні у зв'язку із
заборгованістю, їжу готують у сусідів,
для вказаної дитини створені всі
необхідні умови для проживання та
розвитку, а саме: окрема світла кімната,
окреме спальне місце, є письмовий стіл,
віщі, іграшки, учбові приналежності. На
момент складання акту вказана дитина
поводилися непристойно, висловлюючись
нецензурними словами.

З акту обстеження умов проживання,
складеного 05.04.2013 року ЗОШ № 22
вбачається, що відповідач та
неповнолітня дитина ОСОБА_3 проживають
за адресою: АДРЕСА_1, умови проживання
задовільні, санітарно-гігієнічні норми
дотримані, від постачання світла та
газу відключенні у зв'язку із
заборгованістю, їжу готують у сусідів,
для вказаної дитини створені всі
необхідні умови для проживання та
розвитку, а саме: окрема світла кімната,
окреме спальне місце, є письмовий стіл,
віщі, іграшки, учбові приналежності.
Дитина лягає спати приблизно в 22-23
години, по дому допомагає матері з
прибиранням (миє підлогу, пилососить,
садить квіти).

З довідки КП «Міська лікарня № 2» від
10.09.2012 року № 115 вбачається, що
відповідач та неповнолітня дитина
ОСОБА_3 проживають за адресою: АДРЕСА_1.
На прийомі у лікаря ОСОБА_2 пояснила, що
вона разом з дитиною проживала до весни
2012 року в Хмельницькій області, дитина
не навчалася, до школи не ходила. ОСОБА_3
гіперактивний, поводився неадекватно,
на зауваження не реагує, тому був
направлений на консультацію до
лікаря-психіатра. За ініціативою
матері дитини була оформлена шкільна
медична карта, в якій зазначений
діагноз невролога затримка психічного
розвитку (ЗПР), соматично дитина
здорова. Висновок лікаря-психіатра
ОСОБА_2 відмовилася надавати, від
бесіди із завідуючою відділенням також
відмовилася, проходити
психолого-медико-педагогічну комісію
(ПМПК) також відмовилася.

Однак з довідки КП «Міська лікарня № 2»
від 24.09.2013 року № 235 вбачається, що
догляд за дитиною ОСОБА_3, відвідування
поліклініки та виконування призначень
лікаря здійснює його мати ОСОБА_4
Дитина соматично здорова, 16.09.2013 року
оглянутий лікарем-прихіатром, діагноз F
90.1 (Гіперкінетичний розлад поведінки).
Протипоказань до навчання немає.

З довідки ЗОШ № 22 від 24.09.2012 року
вбачається, що ОСОБА_3 програмою
навчальної школи не володіє, загально
навчальні навички не сформовані,
спостерігається незрілість
емоційно-вольової сфери, низька
концентрація уваги, труднощі
викликають дратівливість та збудження,
відсутня мотивація
навчально-пізнавальної діяльності,
низький рівень концентрації уваги,
слаба моторика. Рекомендовано
проходження ПМПК.

Зі звіту психолога ЗОШ № 22 від 24.09.2012
року щодо можливості навчання дитини
за формою екстернату вбачається, що у
ОСОБА_3 відсутня мотивація
навчально-пізнавальної діяльності,
дитина імпульсивна, груба та проявляє
агресію, при виконання завдань швидко
стомлюється, відстає в запасі знань і
навичок, необхідних у школі.
Рекомендовано проходження ПМПК.

З листів ЗОШ № 22 від 21.03.2013 року та
10.09.2013 року вбачається, що ОСОБА_3 до
навчання не приступав, 02.10.2012 року
ОСОБА_2 звернулася до директора ЗОШ № 22
із заявою про надання можливості
навчання сина за формою екстернату,
таку можливість було надано. Однак мати
малолітнього стала наполягати на
навчанні в умовах шкільного колективу.
Проте психолого-педагогічною комісією
встановлено, що ОСОБА_3 програмою
навчальної школи не володіє, загально
навчальні навички не сформовані,
спостерігається незрілість
емоційно-вольової сфери, низька
концентрація уваги, труднощі
викликають дратівливість та збудження,
відсутня мотивація
навчально-пізнавальної діяльності. У
зв'язку з чим ОСОБА_2 було надано ряд
рекомендації, які вона в категоричній
формі відмовилася дотримуватися.

Однак з соціально-педагогічної
характеристики ОСОБА_3 вбачається, що
останній навчається з жовтня 2012 року в
ЗОШ № 22 за формою екстернату. Дитина
проходила навчання за формою
екстернату в ЗОШ № 22, програму першого
класу засвоєно на задовільному рівні.
Мати дитини має вищу освіту.

З громадської характеристики, наданої
Ленінським РВ УМВС України в м.
Севастополі від 12.09.2013 року, вбачається,
що відповідач 22.03.2013 року притягувалася
до адміністративної відповідальності
за ч.1 ст. 184 КпАП України (невиконання
батьками або особами, що їх замінюють,
обов'язків щодо виховання дітей). При
цьому, в цій характеристики зазначено,
що скарг на ОСОБА_2 від сусідів та
родичів не надходило, за час проживання
на адміністративної території
дільниці зарекомендувала себе з
позитивної сторони.

Відповідно до висновку Ленінської
РДА м. Севастополя №4609/40/2.04 від 11.11.2013
року позбавлення відповідача
батьківських прав відносно
неповнолітньої дитини ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, є доцільним та відповідає
інтересам вказаної дитини, оскільки
дії відповідача привели до того, що
дитина не відвідувала школу, була
позбавлена нормальних умов життя, була
відрізана від соціуму, не мала
можливості розвиватися в дитячому
колективі згідно з віковими потребами.
ОСОБА_3 не соціалізований, поведінкові
реакції часто неадекватні та
агресивні. Мати дитини ОСОБА_2 не працює
та спекулює дитиною, щоб не працювати,
виховую в дитині почуття ворожості у
відношенні до навколишніх осіб, у тому
числі до родичів. Обмеження в
соціально-особистих та навчальних
можливостях відносять дитину до
категорії учнів з «особливими
потребами», що потребує спеціальної
педагогічної, психологічної та
медичної підтримки. Однак мати дитини
ігнорує запрошення на бесіди до служби
у справах дітей Ленінської районної
державної адміністрації в м.
Севастополі. 02.10.2012 року ОСОБА_2
звернулася до директора ЗОШ № 22 із
заявою про надання можливості навчання
сина за формою екстернату, таку
можливість було надано. Однак мати
малолітнього стала наполягати на
навчанні в умовах шкільного колективу.
Проте психолого- педагогічною
комісією встановлено, що ОСОБА_3
програмою навчальної школи не володіє,
загально навчальні навички не
сформовані, спостерігається
незрілість емоційно-вольової сфери,
низька концентрація уваги, труднощі
викликають дратівливість та збудження,
відсутня мотивація
навчально-пізнавальної діяльності. У
зв'язку з чим ОСОБА_2 було надано ряд
рекомендації, які вона в категоричній
формі відмовилася дотримуватися.

Допитана в судовому засіданні в
якості свідка ОСОБА_5 пояснила, що вона
знає сім'ю позивача приблизно 15 років,
проживає з ними в одному будинку.
Підтвердила, що дитина ОСОБА_3 проживає
разом і матір'ю - відповідачем у справі,
яка шість років тому виїхала з міста
разом з дитиною, за цей час дитина до
школи не ходила, змінилася в характері,
стала агресивною. Відповідач не працює
та працевлаштуватися не бажає,
матеріально їй допомагають родичі.
Дитина весь час проводить дома, встає
приблизно в 10-00 годин ранку, а лягає
спати пізно, за 23- 00 годин ночі.

Допитана в судовому засіданні в
якості свідка ОСОБА_6 пояснила, що вона
є заступником директора ЗОШ № 22.
Підтвердила, що в квітні 2012 року
відповідач звернулася до школи з
приводу навчання її сина ОСОБА_3, якому
було на той час 11 років. Однак останній
погано читав, не вмів писати, тому
відповідачу були надані рекомендації
щодо обов'язкового відвідування
психолога та педагога, однак остання в
категорічний формі відмовилася від
виконання цих рекомендацій. В квітні 2013
року адміністрація ЗОШ № 22 відвідувала
відповідача та її сина за місцем
проживання, про що був складений акт,
відповідно до якого їх умови
проживання задовільні, в квартирі
чисто, для дитини створені необхідні
умови для виховання та розвитку. На
даний час дитина навчається за формою
екстернату на рівні другого шкільного
класу.

Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу
України (надалі - СК України) батьки
зобов'язані виховувати дитину в дусі
поваги до прав та свобод інших людей,
любові до своєї сім'ї та родини, свого
народу, своєї Батьківщини. Батьки
зобов'язані піклуватися про здоров'я
дитини, її фізичний, духовний та
моральний розвиток. Батьки зобов'язані
забезпечити здобуття дитиною повної
загальної середньої освіти, готувати
її до самостійного життя.

Згідно зі ст.8 ЗУ „Про охорону
дитинства" кожна дитина має право на
рівень життя, достатній для її
фізичного, інтелектуального,
морального, культурного, духовного і
соціального розвитку. Батьки або особи,
які їх замінюють, несуть
відповідальність за створення умов,
необхідних для всебічного розвитку
дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст.11 вказаного Закону
сім'я є природним середовищем для
фізичного, духовного,
інтелектуального, культурного,
соціального розвитку дитини, її
матеріального забезпечення і несе
відповідальність за створення
належних умов для цього. Кожна дитина
має право на проживання в сім'ї разом з
батьками або в сім'ї одного з них та на
піклування батьків. Батько і мати мають
рівні права та обов'язки щодо своїх
дітей. Предметом основної турботи та
основним обов'язком батьків є
забезпечення інтересів своєї дитини.

Частиною 1 ст.12 названого Закону
встановлено, що виховання в сім'ї є
першоосновою розвитку особистості
дитини. На кожного з батьків
покладається однакова
відповідальність за виховання,
навчання і розвиток дитини. Батьки або
особи, які їх замінюють, мають право і
зобов'язані виховувати дитину,
піклуватися про її здоров'я, фізичний,
духовний і моральний розвиток,
навчання, створювати належні умови для
розвитку її природних здібностей,
поважати гідність дитини, готувати її
до самостійного життя та праці.

Частиною 4 ст.155 СК України визначено, що
ухилення батьків від виконання
батьківських обов'язків є підставою
для покладення на них
відповідальності, встановленої
законом.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України
передбачається позбавлення батьків
батьківських прав у разі їх ухилення
від обов'язків по вихованню дитини.

Згідно із ст.10 ч.3 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог або заперечень, надавши
докази відповідно до ст.ст.57-60 ЦПК.

У цьому випадку, особа яка подала
позов про позбавлення батьківських
прав на підставах, передбачених ст.164 ч.1
п.2, повинна довести, що батьки (один з
батьків) ухиляються від виконання
своїх обов'язків з виховання дитини. В
свою чергу батьки повинні довести, що
вони належним чином виконують свої
батьківські обов'язки.

Пленум Верховного Суду України в п. 15,16
постанови від 30 березня 2007 року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і позбавлення та
поновлення батьківських прав»
роз'яснив, що позбавлення батьківських
прав (тобто прав на виховання
дитини, захист її інтересів, на
відібрання дитини в інших осіб, яка
незаконно їх утримує та інше), що надані
батькам до досягнення дитиною
повноліття і ґрунтуються на факті
спорідненості з нею є крайнім заходом
впливу на осіб, які не виконують
батьківських обов'язків, а тому питання
про його застосування слід вирішувати
лише після повного, всебічного,
об'єктивного з'ясування обставин
справи, зокрема ставлення батьків до
дітей.

Всупереч вимогам наведених норм
закону та роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, суд вважає,
що позивачем не доведено, які безспірні
докази свідчать про ухилення
відповідачки від виконання своїх
обов'язків щодо виховання дитини на
даний час, у чому полягає винна
поведінка відповідача у свідомому
нехтуванні своїми обов'язками, чи
виходячи з інтересів дитини та
конкретних обставин справи немає
можливості попередити відповідача про
необхідність змінити ставлення до
виховання.

Доказів свідомого нехтування
відповідачкою своїх обов'язків щодо
виховання дитини позивачем не надано
та в матеріалах справи відсутні, при
цьому, з матеріалів справи не
вбачається, що дитина фактично веде
бродяжницький спосіб життя, змушена
жебракувати, що відповідач зловживає
алкогольними напоями або наркотичними
засобами, чи хворіє психічними
захворюваннями, навпаки, матеріалами
справи підтверджується, що відповідач
має у власності частку квартири, в якій
проживає разом з дитино,
соціально-побутові умови проживання є
задовільними, має вищу освіту, визнає
свою провину щодо того, що дитина
відстає в розвитку, та на даний час
робить спроби виправити цю обставину,
враховуючи, що дитина навчається в ЗОШ
№ 22 за екстернатною формою навчання.

Таким чином, суд не може погодитися в
висновком Ленінської РДА м.
Севастополя №4609/40/2.04 від 11.11.2013 року
щодо доцільності позбавлення
відповідача батьківських прав
відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки проаналізувавши
всі докази по справі у їх сукупності,
виходячи із конкретних обставин даної
справи, суд дійшов висновку, що
позбавлення відповідача батьківських
прав відносно її сина не буде
відповідати меті цього заходу -
захисту інтересів дитини та
стимулюванню батьків щодо належного
виконання своїх обов'язків.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що
не має на даний час необхідністі
застосування до відповідача такого
крайнього заходу впливу на неї, як
позбавлення батьківських прав. Саме
таке рішення, на думку суду, буде
відповідати принципам виваженості,
розумності і справедливості і
захистить інтереси неповнолітньої
дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, відносно
якого його мати бажає здійснювати
догляд та піклування.

Таким чином, вимоги позивача є
необґрунтованими, недоведеними, а тому
не підлягають задоволенню.

Пленумом Верховного Суду України у п.18
постанови «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про усиновлення і позбавлення та
поновлення батьківських прав»
роз'яснюється, що суд може у виняткових
випадках при доведеності винної
поведінки когось із батьків або їх обох
з урахуванням її характеру, особи
батька і матері, а також інших
конкретних обставин справи відмовити
в задоволенні позову про позбавлення
цих прав, попередивши відповідача про
необхідність змінити ставлення до
виховання дитини і поклавши на орган
опіки та піклування контроль за
виконанням нею батьківських
обов'язків.

На підставі викладеного, суд вважає за
необхідне попередити ОСОБА_2 щодо
недопустимості недбалого ставлення до
виховання її дитини - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, щодо здійснення дитиною
навчання та роз'яснює обов'язок матері,
відповідно до ст. 53 Конституції
України, забезпечити отримання дитиною
повної загальної середньої освіти.

Враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України
суд залишає судові витрати за
позивачем, оскільки в задоволенні
позову відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.3, 6, 10, 11, 57-61, 88, 169, 179, 212-215 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа - служба у справах дітей
Ленінської районної державної
адміністрації м. Севастополя, про
позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав
відносно неповнолітньої дитини -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду м.Севастополя шляхом
подачі апеляційної скарги до
Ленінського районного суду
м.Севастополя протягом десяти днів з
дня проголошення рішення суду. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя - підпис

З оригіналом згідно

Суддя Ленінського районного суду

м.Севастополя

М.В. Рубан