АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Головуючий у 1-й інстанції -
Доповідач - Міхеєва В.Ю.
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2013 року

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого Міхеєвої
В.Ю.

суддів Красвітної
Т.П., Макарова М.О.

при секретарі
Бондаренко В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Межівського районного суду
Дніпропетровської області від 04
вересня 2013 року по справі

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2012 року ОСОБА_3 звернувся
із зазначеним позовом до ОСОБА_2,
посилаючись на ті обставини, що під час
полювання біля річки «Кам'янка»
поблизу с. Тарасівка Межівського
району Дніпропетровської області о 15
годині 02 грудня 2009 року, відповідач з
мисливської вогнепальної рушниці
застрелив належного позивачу
мисливського собаку по кличці «Карат»,
чим спричинив йому матеріальну шкоду в
розмірі 6000 грн. та моральну шкоду 4000
грн., які просить стягнути з
відповідача, а також понесені ним
судові витрати.

Рішенням Межівського районного
суду Дніпропетровської області від 04
вересня 2013 року у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
тих обставин, що позивачем не доведено,
що саме діями відповідача спричинено
загибель собаки, а тому відсутні
підстави для стягнення з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 матеріальної і
моральної шкоди.

З таким рішенням суду першої інстанції
колегія суддів погодитися не може,
оскільки висновки суду не
відповідають обставинам справи та
судом неповно з'ясовано обставини, що
мають значення для справи, що
відповідно до п.п.1,3 ч.1 ст. 309 ЦПК України
є підставами для скасування рішення та
ухвалення нового про часткове
задоволення позовних вимог.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що згідно довідки
про походження мисливського собаки №
056-08-2089/2 від 30 грудня 2008 року, виданої
Дніпропетровським обласним осередком
Федерації мисливського собаківництва
України, собака породи
західносибірська лайка по кличці
«Карат», 21 листопада 2008 року
народження, належав на праві власності
позивачу ОСОБА_3 (а.с.9).

За фактом незаконного полювання в
мисливських угіддях біля с. Тарасівка
Межівського району Дніпропетровської
області 02 грудня 2009 року, в результаті
якого виявлено факт незаконного
добування однієї голови косулі
європейської, прокурором Межівського
району Дніпропетровської області 12
грудня 2009 року було порушено
кримінальну справу за ознаками
злочину, передбаченого ч.1 ст.248 КК
України (а.с.10).

Постановою Межівського районного суду
Дніпропетровської області від 03 жовтня
2011 року до ОСОБА_2, обвинуваченого за ч.1
ст. 248 КК України за незаконний відстріл
косулі європейської з метою її
незаконної здобичі, було застосовано
Закон України «Про амністію» від 08
липня 2011 року та звільнено від
кримінальної відповідальності (а.с.17,18).

З матеріалів кримінальної справи №
1-37/11 за обвинуваченням ОСОБА_2, за ч.1 ст.
248 КК України, які оглядалися у судовому
засіданні колегією суддів, убачається,
що під час незаконного полювання на
косулю європейську 02 грудня 2009 року,
відповідач здійснив постріли і по
мисливському собаці породи
західносибірська лайка по кличці
«Карат», який належав ОСОБА_1, вважаючи,
як слідує з його пояснень у суді першої
інстанції, що стріляє по вовку, який
нападав на косулю.

З протоколу огляду від 02 грудня 2009 року
та фото таблиці до неї видно, що в ході
огляду місця події, були виявлені трупи
тварин - косулі європейської та поруч з
ним - собаки (т.1 кримінальної справи №
1-37/11, а.с.30-34).

З протоколів розтину трупа тварини та
огляду місця події від 03 грудня 2009 року,
убачається, що смерть собаки, яка
належить ОСОБА_1, наступила внаслідок
пошкоджень життєво важливих органів
(серце, легені) та черевної порожнини
мисливським дробом. Собака вбита з
вогнепальної зброї. В ході розтину
трупа собаки було вилучено 13 штук
мисливського дробу (т.1 кримінальної
справи № 1-37/11, а.с. 65,66).

Відповідач згідно дозволу № 188,
виданого 16 грудня 2006 року Межівським РВ
УМВС України в Дніпропетровській
області, дійсного до 16 грудня 2009 року,
мав право на зберігання, носіння
вогнепальної зброї ІЖ -18 12 калібру
НОМЕР_1 та ІЖ - 27М 12 калібру НОМЕР_2 (т.1
кримінальної справи № 1-37/11, а.с. 111).

Згідно висновків балістичної
експертизи № 35/07-17 від 19 січня 2010 року,
проведеної в рамках розслідування
кримінальної справи, встановлено, що
гільза №2, вилучена з місця події,
стріляна з нижнього ствола рушниці ІЖ -
27М 12 калібру НОМЕР_2 (т.1 кримінальної
справи № 1-37/11, а.с.133-140).

З огляду на вищенаведене, колегія
суддів доходить висновку, що внаслідок
неправомірних дій відповідача ОСОБА_2,
який при полюванні біля річки
«Кам'янка» поблизу с. Тарасівка
Межівського району Дніпропетровської
області о 15 годині 02 грудня 2009 року, з
метою незаконної здобичі косулі
європейської, здійснюючи постріли,
влучив і у собаку позивача, який
знаходився поруч з косулею, від чого
собака загинув.

Вина відповідача у формі необережності
доводиться постановою в.о. слідчого
Межівського РВ ГУУМВС України в
Дніпропетровській області від 22
вересня 2010 року, якою у порушенні
кримінальної справи відносно ОСОБА_2 за
фактом загибелі 02 грудня 2009 року
мисливського собаки породи
західносибірська лайка по кличці
«Карат», який належав ОСОБА_1, за ст.194 КК
України - умисне знищення або
пошкодження чужого майна, що заподіяло
шкоду у великих розмірах, було
відмовлено за відсутністю складу
злочину, оскільки дії ОСОБА_5 були
направлені на незаконну здобич косулі
європейської та шкода від знищення
собаки в розмірі 6000 грн. не є великою
згідно положень Кримінального кодексу
України (а.с.14-16; т.2 кримінальної справи
№ 1-37/11, а.с.120-122).

Згідно висновку експерта-кінолога
федерації мисливського собаківництва
України Мироненка В.Я., повноваження
якого підтверджені Посвідченням
експерта-кінолога Серії НОМЕР_3,
виданого безстроково Міністерством
лісового господарства України,
вартість мисливського собаки породи
західносибірська лайка по кличці
«Карат», який належав ОСОБА_1, складає
6000 грн. (а.с.19,20).

Кінологічна експертиза була проведена
на підставі методики «Розрахунок
вартості мисливського собаки»,
погодженої Державним комітетом
лісового господарства України від 05
квітня 2007 року та затвердженою
Кінологічною Радою експертів
мисливського собаківництва України
від 05 квітня 2007 року (а.с. 49,50).

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною другою цієї
статті особа, яка завдала шкоди,
звільняється від її відшкодування,
якщо вона доведе, що шкоди завдано не з
її вини.

У п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» №6 від 27 березня
1992 року з наступними змінами,
роз'яснено, що матеріальна шкода,
заподіяна особі і майну громадянина
або майну юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її заподіяла, за умови, що дії
останньої були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина зазначеної
особи, а коли це було наслідком дії
джерела підвищеної небезпеки,
незалежно від наявності вини.

Таким чином, цивільне
законодавство в деліктних
зобов'язаннях передбачає презумпцію
вини, якщо в процесі розгляду справи
зазначена презумпція не спростована,
то вона є юридичною підставою для
висновку про наявність вини
заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з
урахуванням визначених цивільним
процесуальним законом принципів
змагальності й диспозитивності
цивільного процесу саме на відповідача
покладено обов'язок доведення
відсутності його вини в завданні шкоди
позивачу.

Відповідач відповідно до ст.ст. 10,11
ЦПК України, заперечуючи проти
обставин, викладених у позові, не надав
доказів на їх спростування.

Колегія суддів вважає вимоги позивача
щодо стягнення з відповідача на його
користь матеріальної шкоди у розмірі
6000 грн. правомірними та доведеними та
такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ст.1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини.

Колегія суддів бере до уваги доводи
ОСОБА_1, що через втрату з вини
відповідача належного йому молодого
собаки з родоводом, він зазнав
моральної шкоди, яка виразилася у
переживаннях та хвилюванні, позивач
вимушений був звертатися до
правоохоронних органів та суду за
захистом своїх порушених прав.

У той же час, наявні у матеріалах справи
ксерокопії записів з медичної картки,
на які позивач посилається як на докази
його звернення до лікарів 07 грудня 2009
року з приводу підвищення
артеріального тиску та температури
тіла, пов'язаних із втратою собаки,
колегія суддів не може взяти до уваги
як належні докази, оскільки ці
документи не засвідчені, із записів не
вбачається, хто саме звертався до
лікарів (а.с.21,22). Доказів на
підтвердження наявності причинного
зв'язку між втратою собаки та
погіршенням психічного стану здоров'я
позивачем не надано.

Виходячи із засад розумності та
справедливості, колегія суддів вважає,
що позовні вимоги щодо стягнення
моральної шкоди підлягають частковому
задоволенню та стягує з відповідача на
користь позивача 1000 грн., що буде
розмірним перенесеним ним
переживанням та хвилюванням.

Як убачається з квитанцій, позивачем за
подання позову сплачено 429,2 грн. (214,6
грн. за матеріальну шкоду та 214,6 за
моральну шкоду) (а.с.1,2).

Відповідно до положень ч.1 ст. 88 ЦПК
України пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог стягненню з
відповідача підлягає судовий збір у
розмірі 268,25 грн. (214,6 грн. + 53,65 грн.).

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Межівського районного суду
Дніпропетровської області від 04
вересня 2013 року про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про відшкодування 6000 гривень
матеріальних збитків та 4000 гривень
моральної шкоди скасувати та ухвалити
нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
проживає АДРЕСА_1

на користь ОСОБА_1, проживає АДРЕСА_2
6000,00 грн. (шість тисяч гривень 00 коп.)
матеріальних збитків та 1000,00 грн.
(тисячу гривень 00 коп.) моральної шкоди
та судові витрати у розмірі 268,25 грн.
(двісті шістдесят вісім гривень 25 коп.).

У задоволенні іншої частини
позовних вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
протягом двадцяти днів може бути
оскаржене шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді