РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2013 року
Підволочиський районний суд
Тернопільської області

в складі:

головуючого
Сташківа Н.Б.

за участю :

секретаря судового засідання
Стадніцької З.О.

представника позивача
ОСОБА_1

представника відповідача
ОСОБА_2

третьої особи
Коломійчука О.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в сел. Підволочиську
Тернопільської області цивільну
справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
ОСОБА_6, Приватного підприємства
«Будсервіс», третьої особи яка не
заявляє самостійних вимог приватного
нотаріуса Підволочиського
нотаріального округу про визнання
недійсним правочинів та поділ майна
подружжя , -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_4 звернулась до суду з
позовом до відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6,
Приватного підприємства «Будсервіс
плюс», третьої особи Приватного
нотаріуса Підволочиського районного
нотаріального округу Тернопільської
області ОСОБА_3, про визнання
правочинів недійсними та поділ майна
подружжя.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивач посилається на те, що 08
травня 1982 року між сторонами укладено
шлюб, який розірваний рішенням
Підволочиського районного суду
Тернопільської області 26 липня 2012 року.

Ухвалою Волочиського районного суду
Хмельницької області від 27 липня 2012
року між ними затверджено умови
морової угоди про поділ майна,
відповідно до якої житловий будинок по
АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,077
га по АДРЕСА_1 (серії ТР №01481)
виділяються у власність ОСОБА_4, а
земельна ділянка площею 0,0312 га по
АДРЕСА_2 (серії ЯЕ № 008144 реєстраційний
номер № 17) виділяється у
власність відповідачу ОСОБА_5

Проте вказаною ухвалою суду між ними
добровільно поділена лише частина
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності.

Крім цього, за час шлюбних відносин їм
на праві спільної сумісної власності
належить :

1. - автомобіль марки ВАЗ 2104,1994 року
випуску д.н.з. НОМЕР_1 вартістю 20 225 грн.;

2. - автомобіль марки ГАЗ 2104,2001 року
випуску д.н.з. НОМЕР_2 вартістю 32 360 грн.;

3. - автомобіль марки ВАЗ 2103, 2000 року
випуску д.н.з. НОМЕР_3 вартістю 40 450 грн.;

4. - автомобіль марки ГАЗ 33021, 2003 року
випуску д.н.з. НОМЕР_4 вартістю 40450 грн;

5. - автомобіль марки ЗИЛ 5301 АО, 2003 року
випуску д.н.з. НОМЕР_6 вартістю 40 450 грн.;

6. - автомобіль марки ВАЗ 21120, 2003 року
випуску д.н.з. НОМЕР_7 вартістю 40 050 грн;

7. - автомобіль марки ГАЗ 33021, 2003 року
випуску д.н.з. НОМЕР_8 вартістю 40 050 грн;

8. - автомобіль марки Ford Kuga Trend, 2009 року
випуску д.н.з. НОМЕР_9 вартістю 226 520 грн.;

Враховуючи те, що автомобіль в силу с т.
71 СК України є неподільною річчю
просить стягнути з ОСОБА_5 у її користь
замість належної їй частки у спільній
сумісній власності грошову
компенсацію у розмірі 240 677,50 гривень.

Також за час шлюбу ними було придбано -
земельну ділянку площею 0,1766 га, що
розташована за адресою АДРЕСА_3, - ?
частку адміністративно-торгового
будинку за адресою. АДРЕСА_3.

Проте, 29 січня 2008 року відповідач
ОСОБА_5 подарував належну їм на праві
спільної сумісної власності без її
згоди, як дружини, спільному синові
ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,1766 га,
що розташована за адресою АДРЕСА_3 та ?
частку адміністративно-торгового
будинку за адресою. АДРЕСА_1, котрий у
подальшому відчужив вказані об'єкти
нерухомості шляхом купівлі-продажу ПП
«Будсервіс плюс».

У зв'язку із чим просить визнати
недійсними договори дарування від 29
січня 2008 року земельної ділянки площею
0,1766 га, що розташована за адресою
АДРЕСА_1 та ? частки
адміністративно-торгового будинку за
адресою. АДРЕСА_1, скасувати державні
акти, видані на ім'я ОСОБА_6 від 05
листопада 2008 року та виданого на ПП
«Будсервісплюс» від 12 січня 2009 року,
визнати за нею право власності на ?
частку земельної ділянку площею 0,1766 га,
що розташована за адресою АДРЕСА_1 та 1/8
частки адміністративно-торгового
будинку за адресою. АДРЕСА_1

В судовому засіданні позивач та її
представник заявлені позовні вимоги
підтримали у повному обсязі та просять
їх задоволити. Крім того доповнили, що
про наявність спірного майна, що
зазначено у даному позові вони
дізнались уже після затвердження
Волочиським районним судом мирової
угоди, а тому дана угода не стосується
спільно нажитого майна, що є предметом
даних позовних вимог.

Представник відповідача проти
задоволення позовних вимог заперечив
та пояснив, що Ухвалою Волочиського
районного суду Хмельницької області
від 27 липня 2012 року було затверджено
умови мирової угоди відповідно до якої
значна частина майна переходить у
власність позивача, а частина
залишається у власності відповідача по
справі. Крім того, сторони домовились,
що позивач не має претензій до
відповідача з приводу розподілу майна
і мати в подальшому не буде. Разом із
тим посилання відповідача про те, що
ним було відчужено нажите спільне
майно без згоди ОСОБА_4, суперечить
матеріалам справи, оскільки нею
особисто підписано заяву про надання
згоди на відчуження спірної земельної
ділянки та ? частки
адміністративно-торгового будинку, а
тому підстав для задоволення даних
позовних вимог немає. Крім того,
просить відмовити у задоволенні
позовних вимог щодо стягнення у
користь позивача грошової компенсації
замість її частки у спільній сумісній
власності, оскільки значна більшість
названих позивачем автомобілів не є
особистою власністю відповідача по
справі. Крім того два автомобілі
продані шляхом укладення із покупцями
договорів купівлі - продажу, а один
автомобіль наданий по довіреності у
користування і на даний час не знає де
він може знаходитись. Також просять не
брати до уваги висновок про оцінку
вартості автомобілів, оскільки остання
є надто завищеною. За вказаних обставин
з урахуванням його доводів в
задоволенні позовних вимог просить
відмовити.

Представник відповідача ПП «Будсервіс
плюс» проти задоволення заявлених
позовних вимог позивача заперечив та
пояснив, що відповідач по справ ОСОБА_6,
26 листопада 2008 року продав, а він в
особі ПП «Будсервіс плюс» придбав 14
частку нежитлової будівлі
адміністративно-торгового будинку у
АДРЕСА_3, а також придбав у нього
земельну ділянку площею 0,1766 га, що
розташована за цією ж адресою. Крім
того зазначив, що при первинному
відчуженні вказаного
адміністративно-торгового будинку та
земельної ділянки ОСОБА_5 ОСОБА_6 він
виступав від імені відповідача ОСОБА_5
під час підписання договору дарування.
Ствердив, що позивач ОСОБА_4 також була
присутньою у нотаріальній конторі під
час оформлення вказаної угоди і
особисто писала заяву про надання
згоди на відчуження вищевказаних
об'єктів нерухомості, а тому в
задоволенні позовних вимог в просить
відмовити.

Відповідач ОСОБА_6, а також третя особа
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору приватний нотаріус
Підволочиського районного
нотаріального округу ОСОБА_3, будучи
належним чином повідомленими про час
та місце розгляду справи, в судове
засідання не з'явились, однак подали
заяви згідно яких просить справу
розглянути у їх відсутності, крім того
відповідач по справі ОСОБА_6 проти
задоволення позовних вимог не
заперечує.

За вказаних обставин, суд приходить до
переконання, що згідно ст. 169 ЦПК
України справу слід слухати у їх
відсутності на підставі наявних у
справі доказах.

Суд, заслухавши пояснення позивача та
його представника, представників
відповідачів, ознайомившись із
матеріалами цивільної справи,
дослідивши та оцінивши зібрані докази
у їх сукупності вважає, що позовні
вимоги позивача ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
ОСОБА_6, Приватного підприємства
«Будсервіс», третьої особи яка не
заявляє самостійних вимог приватного
нотаріуса Підволочиського
нотаріального округу про визнання
недійсним правочинів та поділ майна
подружжя підлягають до часткового
задоволення, виходячи з наступних
міркувань :

Як встановлено у судовому засіданні
позивач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_5
зареєстрували шлюб відділом
реєстрації актів цивільного стану
Підволочиського районного управління
юстиції у Тернопільській області 08
травня 1982 року, актовий запис № 23, що
стверджується повторно виданим
свідоцтвом про шлюб від 12 червня 2012
року серії НОМЕР_11

Рішенням Підволочиського районного
суду від 26 липня 2012 року шлюб між ОСОБА_5
та ОСОБА_4 - розірвано.

Ухвалою Волочиського районного суду
Хмельницької області від 27 липня 2012
року затверджено умови морової угоди
відповідно до якої сторони домовились
про розподіл спільного майна подружжя,
а саме : житловий будинок по АДРЕСА_1 та
земельна ділянка площею 0,077 га по
АДРЕСА_1 виділяються у власність
ОСОБА_4, а земельна ділянка площею 0,0312
га по АДРЕСА_2 (серії ЯЕ № 008144
реєстраційний номер № 17)
виділяється у власність відповідачу
ОСОБА_5 Сторони погодились та визнали,
що майно виділене позивачу та
відповідачу є рівноцінним. При цьому
позивач не має претензій до
відповідача з розподілу майна і мати не
буде у подальшому.

З пояснень позивача вбачається, що
після затвердження вказаної вище
ухвали суду вона дізналась, що у них є
інша спільна сумісна власність, яку
відповідач від неї приховував, а саме
земельна ділянка та нежитлова будівля
адміністративно - торгового будинку,
котру відповідач відчужив без її згоди
синові.

Проте вказані твердження позивача та
її представника суд не бере до уваги,
виходячи з наступних обставин:

Як убачається з договору дарування
частки нежитлової будівлі від 29 січня
2008 року та договору дарування
земельної ділянки серії ВКЕ № 232933 від 29
січня 2008 року, посвідчених приватним
нотаріусом ОСОБА_3, ОСОБА_5 подарував, а
ОСОБА_6 прийняв у власність земельну
ділянку площею 0,1766 га, розташовану по
АДРЕСА_3, а також ? частку нежитлової
будівлі адміністративно-торгового
будинку, що розміщений по АДРЕСА_3.

З заяви від 29 січня 2008 року
зареєстрованої приватним нотаріусом
ОСОБА_3 вбачається, що ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1 даною заявою дає свою
згоду на дарування її чоловіком ОСОБА_5
? частки нежитлової будівлі
адміністративно - торгового будинку та
земельної ділянки площею 0,1766 га, що
розташовані по АДРЕСА_3, їх сину ОСОБА_6
ІНФОРМАЦІЯ_2. Крім того вказала, що
вказані об'єкти нерухомого майна котрі
будуть даруватись є їх з ОСОБА_5
спільною сумісною власністю як така, що
набувалася у період перебування у
зареєстрованому шлюбі.

З висновку експерта за результатами
проведення судово-почеркознавчої
експертизи № 2710/13-22 від 25 червня 2013 року
Тернопільського відділення Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз встановлено, що підпис від
імені ОСОБА_4 та буквенний текст
«ОСОБА_4» в заяві від 29 січня 2008 року про
надання згоди на відчуження ? частки
нежитлової будівлі
адміністративно-торгового будинку та
земельної ділянки площею 0,1766 га, що
розташовані по АДРЕСА_3 виконані самою
ОСОБА_4.

Таким чином судом встановлено, що
відповідачем ОСОБА_5 та позивачем
ОСОБА_4 за особистою згодою, про що
свідчить виконаний нею підпис на заяві
від 29 січня 2008 року, відчужили
(подарували), а їх спільний син ОСОБА_6
прийняв належну їм на праві спільної
сумісної власності земельну ділянки
площею 0,1766 га, що розташовані по
АДРЕСА_3, а також ? частку нежитлової
будівлі адміністративно - торгового
будинку за цією ж адресою, яку у
подальшому разом із земельною ділянкою
продав ПП «Будсервісплюс», згідно
договору купівлі-продажу від 26
листопада 2008 року.

Відповідно до ст. 65 Сімейного Кодексу
України, дружина чоловік
розпоряджаються майном, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, за взаємною згодою. Для
укладення одним із подружжя договорів,
які потребують нотаріального
посвідчення і (або) державної
реєстрації, а також договорів стосовно
цінного майна, згода другого з подружжя
має бути подана обов'язково.

За вказаних обставин суд вважає, що при
відчуженні вказаного нерухомого майна
державним нотаріусом додержані вимоги
ст.. 65 СК України щодо обов'язкової
письмової згоди другого з подружжя на
відчуження майна, вимоги пункту 139
інструкції № 20/5 при посвідченні
договорів про відчуження, а тому в
задоволенні позовних вимог в частині
визнання недійсним правочинів,
скасування державних актів, визнання
права власності на частку в майні, що є
спільною сумісною власністю зокрема 1/8
частку нежитлової будівлі
адміністративно - торгового будинку по
АДРЕСА_3, а також 12 частку земельну
ділянки площею 0,1766 га. за цією ж адресою
слід відмовити.

Разом із тим суд вважає, що заявлені
позовні вимоги позивача ОСОБА_4 щодо
компенсації з половини вартості
транспортних засобів що належить їм на
праві спільної сумісної власності слід
задоволити частково виходячи із
наступного :

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до ЦПК України
в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 61 Сімейного кодексу
України об'єктами права спільної
сумісної власності подружжя може бути
будь-яке майно, зокрема заробітна
плата, пенсія, стипендія, інші доходи,
одержані одним із подружжя за винятком
виключеного з цивільного обороту.

Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України
майно набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба, тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Із відповіді УДАІ України в
Тернопільській області № 13/745 від 07
лютого 2013 року, встановлено, що ОСОБА_5 є
власником транспортного засобу марки
ВАЗ 2120, 2003 року випуску, сірого кольору,
н.з. НОМЕР_7, № кузова НОМЕР_12, № двигуна
НОМЕР_13.

Як убачається з ст. 183 ЦК України річ,
яку не можна поділити без втрати її
цільвого призначення є неподільною.

Відповідно до ст.71 Сімейного Кодексу
України неподільні речі присуджуються
одному з подружжя, якщо інше не
визначено домовленістю між ними.
Присудження одному з подружжю грошової
компенсації замість його частки у
праві спільної сумісної власності на
майно, допускається лише за його
згодою.

Із довідки ПП
«Тернопільського-експертно-консультац
ійного бюро» від 14 лютого 2013 року,
вбачається, що вартість автомобіля ВАЗ
2120, 2003 року випуску, сірого кольору, н.з.
НОМЕР_7, становить 39565 гривень.

Відповідно до ст. 60 СК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Представником відповідача в судовому
засіданні не представлено, а судом не
встановлено та не здобуто належних та
допустимих доказів іншої вартості
автомобіля ВАЗ 2120, 2003 року випуску,
сірого кольору, н.з. НОМЕР_7, а ніж
представлена позивачем по справі, а
тому відповідно до вимог ст. 57, 58 ЦПК
України суд бере її до уваги та
виходить із вартості автомобіля 39565
гривень.

За вказаних обставин, з урахуванням
заявлених позивачем позовних вимог,
суд вважає, що вимоги в частині поділу
майна, що є у спільною сумісною
власністю, а саме транспортного засобу
марки ВАЗ 2120, 2003 року випуску, сірого
кольору, н.з. НОМЕР_7, № кузова НОМЕР_12, №
двигуна НОМЕР_13. є підставними та
підлягають до задоволення шляхом його
залишення в користуванні відповідача
ОСОБА_5 з урахуванням характеру
підприємницької діяльності
останнього. Однак, враховуючи, що дана
річ є неподільною, суд вважає, що в
користь позивача по справі ОСОБА_4 слід
стягнути із відповідача ОСОБА_5
половину його вартості в якості
компенсації, що становить 19 782,50
гривень.

Разом із тим суд не бере до уваги доводи
позивача та його представника, що
транспортні засоби марки ГАЗ 33021 білого
кольору, н.з. НОМЕР_4, та автомобіль
НОМЕР_10, сірого кольору, н.з.НОМЕР_6,
підлягають поділу шляхом стягнення в
користь позивача грошової компенсації
в розмірі їх половини вартості,
оскільки як убачається із довідки ПП
«Тернопільського-експертно-консультац
ійного бюро» від 14 лютого 2013 року
вказані автомобілі 15 січня 2013 року та 17
січня 2013 року дані транспортні засоби
на час розгляду справи є відчуженими
шляхом укладення від імені ОСОБА_5
договорів купівлі-продажу. На
пропозицію суду ні позивач ні
представник не уточнювали позовні
вимоги щодо визнання такого договору
частково недійсним, або переведення на
позивача прав покупця, а відтак в
задоволенні даної частини позовних
вимог слід відмовити. Також суд не бере
до уваги доводи позивача, що до поділу
інших зазначених у позові транспортних
засобів, оскільки вони взагалі не
перебували у власності ОСОБА_5, а тому в
задоволенні даної частини позовних
вимог слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись
ст. ст. 10, 60, 212, 213, 215, 294, п. 4 ст. 295 ЦПК
України, ст.ст. 60, 61, 68, 69, 70, Сімейного
кодексу України, ст. 183 ЦК України, п. 25
Постанови ПВС України № 11 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» від 21 грудня
2007 року, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги позивача ОСОБА_4
задоволити частково.

Залишити у власності відповідача
ОСОБА_5 рухоме майно, а саме належний
йому згідно свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_14 від
23 вересня 2004 року транспортний засіб
марки ВАЗ 2120, 2003 року випуску, сірого
кольору, н.з. НОМЕР_7, № кузова НОМЕР_12, №
двигуна НОМЕР_13, вартістю 39565 гривень.

Стягнути з відповідача по справі
ОСОБА_5 в користь позивача ОСОБА_4
грошову компенсацію в розмірі 19 782,50
гривень.

В задоволенні решти позовних вимог
слід відмовити.

Апеляційна скарга на рішення подається
до Тернопільського апеляційного суду
через Підволочиський районний суд
протягом 10 днів з часу оголошення
судового рішення, а особи які не були
присутні під час оголошення судового
рішення протягом 10 діб з часу отримання
копії цього рішення.

Головуючий