Справа №784/4871/13 18.12.2013 18.12.2013 18.12.2013
Провадження №22-ц/784/3825/13
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Головуючий у суді 1 інстанції
Суддя-доповідач апеляційного суду
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 грудня 2013 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Леванчука О.М.,

суддів: Локтіонової О.В., Тищук Н.О.,

секретар судового засідання Руднік
Є.М.,

за участю:

позивача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_3 та його
представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 22 жовтня 2013 року за
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про
встановлення порядку користування
спільним нерухомим майном,

В С Т А Н О В И Л А :

19 серпня 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_3 про
встановлення порядку користування
спільним нерухомим майном.

В обґрунтування вимог позивач
зазначала, що їй з відповідачем в
рівних частках належить житловий
будинок по АДРЕСА_1 загальною площею 41,4
кв.м, який складається з чотирьох
кімнат (1-3, 1-5, 1-6, 1-7), кухні 1-2, коридорів
1-1 та 1-4, з господарськими будівлями і
спорудами.

Однак, відповідач перешкоджає
користуватися належною їй частиною
житлового будинку.

Зокрема, до 2004 року вона займала
кімнати 1-3 та 1-5. Між тим, відповідач
самовільно переобладнав житлову
кімнату 1-3 в кухню, провів туди
природний газ, що позбавило її
можливості і надалі користуватися цими
кімнатами. Також з вини відповідача не
в повному обсязі виконано рішення
Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 26 березня 2013 року про
вселення позивача у спірний житловий
будинок.

Виходячи з викладеного та з
урахуванням переобладнань здійснених
відповідачем, позивач просила виділити
в її користування кімнати 1-7 та 1-6, а в
користування відповідачу - кімнати 1-3 і
1-5. Вважала за необхідне залишити в
загальному користуванні співвласників
коридор 1-1 і 1-4, кухню 1-2, а також
прилеглі до житлового будинку
господарські будівлі і споруди. Крім
того, просила зобов'язати відповідача
не порушувати визначений порядок
користування житловим будинком.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 22 жовтня 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на невідповідність
висновків суду першої інстанції
дійсним обставинам справи, просила
рішення скасувати та ухвалити нове про
задоволення позову згідно із
запропонованим нею варіантом.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача, відповідача та його
представника, обговоривши доводи
апеляційної скарги, з'ясувавши
обставини справи і перевіривши їх
доказами, колегія суддів апеляційного
суду вважає, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення з таких
підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що кімнати в
спірному житловому будинку не є
ізольованими, а варіант користування,
запропонований позивачем, не
відповідає розміру часток через
зменшення житлової площі внаслідок
переобладнання кімнати 1-3 в кухню.

Між тим, колегія суддів апеляційного
суду не погоджується з таким висновком,
викладеним у рішенні місцевого суду з
наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 358 ЦК України,
право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю. При цьому, кожен з них має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної сумісної
власності.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, позивачу та
відповідачу належить по 1/2 частині
житлового будинку з господарськими
будівлями і спорудами по АДРЕСА_1.

Так, ОСОБА_3 право власності на 1/2
частину вказаного будинку належить на
підставі договору дарування від 23
листопада 2007 року (а. с. 34), а ОСОБА_3 - на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом від 21 червня 1986
року (а. с. 47).

Сторони не можуть дійти згоди щодо
здійснення права власності на спірне
нерухоме майно. Викладене
підтверджується копіями судових
рішень у цивільних справах за позовами
ОСОБА_3 до ОСОБА_3 про вселення та про
реальний поділ будинку і визначення
порядку користування земельною
ділянкою.

Спірний житловий будинок літера «А»
складається з чотирьох кімнат: «А» 1-3
площею 6,3 кв.м, «А» 1-5 площею 15,3 кв.м, «А»
1-6 площею 8,2 кв.м, «А» 1-7 площею 11,6 кв.м.

При цьому, згідно з раніше встановленим
порядком, позивач користувалася
житловими кімнатами 1-3 та 1-5. Однак, у
2009-2010 роках відповідач самочинно без
належного дозволу здійснив
перепланування житлового будинку «А».
Він переніс вхідні двері, прибрав двері
веранди, з'єднав її з коридором та
переобладнав житлову кімнату 1-3 в
кухню. Вироком Ленінського районного
суду м. Миколаєва від 15 серпня 2012 року
ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні
злочину, передбаченого ст. 356 КК України
та йому призначено покарання у вигляді
штрафу в розмірі 510 грн.

Відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що запропонований позивачем
варіант поділу кімнат порушує рівність
часток сторін.

Однак, в даному випадку, загальна площа
житлових кімнат 1-3 і 1-5 (6,3+15,3=21,6 кв.м), які
позивач просила виділити у
користування відповідача, є більшою,
ніж загальна площа кімнат 1-6 та 1-7
(11,6+8,2=19,8 кв.м), яка ОСОБА_3 просила
залишити у її користуванні і не
ставила, при цьому, питання про
стягнення на її користь компенсації за
зменшення частки.

Не є вірним і висновок суду першої
інстанції про неможливість
встановлення порядку користування
житловим будинком, оскільки відповідач
переобладнав житлову кімнату 1-3 в
кухню, внаслідок чого зменшено житлову
площу будинку.

Між тим, в матеріалах справи відсутні
докази законності такого
переобладнання та наявності згоди
позивача, як співвласника, на
здійснення такого переобладнання.

З огляду на положення про непорушність
права власності, визначене ч. 1 ст. 321 ЦК
України, своїми діями відповідач
фактично позбавив позивача можливості
використовувати належну їй частину
нерухомого майна в раніше узгодженому
сторонами порядку.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір,
не звернув уваги на вказані обставини
справи, внаслідок чого дійшов хибного
висновку про відсутність правових
підстав для встановлення порядку
користування спірним житловим
будинком за варіантом, який
запропонувала позивач.

За таких обставин, оскільки висновки
суду першої інстанції не відповідають
обставинам справи, оскаржуване рішення
на підставі п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
підлягає скасуванню з ухваленням
нового - про задоволення позову в
частині вимог про встановлення порядку
користування спірним житловим
будинком за варіантом, який
запропонувала позивач.

Водночас, позовні вимоги ОСОБА_3 про
зобов'язання відповідача не порушувати
встановлений порядок користування
житловим будинком задоволенню не
підлягають, оскільки захисту
підлягають порушені, невизнані або
оспорювані права, свободи чи інтереси.
Тому, суд не може вирішувати питання
про захист права на майбутнє.

На підставі ч. 5 ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача
підлягають стягненню 230 грн. судового
збору, сплачені при зверненні з даним
позовом.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволити
частково.

Рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 22 жовтня 2013 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про
встановлення порядку користування
спільним нерухомим майном задоволити
частково.

Встановити порядок користування
приміщеннями житлового будинку «А» за
адресою АДРЕСА_1 та прилеглими до цього
житлового будинку господарськими
будівлями і спорудами наступним чином:

- кімнати «А» 1-7 площею 11,6 кв.м та «А» 1-6
площею 8,2 кв.м виділити у користування
ОСОБА_5;

- кімнати «А» 1-3 площею 6,3 кв.м та «А» 1-5
площею 15,3 кв.м виділити у користування
ОСОБА_3;

- коридор «А» 1-1 площею 4,2 кв. м, кухню «А»
1-2 площею 3,6 кв.м та коридор «А» 1-4 площею
4,4 кв. м, а також прилеглі до житлового
будинку господарські будівлі і споруди
залишити в спільному користуванні
ОСОБА_5 і ОСОБА_3.

У задоволенні позовних вимог про
зобов'язання не порушувати визначений
порядок користування житловим
приміщенням відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 230
грн. судового збору в рахунок
сплаченого при зверненні з позовом.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий Судді