АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1 інстанції: Лук'яненко Л.М.
Доповідач: Музичко С.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2013 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

у складі головуючої судді
Музичко С.Г.,

суддів
Кравець В.А., Семенюк Т.А.,
при
секретарі Круглику
В.В.

за участю позивача
ОСОБА_1

представника
позивача ОСОБА_2

представника
відповідача ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 01 липня 2013 року у цивільній справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя
особа: Міністерство юстиції України
15-та Київська державна нотаріальна
контора про встановлення факту
проживання однією сім'єю та про
визнання майна спільною сумісною
власністю, виключення майна із
спадкової маси.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши матеріали справи
та обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 01.07.2013 позов ОСОБА_1 до
ОСОБА_4, третя особа: Міністерство
юстиції України 15-та Київська державна
нотаріальна контора про встановлення
факту проживання однією сім'єю та про
визнання майна спільною сумісною
власністю, виключення майна із
спадкової маси задоволено частково;
встановлено факт проживання однією
сім'єю з жовтня 2004 року по квітень 2012
року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2;
визнано спільною сумісною власністю
ОСОБА_5 та ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 та
автомобіль «Субару-форестер» д.н.з.
НОМЕР_1; визнано право власності за
ОСОБА_1 на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 та
Ѕ частину автомобіля «Субару-форестер»
д.н.з. НОМЕР_1 як на частку у спільній
сумісній власності; виключено майно, а
саме: Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 та Ѕ
частину автомобіля «Субару-форестер»
д.н.з. НОМЕР_1 зі спадкової маси
спадкодавця ОСОБА_5, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_3; в решті позовних вимог
відмовлено.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідно до свідоцтва серія НОМЕР_2
шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 розірвано
14.06.2001. ОСОБА_7 та ОСОБА_5 розірвали шлюб
21.12.1989, що підтверджується свідоцтвом
серії НОМЕР_3. Згідно зі свідоцтва серії
НОМЕР_4 ОСОБА_8 та ОСОБА_5 розірвали шлюб
10.08.2004. ОСОБА_5 та ОСОБА_1 проживали
однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 2001
року разом із сином ОСОБА_5 - ОСОБА_4 за
адресою АДРЕСА_3. Відповідно до
свідоцтва про право власності на житло
від 15.10.1997 вказана квартира належить на
праві приватної власності в рівних
долях ОСОБА_5 та ОСОБА_4 16.04.2012. Крім того,
у вказаній квартирі з 2001 року і до
теперішнього часу зареєстрований
ОСОБА_1 ОСОБА_5 померла. Після її смерті
до 15-ї Київської державної
нотаріальної контори із заявами про
прийняття спадщини звернулись ОСОБА_4
та ОСОБА_1

За час проживання як чоловік та жінка
без реєстрації шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_1 у
2005 році придбали квартиру АДРЕСА_1.
28.04.2005 між ОСОБА_5 та ТОВ
«Інтербудінвест» укладено договір
доручення №131/3-37, відповідно до умов
якого ОСОБА_5 доручила, а ТОВ
«Інтерінвестбуд» зобов'язалось
профінансувати спорудження об'єкту
нерухомості, а саме квартири АДРЕСА_1.
Згідно вказаного договору ОСОБА_5
сплачено грошові кошти в розмірі 342 391,52
грн. 21.07.2006 між Закритим акціонерним
товариством з іноземними інвестиціями
та участю українського капіталу
«Перший Український Міжнародний банк»
та ОСОБА_1 укладено договір поруки,
відповідно до якого ОСОБА_1 поручився
перед банком за виконання боржником
ОСОБА_5 зобов'язань за кредитним
договором. Рішенням Святошинського
районного суду м. Києва від 08.07.2008
визнано право власності квартиру
АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 саме квартири
АДРЕСА_1. Крім того, за час спільного
проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 придбали
автомобіль «Субару форестер»,д.н.з.
НОМЕР_1. Автомобіль був придбаний на
ім'я ОСОБА_5, проте оплата за нього
вносилась як від імені ОСОБА_1, так і від
імені ОСОБА_5, що підтверджується
наявними в матеріалах справи
платіжними документами.

Частково задовольняючи заявлені
позовні вимоги суд першої інстанції
виходив з наступного. На думку суду
першої інстанції факт проживання
однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 без
реєстрації шлюбу з жовтня 2004 року по
квітень 2012 року є доведеним та
підтверджується показами свідків,
фотокартками та тією обставиною, що
ОСОБА_1 зареєстрований за адресою
АДРЕСА_3 з 2001 року і до теперішнього
часу. З огляду на наведене, суд першої
інстанції дійшов висновку про те, що
позовні вимоги про визнання спірного
майна спільною сумісною власністю
подружжя є обґрунтованими. Проте, суд
першої інстанції критично поставився
до доводів позивача стосовно визнання
за ним права власності на 2/3 частину
спірної квартири та зазначив, що
вказані позивачем доводи не можуть
бути прийняті в якості належних та
допустимих доказів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення Святошинського
районного суду м. Києва від 01.07.2013 та
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову в повному обсязі.
Посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, вважає, що
оскаржуване рішення є незаконним та
необґрунтованим.

В судовому засіданні апеляційного суду
представник відповідача ОСОБА_4 -
ОСОБА_3 просив задовольнити апеляційну
скаргу з наведених у ній доводів.
Позивач ОСОБА_1 та представник позивача
ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної
скарги заперечували, вважаючи, що
рішення суду першої інстанції є
законним та обґрунтованим. Третя особа
надіслала до суду клопотання, в якому
просила розглядати справу за
відсутності представника нотаріальної
контори.

Перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
пред'явлених в суді першої інстанції
вимог, колегія дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
правильно встановлено судом першої
інстанції, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з 2001 року
проживали разом у АДРЕСА_3, яка на праві
приватної власності належить ОСОБА_5 У
вказаній квартирі ОСОБА_1
зареєстрований з 2001 року і по
теперішній час. Крім того, факт
проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та
ОСОБА_5 підтверджується показами
свідків та наявними в матеріалах
справи фотокартками.

Встановлюючи факт проживання ОСОБА_1 та
ОСОБА_5 однією сім'єю, суд першої
інстанції належним чином перевірив
докази щодо фактичного перебування
сторін у шлюбних відносинах та дійшов
обґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог в цій
частині.

Відповідно до ст. 74 СК України, якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім'єю, але не перебувають у шлюбі між
собою, майно, набуте ними за час
спільного проживання, належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено письмовим
договором між ними. На майно, що є
об'єктом спільної сумісної власності
жінки та чоловіка, які не перебувають у
шлюбі між собою або в будь-якому іншому
шлюбі, поширюються положення глави 8 СК.

З огляду на наведене, законом
передбачена можливість набуття права
спільної власності на майно осіб, які
не перебувають у шлюбі, в разі коли вони
проживають однією сім'єю, між ними
склалися стабільні відносини, що
притаманні подружжю.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один із них не мав з
поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Відповідно до роз'яснень, даних в п. 23
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що за час проживання
однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було
придбано квартиру АДРЕСА_1. та
автомобіль«Субару-форестер»д.н.з.
НОМЕР_1, що підтверджується наявними в
матеріалах справи доказами, а саме
договором доручення № 131/3-37 від 28.04.2005
(т. 1, а.с. 15-18), договором доручення №
4878731/Р від 21.07.2006 (т. 1, а.с. 19-21) та
платіжними документами (т. 1, а.с. 23-29).

Також суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
відсутність правових підстав для
визнання за позивачем права власності
на 2/3 частки спірної квартири. Висновки
суду першої інстанції відповідають
обставинам справи та положенням
матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не знайшли
свого підтвердження у судовому
засіданні, не спростовують висновків
суду першої інстанції, не впливають на
їх правильність та не можуть бути
прийняті до уваги.

Враховуючи вищевикладене, колегія
приходить до висновку, що суд першої
інстанції повно та всебічно з'ясував
обставини, на які сторони посилались як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених дослідженими в судовому
засіданні та наявними в матеріалах
справи доказами, і, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, ухвалив
законне та обґрунтоване рішення.
Підстав для його скасування не
встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 01 липня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня її
проголошення шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді