Справа № 755/3636/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2013 р. Дніпровський районний
суд м. Києва

в складі: головуючого судді
Гончарука В.П.,

при секретарі
Лисенко М.В., Погорілої К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ПрАТ «Ікс 5 Рітейл груп Україна» про
зобов'язання внести запис в трудову
книжку та стягнення заробітної плати,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1, звертаючись до суду з позовом
до ПрАТ «Ікс 5 Рітейл груп Україна»,
просить зобов'язати відповідача внести
зміни у записі трудової книжки щодо
звільнення її з роботи з внесенням
запису «Звільнена за угодою сторін на
підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України»,
стягнути з відповідача невиплачену
заробітну плату за січень 2013 року в
розмірі 2159,17 грн. та розрахунок при
звільненні, стягнути середній
заробіток за час з 01.02.2013 року по день
фактичного розрахунку.

Позивачка мотивує свої вимоги тим, що
вона з 24.04.2012 року стала співробітником
ЗАТ «Ікс 5 Рітейл груп Україна» та
працювала на посаді касира, 26.09.2012 року
була переведена на посаду старшого
касира. За графіком роботи, у позивача 3
робочих дня та 3 вихідних. 30.12.2012 р. та
31.12.2012 р. за графіком роботи була зміна
старшого касира ОСОБА_3, позивачка з
наміром підзаробітку працювала в цей
день також, однак без доступу до сейфу,
де знаходились кошти. 31.12.2012 р. старший
касир ОСОБА_3 зібрала гроші від касирів,
та повинна була перерахувати, скласти
їх до сумки для відправки до банку.
Оскільки було багато покупців,
директор магазину Сакун Л.І.
розпорядилась, щоб ОСОБА_3 йшла на касу
обслуговувати покупців, а позивачці
сказала допомагати їй зібрати гроші в
сумку для відправки до банку, вона
разом з директором перерахували гроші,
опломбували сумку та поставила до
сейфу, яку ОСОБА_3 взяла та віддала
інкасаторам. Коли позивачка вийшла на
свою зміну 01.01.2013 р., під час прийому
грошей від попереднього старшого
касира ОСОБА_3 виявилась недостача у
сумі 10 000,00 грн., про що був складений
Акт, після чого позивачка прийняла
зміну та розпочала роботу. 02.01.2013 р.
директор викликала міліцію, яка подала
заяву про зникнення грошей. 03.01.2013 р.
робітники охорони магазину почали
службове розслідування по факту
зникнення грошей. 12.01.2013 р. позивачка
написала заяву до відповідача, з
проханням переведення її на посаду
касира, про що зроблено відповідний
запис в трудову книгу. 30.01.2013 р.
позивачка повідомила директора про
намір звільнитися, про що остання
погодилась. 31.01.2013 р. операційний
директор Пилипонько Л.В. повідомив щоб
позивачка, директор магазину та ОСОБА_3
сплатили недостачу 10 000,00 грн., однак
позивачка повідомила що відмовляється
сплачувати ці кошти. Через деякий час,
директор попросила позивачку написати
заяву на звільнення за угодою сторін по
п.1 ст.36 КЗпПУ, яку вона підписала і
факсом відправила до головного офісу, а
позивачці сказала приходити за
трудовою книжкою та розрахунком 12.02.2013
р. до головного офісу. 31.01.2013 р.
позивачка підписала обхідний лист,
здала форму, бейджик, пароль. 12.02.2013 р.
позивачка прийшла до головного офісу,
однак в трудовій книзі було зазначено,
що її звільнено у зв'язку з втратою
довіри з боку роботодавця при
обслуговуванні матеріально-товарних
цінностей, згідно п.2 ст. 41 КЗпПУ,
кінцевого розрахунку позивачка не
отримала, з підстав відрахування
погашення недостачі із зарплати. На
підставі вищевикладеного позивачка
вважає, що при її звільненні
відповідачем грубо порушено вимоги
діючого трудового законодавства
України, що є підставою її звернення з
даним позовом в судовому порядку.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні
позовні вимоги підтримала в повному
обсязі з підстав, викладених у позовній
заяві.

Представник позивачки ОСОБА_7 в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримав в повному обсязі з підстав,
викладених у позовній заяві та
пояснень наданих позивачкою ОСОБА_1

Представники відповідача Колісник Б.О.,
Ситник С.Г. в судовому засіданні проти
заявлених позовних вимог заперечували,
просили в позові відмовити в повному
обсязі, з підстав, викладених у
письмових запереченнях, додаткових
пояснень до заперечень, долучених до
матеріалів справи. (а.с.43-44, 45-46, 74-75,119).

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_7,
представників відповідача Колісник
Б.О. та Ситник С.Г., дослідивши матеріали
справи, оцінивши зібрані у справі
докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 232 Кодексу
законів про працю України,
безпосередньо в районних міських судах
розглядаються трудові спори за заявами
працівників про поновлення на роботі
незалежно від підстав припинення
трудового договору, зміну дати і
формулювання причини звільнення,
оплату за час вимушеного прогулу або
виконання нижче оплачуваної роботи, за
винятком спорів працівників, вказаних
у частині третій статті 221 і статті 222
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист
прав людини й основних свобод,
ратифікованої Верховною Радою України
17.07.1997 року, кожний при вирішенні
питання про його цивільні права і
обов'язки має право на відкритий і
справедливий судовий розгляд
незалежним і безстороннім судом.
Складовою частиною справедливого
судочинства є доступ до судової
процедури з усіма атрибутами контролю
за порушеннями при звільненні з роботи
з боку працедавців - власників та
керівників господарських товариств,
підприємств, установ, організацій.

Статтею 43 Конституції України
проголошено право кожної людини на
працю, що включає можливість заробляти
собі на життя працею, які він вільно
обирає або на яку вільно погоджується,
та закріплено гарантії реалізації
права на працю, що включає право на
належні, безпечні і здорові умови
праці, на заробітну плату, не нижче від
визначеної законом.

Як убачається з матеріалів справи, а
саме з копії трудової книжки ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, остання прийнята 24.04.2012
року до ЗАТ «Ікс 5 Рітейл груп Україна»
на посаду касира розрахунково-касового
вузла ТМ «Аврора» наказом № 000015 від
21.04.2012 року, 01.09.2012 року переведена на
посаду касира 1 категорії
розрахунково-касового вузла ТМ
«Аврора» наказом № 0063 від 01.09.2012 року,
26.09.2012 року переведена на посаду
страшого касира розрахунково-касового
вузла ТМ «Аврора» наказом № 0051 від
21.09.2012 року, 12.01.2013 року переведена на
посаду касира розрахунково-касового
вузла ТМ «Аврора» наказом № 0003 від
11.01.2013 року, 31.01.2013 року звільнена з
посади за втрату довіри при
обслуговуванні товарно-матеріальних
цінностей з боку роботодавця згідно п. 2
ст. 41 КЗпП України. (а.с. 5-6)

Дані факти не оспорювались сторонами
по справі, а отже на підставі ч. 1 ст. 61
Цивільного кодексу України не
підлягають доказуванню.

Як з'ясовано в судовому засіданні
прізвище позивачки ОСОБА_1 було змінено
на Шульгу.

У відповідності до частини 1 ст. 36
Кодексу законів про працю України,
однією з підстав для припинення
трудового договору є його розірвання з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу.

Відповідно до Наказу № 1 від 31.01.2013
року про припинення трудового
договору, ОСОБА_1 звільнено з посади
касира підрозділу ТМ Аврора
розрахунково-касового вузла у зв'язку з
втратою довіри з боку роботодавця при
обслуговуванні товарно-матеріальних
цінностей, згідно п. 2 ст. 41 КЗпПУ на
підставі пояснювальної записки ОСОБА_1
про факт порушення, документальних
результатів службового розслідування.
(а.с. 7)

Разом з тим, звертаючись з позовом до
суду позивачка вказала, що 31.01.2013 року з
попереднім узгодженням з директором
ПрАТ «Ікс 5 Рітейл груп Україна»,
власноручно написала та подала заву
про звільнення її із займаної посади
31.01.2013 року за згодою сторін, згідно п.1
ст. 36 КЗпП України, при цьому директором
магазину Сакун Л.І. внесено запис, про
те що останній не заперечує звільнити
позивачку 31.01.2013 року, однак коли вона
прийшла за трудовою книжкою, в ній був
запис: « 31.01.2013 року звільнена з посади
за втрату довіри при обслуговуванні
товарно-матеріальних цінностей з боку
роботодавця згідно п. 2 ст. 41 КЗпП
України», про що позивачка погодитись
не може, оскільки вважає формулювання
причини звільнення неправильним. (а.с.
124)

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 36 КЗпП України
однією з підстав припинення трудового
договору є: за угодою сторін.

Згідно з ч. 1 п. 2 ст. 41 КЗпП України
трудовий договір з ініціативи власника
або уповноваженого ним органу може
бути розірваний також у випадках
винних дій працівника, який
безпосередньо обслуговує грошові,
товарні або культурні цінності, якщо ці
дії дають підстави для втрати довір'я
до нього з боку власника або
уповноваженого ним органу.

При вирішенні питання про те, чи
є порушення трудових обов'язків
грубим, суд має виходити з характеру
проступку, обставин, за яких його
вчинено, яку ним заподіяно чи могло
бути заподіяно шкоду (п. 27 Постанови
Пленуму Верховного Суду України

від 6 листопада 1992 р. № 9 «Про практику
розгляду судами трудових спорів»).

Згідно висновку службового
розслідування по факту недостачі
грошових коштів в головній касі
магазину «Перекресток» ПрАТ «Ікс 5
Рітейл груп Україна» (м. Київ, бул.
Перова, 36) проведеного директором
департаменту безпеки Лях О.Н. на основі
інформації отриманої від начальника СБ
«Перехрестя» Коби А.А. від 02.01.2013 року
(а.с. 49-584) встановлено, зокрема:

- відсутність грошових коштів в розмірі
10000,00 грн. підтверджується актом
прийому-передачі грошових коштів в
головній касі магазину «Перекресток»
від 01.01.2013 року;

- штатними старшими касирами вказаного
магазина є ОСОБА_3 та ОСОБА_1

- нестача грошових коштів виявлена
01.01.2013 року старшими касирами при
прийомі-передачі зміни, а саме здачі
грошових коштів ОСОБА_3 та прийомом
грошових коштів ОСОБА_1

- 28.12.2012 року в період процедури
прийому-передачі зміни між старшими
касирами магазину (здавала грошові
кошти ОСОБА_1, приймала ОСОБА_3)
недостачі грошових коштів не виявлено.

- недостача грошових коштів виникла в
період з 29.12.2012 року по 01.01.2013 року.

- 29.12.2012 року старший касир ОСОБА_3
обслуговувала грошові кошти магазину
відповідно до графіка роботи
працівників, заяви про нестачу
грошових коштів від останньої не
надходило, при цьому старшого касира
ОСОБА_1 в магазині не було.

- 30.12.2012 року старший касир ОСОБА_3
обслуговувала грошові кошти магазину
відповідно до графіка роботи
працівників, впустила в приміщення
головної каси старшого касира ОСОБА_1,
яка в цей день не повинна була
обслуговувати грошові кошти магазину.

- 31.12.2013 року ОСОБА_3 обслуговувала
грошові кошти магазину відповідно до
графіка роботи працівників, при цьому
незаконно впустила до приміщення
головної каси старшого касира ОСОБА_1,
яка прибуло по розпорядженню директора
магазину Сакун Л.І., покидала
приміщення головної каси, незаконно
залишаючи в ньому старшого касира
ОСОБА_1, виконала незаконне усне
розпорядження директора магазину
Сакун Л.І. передати ключі від
приміщення сейфу головної каси,
грошових коштів старшому касиру ОСОБА_1
без проведення процедури
прийому-передачі грошових коштів.

- враховуючи викладене приведені факти,
старші касири ОСОБА_3, ОСОБА_1, директор
магазину Сакун Л.І. можуть мати пряме
відношення до недостачі грошових
коштів у магазині.

Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Як визначено в статті 57 Цивільного
процесуального кодексу України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Зі змісту відповіді з Дніпровського
районного управління головного
управління МВС України в м. Києві
встановлено, що в провадженні слідчого
відділу Дніпровського РУ ГУМВС України
в м. Києві перебуває кримінальне
провадження за ознаками складу
злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК
України, по факту виявлення службовими
особами ПрАТ «Ікс 5 Рітейл груп
Україна» недостачі в касі грошових
коштів в розмірі 10 000,00 грн. та вказано,
що проведеними слідчими діями та
оперативно-розшуковими заходами
встановити причетних осіб не
представилось можливим, кримінальне
провадження є фактовим, повідомлення
про підозру нікому під час
розслідування не вручалося. (а.с. 23,37,38)

Слід також зазначити, що відповідно
висновку службового розслідування по
факту недостачі грошових коштів в
головній касі «Перекресток»
встановлено, що недостача грошових
коштів виникла в період з 29.12.2012 року по
01.01.2013 року, однак відповідно до
пояснень сторін по справі та даних
трудової книжки ОСОБА_1, остання
продовжувала працювати в ПрАТ «Ікс 5
Рітейл груп Україна» і лише наказом від
31.01.2013 року була звільнення із займаної
посади.

А отже, враховуючи викладене, суд
критично відноситься до тверджень
відповідача, що саме ОСОБА_1 є причетною
у зникненні грошових коштів в розмірі 10
000,00 грн. з головної каси належного ПрАТ
«Ікс 5 Рітейл груп Україна»
супермаркету «Перехрестя», оскільки
підтвердженням даного факту є висновки
проведеної перевірки службового
розслідування по факту недостачі
грошових коштів в головній касі
«Перекресток» проведеного директором
департаменту безпеки Лях О.Н. на основі
інформації отриманої від начальника СБ
«Перекресток» Коби А.А. від 02.01.2013 року,
які не були в дні визначені службовою
перевіркою нестачі грошових коштів та
не проводили в той день службової
перевірки, не підтверджені проведеними
слідчими діями та
оперативно-розшуковими заходами
Дніпровського районного управління
головного управління МВС України в м.
Києві, спростовується поясненнями
позивачки ОСОБА_1, та дають достатніх
підстав вважати, що ОСОБА_1 є причетною
у недостачі коштів.

Так, звільнення ОСОБА_1 із займаної
посади на підставі ч. 1 п. 2 ст. 41 КЗпП
України не найшло свого підтвердження
в судовому засіданні, оскільки
недостача грошових коштів не є
достатньою підставою для звільнення
працівника у зв'язку з втратою довіри,
враховуючи, що відповідачем не
доведено факт порушення та вину
позивача.

Відповідно до роз'яснень, що викладені
в п.8 постанови Пленуму Верховного Суду
України „Про практику розгляду судами
трудових спорів" №9 від 06.11.1992 року
випливає, що при домовленості між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом про
припинення трудового договору за п.1
ст.36 КЗпП (за згодою сторін) договір
припиняється в строк, визначений
сторонами. Анулювання такої
домовленості може мати місце лише при
взаємній згоді про це власника або
уповноваженого ним органу і
працівника.

Положення ст. 38 КЗпП України передбачає
подання лише однієї та остаточної
заяви про звільнення за власним
бажанням, яка подається працівником за
два тижні до дати його звільнення, що є
беззаперечною, безумовною та
гарантованою підставою для звільнення
позивача як працівника з роботи.

Відповідно до заяви від 31.01.2013 року
встановлено, що сторони, а саме
директор магазину «Перекресток» Сакун
Л.І. та ОСОБА_1 домовились про
звільнення 31.01.2013 року ОСОБА_1 із
займаної посади за згодою сторін,
згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України. (а.с. 124)

При цьому, сторонами в судовому
засіданні не заперечувався той факт, що
позивачка виявила бажання звільнитися,
а директор магазину «Перехрестя»
погодилась із прохання працівника про
звільнення.

Відповідно до ч.3 ст.235 КЗпП України у
разі визнання формулювання причини
звільнення неправильним або таким, що
не відповідає чинному законодавству, у
випадках, коли це не тягне поновлення
працівника на роботі, орган, який
розглядає трудовий спір, зобов'язаний
змінити формулювання в казати в
рішенні причину звільнення у точній
відповідності з формулюванням чинного
законодавства та з посиланням на
відповідну статтю (пункт) закону.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму
Верховного Суду України „Про практику
розгляду судами трудових спорів" №9 від
06.11.1992 року роз'яснено, що суд не в праві
визнати звільнення правильним,
виходячи з обставин, з якими власник
або уповноважений ним орган не
пов'язували звільнення. Якщо
обставинам, які стали підставою
звільнення, в наказі (розпорядженні)
дана неправильна юридична
кваліфікація, суд може змінити
формулювання причин звільнення і
привести його у відповідність з чинним
законодавством про працю.

Виходячи з вищевикладеного, судом було
встановлено, що формулювання причин
звільнення позивача не відповідає
фактичним обставинам.

Таким чином, суд вважає за необхідне
визнати, що розірвання трудового
договору між ПрАТ «Ікс 5 Рітейл груп
Україна» та ОСОБА_1, відбулось 31.01.2013
року з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст.
36 КЗпП України, а саме за угодою сторін.

Сторона відповідача вважає, що
оскільки з позивачем було укладено
договір про повну індивідуальну
матеріальну відповідальність, тому
виявлена недостача
товарно-матеріальних цінностей на
загальну суму 10000,00 грн., має бути
погашена винними особами, зокрема
ОСОБА_1 в розмірі 2500,00 грн.

За Наказом № 06 від 31.01.2013 року про
відшкодування співробітниками ТП
Перова збитків компанії,
співробітниками магазину
«Перекресток», який знаходиться за
адресою: м. Київ, бульвар Перова, 36,
зокрема ОСОБА_1 наказано відшкодувати
нанесений крадіжкою шкоду компанії в
сумі 2500,00 грн., у випадку не
відшкодування - утримати із заробітної
плати за січень. (а.с. 8)

Відповідно до довідки № 61 від 15.02.2013
року виданої ОСОБА_1 встановлено, що із
заробітної плати ОСОБА_1 за січень 2013
року було утримано 2159,17 грн. згідно
наказу Генерального директора ПрАТ
«Ікс 5 Рітейл груп Україна» № 06 від
31.01.2013 року. (а.с. 9)

Загальні підстави і умови матеріальної
відповідальності працівників
визначені в ст.130 Кодексу законів про
працю України.

Так, за шкоду заподіяну внаслідок
порушення трудових обов'язків,
працівник несе відповідальність перед
підприємством, з яким перебуває в
трудових відносинах.

При покладенні матеріальної
відповідальності права і законні
інтереси працівників гарантуються
шляхом встановлення відповідальності
тільки за пряму дійсну шкоду, лише в
межах і порядку, передбачених
законодавством, і за умови, коли така
шкода заподіяна підприємству,
установі, організації винними
протиправними діями (бездіяльністю)
працівника. Ця відповідальність, як
правило обмежується певною частиною
заробітку працівника і не повинна
перевищувати повного розміру
заподіяної шкоди, за винятком випадків,
передбачених законодавством.

Згідно п. 4 договору про повну
індивідуальну матеріальну
відповідальність від 24.04.2012 року
укладеного між ЗАТ «Ікс 5 Рітейл груп
Україна» та ОСОБА_1 встановлено, що
працівник не несе матеріальну
відповідальність, якщо шкода заподіяна
не з його вини. (а.с. 11)

Як встановлено судом, позивачка ОСОБА_1
була матеріально відповідальною
особою, однак її відповідальність у
виявленій недостачі грошових коштів
судом не встановлена, а тому є підстави
стягнути з ПрАТ «Ікс 5 Рітейл груп
Україна» на користь ОСОБА_1 2159,17 грн.,
утриманих відповідачем із заробітної
плати за січень 2013 року, згідно наказу
Генерального директора ПрАТ «Ікс 5
Рітейл груп Україна» № 06 від 31.01.2013
року.

Згідно з ч. 1 ст.116 Кодексу законів про
працю України при звільненні
працівника виплата всіх сум, що
належать йому від підприємства,
установи, організації, провадяться в
день звільнення.

Відповідно до частини першої статті 117
Кодексу законів про працю України в
разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Аналізуючи зміст п. 20 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24.12.1999 року
№13 „Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці» можна
дійти висновку, що суд, встановивши при
розгляді справи про стягнення
заробітної плати у зв'язку із затримкою
розрахунку при звільненні, що
працівникові не були виплачені належні
йому від підприємства, установи,
організації суми в день звільнення, а
коли він у цей день не був на роботі, -
наступного для після пред'явлення ним
роботодавцеві вимог про розрахунок на
підставі ст. 117 Кодексу законів про
працю України стягує на користь
працівника середній заробіток за весь
час період затримки розрахунку, а при
не проведенні останнього до розгляду
справи - по день постановлення рішення,
якщо роботодавець не доведе
відсутність в цьому своєї вини.

Разом з тим, позивачка просить стягнути
з відповідача середній заробіток за
весь час період затримки розрахунку, а
саме з 01.02.2013 року по день фактичного
розрахунку.

Однак з даними вимогами позивачки, суд
погодитись не може, оскільки як
убачається з матеріалів справи
розрахунок заробітної плати за січень
2013 року був нарахований відповідачем,
про що свідчить розрахунковий листок
за січень 2013 року, однак не виплачений
ОСОБА_1 у зв'язку з утриманням даних
коштів, згідно наказу Генерального
директора ПрАТ «Ікс 5 Рітейл груп
Україна» № 06 від 31.01.2013 року, а тому
виходячи з викладеного відсутні
підстави для застосування до
відповідача відповідальності
передбаченої ст.117 Кодексу законів про
працю України.

Відповідно до частини третьої ст.212
Цивільного процесуального кодексу
України суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Таким чином аналізуючи наявні в
матеріалах справи докази, приймаючи до
уваги пояснення позивача, заперечення
сторони відповідача, керуючись
вищенаведеними нормами діючого
трудового законодавства України, суд
приходить до висновку, що позов ОСОБА_1
до ПрАТ «Ікс 5 Рітейл груп Україна» про
зобов'язання внести запис в трудову
книжку та стягнення заробітної плати
підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 Цивільного
процесуального кодексу України суд
присуджує з відповідача ПрАТ «Ікс 5
Рітейл груп Україна в дохід держави
судові витрати по сплаті судового
збору в сумі 229,40 грн. від сплати яких
звільнено позивача

Керуючись ст. 43 Конституції України,
ст.ст. 38, 41, 116, 117, 232, 235 Кодексу законів
про працю України, Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
1992 року № 9 «Про практику розгляду
судами трудових спорів», Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
24.12.1999 року №13 „Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці», ст.ст. 10, 11, 56 - 58, 60, 61, 84, 88,
208, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного
процесуального кодексу України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ПАТ "Ікс 5 Рітейл груп
Україна" про зобов"язання внести запис
в трудову книжку та стягнення
заробітної плати задовольнити
частково

Зобов?яти ПАТ "Ікс 5 Рітейл груп Україна"
внести зміни формулювання звільнення
ОСОБА_1 з внесенням запису в трудову
книжку "Звільнена за угодою сторін на
підставі п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України.

Стягнути з ПАТ "Ікс 5 Рітейл груп
Україна" ідентифікаційний код 30725116 на
користь ОСОБА_1 2159 грн. 17 коп.
заборгованості по заробітній платі.

В іншій частині задоволення позову
відмовити.

Стягнути з ПАТ "Ікс 5 Рітейл груп
Україна" ідентифікаційний код 30725116 на
користь державного бюджету України 229
грн. 40 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Дніпровський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особами, що приймали
участь у судовому розгляді, але не були
присутні під час проголошення протягом
10 діб з дня отримання копії судового
рішення.

С у д д я :