Справа №784/318/13 20.02.2013 20.02.2013 20.02.2013
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22ц/784/638/13
Головуючий у суді 1 інстанції Коваленко
Суддя-доповідач апеляційного суду
У Х В А Л А

Іменем України

20 лютого 2013 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Леванчука
О.М.,

суддів: Буренкової К.О., Кушнірової
Т.Б.

при секретарі судового засідання
Богуславській О.М.

за участю:

позивача
ОСОБА_3

представників відповідача
Панкратова В.В., Абакумова С.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Миколаєві цивільну
справу за апеляційною скаргою
товариства з обмеженою
відповідальністю «Мономакс» на
рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 21 грудня 2012 року за
позовом ОСОБА_3 до товариства з
обмеженою відповідальністю
«Мономакс», третя особа - суб'єкт
підприємницької діяльності-фізична
особа підприємець ОСОБА_6 про визнання
наказу незаконним, поновлення на
роботі, зобов'язання анулювати запис в
трудовій книжці, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

01 листопада 2012 року ОСОБА_3 пред'явив до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Мономакс» (далі - ТОВ
«Мономакс») зазначений позов, який
обґрунтовував наступним.

12 жовтня 2006 року був прийнятий на
роботу до ТОВ «Мономакс» на посаду
водія-експедитора з встановленою
заробітною платою 2 100 грн.

На підставі заяви, яка надійшла до
підприємства від приватного
підприємця ОСОБА_6, про те що ним
здійснено крадіжку грошових коштів в
розмірі 220 грн. наказом №10-К
від 16 жовтня 2012 року був звільнений з
роботи за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, у
зв'язку з втратою довіри.

Таке рішення роботодавця вважає
прийнятим з порушенням вимог діючого
законодавства, оскільки факт крадіжки
не встановлено належними доказами.

В день звільнення не було виплачено
всіх сум, що належать йому від
підприємства, письмово про проведення
таких розрахунків йому не було
повідомлено. До подачі позову до суду
відповідач на його вимоги не виплатив
заборгованість по заробітній платі,
яка становить 2 100 грн.

Крім того, незаконними діями
відповідача йому завдано моральних
страждань, що виразилися в негативних
емоціях та хвилюваннях, підірвали
душевну рівновагу, що призвело до
погіршення морального стану. Він
втратив спокій, страждає безсонням та
на часті головні болі, та інші
психологічні страждання. Психологічна
травма спричинена необхідністю
пояснювати близьким, що насправді
сталося. Спричинену моральну шкоду
оцінює в 5 000 гривень.

Посилаючись на вказане, просив суд
визнати наказ №10-К від 16 жовтня 2012 року
про звільнення нечинним, поновити на
роботі на посаді водій-експедитор,
зобов'язати відповідача анулювати
запис в трудовій книжці про звільнення,
стягнути середню заробітну плату за
вимушений прогул за весь час затримки
та відшкодувати моральну шкоду в
розмірі 5 000 гривень.

26 листопада 2012 року Ленінським
районним судом м. Миколаєва до участі у
справі залучено третю особу - суб'єкт
підприємницької діяльності-фізична
особа підприємець ОСОБА_6

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 21 грудня 2012 року позов
задоволено частково. Визнано
звільнення ОСОБА_3 з посади
водія-експедитора ТОВ «Мономакс», у
зв'язку із втратою довіри, незаконним
та поновлено його на посаді
водія-експедитора з 23 жовтня 2012 року.
Зобов'язано ТОВ «Мономакс» внести
зміни до трудової книжки ОСОБА_3 шляхом
анулювання запису № 2 про звільнення
ОСОБА_3 з роботи у зв'язку із втратою
довіри, внесеного на підставі наказу
від 16 жовтня 2012 року № 10-К. Стягнуто з
ТОВ «Мономакс» на користь ОСОБА_3 2 654,08
грн. середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та 200 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

ТОВ «Мономакс» подало на це рішення
апеляційну скаргу, в якій просило його
скасувати і ухвалити нове рішення про
відмову у позові. Скаргу обґрунтовує
тим, що рішення суду ухвалено з
порушенням та неправильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення позивача, представників
відповідача, обговоривши доводи
апеляційної скарги та з'ясувавши
обставини справи і перевірку їх
доказами, колегія суддів апеляційного
суду вважає, що апеляційна скарга до
задоволення не підлягає з таких
підстав.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України,
крім підстав, передбачених ст. 40 цього
Кодексу трудовий договір з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
може бути розірваний у випадку винних
дій працівника, який безпосередньо
обслуговує грошові, товарні або
культурні цінності, якщо ці дії дають
підстави для втрати довір'я до нього з
боку власника або уповноваженого ним
органу.

Вирішення питання про те, чи є
працівник особою, що безпосередньо
обслуговує грошові або товарні
цінності, залежить не тільки від
найменування посади, а й від покладених
на нього трудових обов'язків.

Абзацом другим п. 28 постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про практику
розгляду судами трудових спорів" № 9
від 6 листопада 1992 року (з наступними
змінами) визначено, що звільнення з
підстав втрати довір'я суд може визнати
обґрунтованим, якщо працівник, який
безпосередньо обслуговує грошові або
товарні цінності (зайнятий їх
прийманням, зберіганням,
транспортуванням, розподілом і т.п.)
вчинив умисно або необережно такі дії,
які дають власнику або уповноваженому
ним органу підстави для втрати до нього
довір'я (зокрема, порушення правил
проведення операцій з матеріальними
цінностями). При встановленні
упередбаченому законом порядку факту
вчинення працівниками розкрадання,
хабарництва і інших корисливих
правопорушень ці працівники можуть
бути звільнені з підстав втрати довір'я
до них і у тому випадку, коли зазначені
дії не пов'язані з їх роботою.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995
року передбачено, що відповідно до
загальних підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність

такої шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Вирішуючи спори названої категорії,
суди повинні дотримуватися норм,
виписаних у статтях 59, 60, 213 ЦПК України,
постанові Пленуму Верховного Суду
України від 18 грудня 2009 року № "Про
судове рішення у цивільній справі".

Згідно них, рішення суду повинно бути
законним та обґрунтованим.

Рішення визнається законним тоді, коли
суд, виконавши всі вимоги
цивільно-процесуального
законодавства, вирішив справу згідно
із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд оцінює
докази з урахуванням вимог статей 58 і 59
ЦПК України про їх належність та
допустимість. Обставини, які за законом
мають бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
вважатися встановленими в цивільній
справі, якщо такі засоби доказування
відсутні.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

При цьому, згідно із статтею 60 ЦПК
України, обов'язок доказування певних
обставин лежить на стороні, яка
посилається на них як на підставу своїх
вимог та заперечень.

Недоведеність позову є підставою для
відмови у його задоволенні.

Оскаржуване рішення місцевого суду
ухвалено у повній відповідності з
виписаним.

З матеріалів справи вбачається і це
встановлено судом першої інстанції, що
12 жовтня 2006 року ОСОБА_7 був прийнятий
на посаду водія-експедитора ТОВ
«Мономакс» з посадовим окладом 700
гривень (а.с. 4, 22).

При прийнятті на роботу з позивачем
було укладено договір про повну
матеріальну відповідальність, згідно
якого він взяв на себе повну
матеріальну відповідальність за
забезпечення збереження ввірених йому
цінностей підприємства (а.с.20).

Посадовою інструкцією, затвердженою
директором ТОВ «Мономакс» 03 січня 2012
року, з якою позивач був ознайомлений,
до обов'язків водія-експедитора
віднесено, крім забезпечення належного
збереження і догляду за автомобілем,
отримання на складі під звіт товару,
звітування про зданий товар
накладними, отримання від покупців
коштів за товар та здавання їх в касу
підприємства. (а.с. 29).

На підставі заяви приватного
підприємця ОСОБА_6, про те що
водієм-експедитором ОСОБА_8 здійснено
крадіжку грошових коштів в розмірі 220
грн. наказом №10-К від 16 жовтня
2012 року позивач звільнений з роботи за
п. 2 ст. 41 КЗпП України, у зв'язку з
втратою довіри (а.с. 5, 18).

10 жовтня 2012 року ТОВ «Мономакс»
повернуто ПП ОСОБА_6 викрадені в неї
кошти в розмірі 220 грн.

У зв'язку з порушенням ст. 47 КЗпП
України при звільненні позивача, 22
жовтня 2012 року ТОВ «Мономакс» було
видано наказ № 11-К, яким відмінено
наказ № 10-К від 16 жовтня 2012 року та
змінено дату звільнення позивача з 22
жовтня 2012 року. (а.с. 23).

Оскільки позивач відмовився від
ознайомлення з наказом від 22 жовтня 2012
року та від отримання повного
розрахунку, остаточний розрахунок з
ним було проведено 23 жовтня 2012 року по
день звільнення шляхом поштового
переказу в сумі 818,92 грн. (а.с. 19, 23).

Постановою Пленуму Верховного Суду
України "Про практику розгляду судами
трудових спорів" № 9 від 6 листопада 1992
року роз'яснено, що працівник може бути
звільнений з підстав втрати довір'я до
нього, коли зазначені дії не пов'язані з
їх роботою, лише при встановленні у
передбаченому законом порядку факту
вчинення працівником розкрадання,
хабарництва і інших корисливих
правопорушень.

Посилання апелянта на те, що факт
вчинення позивачем крадіжки
підтверджується заявою ПП ОСОБА_6 та
долученою до неї плівкою відеозапису
капери відеоспостереження колегія
суддів вважає юридично безпідставними
як такими, що підтверджуються
недопустими доказами, оскільки
правовим вважається встановлення
факту крадіжки внаслідок вчинення
злочину лише в порядку кримінального
провадження.

З витягу з кримінального провадження
вбачається, що невідома особа шляхом
вільного доступу викрала грошову суму
у розмірі 220 грн., тобто на час розгляду
справи ще не встановлено особу, яка
здійснила крадіжку (а.с. 36).

Іншого відповідач належними та
допустимими доказами не довів, хоча за
викладеними вище нормами, то є його
обов'язком.

Оскільки цього ж, з таких же мотивів
дійшов і місцевий суд, то рішення в
частині визнання звільнення позивача з
посади видія-експедитора ТОВ
«Мономакс» у зв'язку з втратою довіри
незаконним та поновлення його на
посаді водія-експедитора з 23 жовтня 2012
року є вірним і не підлягає скасуванню

Обґрунтованим та вірним є воно і в
іншій частині, оскільки доказів
протилежному сторони не надали.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України, при
винесенні рішення про поновлення на
роботі орган, який розглядає трудовий
спір, одночасно приймає рішення про
виплату працівникові середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.

Середній заробіток за час вимушеного
прогулу нараховується відповідно до
Порядку обчислення середньої
заробітної плати, який затверджений
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 100 від 08 лютого 1995 року.

Місцевий суд, з урахуванням вказаного
та довідки про середню заробітну плату
позивача, правомірно провір
розрахунки щодо суми середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
яка становить 2 654,08 грн. та підлягає
виплаті підприємством ОСОБА_3

Також, колегія суддів погоджується з
розміром відшкодування моральної
шкоди, визначеним судом першої
інстанції, оскільки при його
визначенні суд першої інстанції
виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості - вірно
врахував ступінь та глибину моральних
страждань позивача, характер
протиправних дій роботодавця, їх
тривалість та обсяг завданих
страждань, та вважав достатньою сумою
відшкодування 200 грн.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, а
зводяться до переоцінки наданих
доказів, яким суд першої інстанції дав
належну правову оцінку відповідно до
вимог ст.212 ЦПК України.

З урахуванням наведеного колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення судом першої інстанції
ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційних скарг не
спростовують правильність висновків
суду, а тому апеляційні скарги не
підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Мономакс»
відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 21 грудня 2012 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий
Судді