Справа № 212/2-4319/11 Провадження №
22-ц/772/4187/2013Головуючий в суді першої
інстанції:Федчишен С. А.Категорія:
37Доповідач: Сопрун В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" грудня 2013 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області в складі :

головуючого: Сопруна В.В.,

суддів: Марчук В.С.,
Матківської М.В.,

при секретарі: Сніжко О.А.,

за участю: позивача ОСОБА_2
та її адвоката ОСОБА_3, відповідача
ОСОБА_4 та її адвоката ОСОБА_5,
представника відповідача ОСОБА_6 -
ОСОБА_7,а -

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Вінниці
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, 3-я особи
Вінницької міської ради про виділення
майна в натурі, -

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 19 листопада 2013
року, -

в с т а н о в и л а :

В вересні 2011 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом про виділення майна в
натурі, позов мотивувала тим, що вона
являється власником 3/25 часток
будинковолодіння. Іншими
співвласниками будинковолодіння
являються відповідачі. Відповідно до
законодавства позивач має право на
виділ своєї частки в натурі, тому
просила суд позов задовольнити та
виділити в натурі ОСОБА_2, належну
частку, що складає 3/25 часток
будинковолодіння, що знаходиться за
адресою у АДРЕСА_1. Визнати право
власності за ОСОБА_2 на житловий
будинок під №16, що знаходиться у
АДРЕСА_1. який складається із тамбура,
кухні, кімнати, житловою площею 9,0кв.м.,
кімнати, житловою площею 7,7 кв.м.
загальною площею в 23,6 кв.м. Припинити
право спільної часткової власності
ОСОБА_2 на 3/25 часток будинковолодіння,
що знаходиться за адресою у АДРЕСА_1.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 19 листопада 2013
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу,
в якій посилається на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просила
скасувати рішення Вінницького
міського суду Вінницької області від 19
листопада 2013 року та постановити нове
рішення про задоволення позовних вимог
в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши осіб, які
з'явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши докази, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, прийшла до
висновку, що остання задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішенням,
ухвалене на основі повно і всебічно
з`ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_2 належить на праві власності 3/25
часток будинковолодіння, що вбачається
із свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 31.07.1979р. Власниками інших
часток будинковолодіння, а саме, 47/100
являється ОСОБА_4, 2/25 ОСОБА_8, 9/50 ОСОБА_6,
3/20 ОСОБА_9. Це видно з оглянутих судом
матеріалів інвентарної справи та
технічного паспорту на
будинковолодіння наданого позивачем.

Згідно нотаріально посвідченого
договору про порядок користування
реальними частками домоволодіння від
13.11.1986р. ОСОБА_11 (батько позивачки) та
ОСОБА_2 користуються житловим будинком
під літерою «В» та 1/3 сараю під літерою
«в».

В проваджені Ленінського районного
суду м. Вінниці вже знаходився
аналогічний позов поданий іншим
співвласником будинковолодіння ОСОБА_4
Згідно рішення апеляційного суду
Вінницької області від 09.12.2010р.
залишеного без змін ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 08.06.2011р. було відмовлено
ОСОБА_12 у задоволені позову. Участь у
розгляді справи брали ті ж самі сторони
підстави позову одні і ті ж. З висновку
експертизи вбачається, що ОСОБА_2,
заявлявся зустрічний позов по даній
справі з аналогічними позовними
вимогами, однак після надходження
висновку судової будівельно-технічної
експертизи №346/347/348 складеного 25.12.2009р.
Вінницьким відділенням «Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз» ОСОБА_2 була подана заява
про залишення позову без розгляду.

Підставою для відмови у задоволені
позову ОСОБА_4 щодо припинення права
спільної часткової власності, що
внаслідок припинення права спільної
часткової власності буде створено два
окремі будинковолодіння як і в даному
випадку АДРЕСА_1.

Згідно ст.. 381 ЦК України садибою є
земельна ділянка з розташованими на
ній житловим будинком,
господарсько-побутовими будівлями,
наземними та підземними комунікаціями,
багаторічними насадженнями.

Згідно матеріалів інвентарної справи
на будинковолодіння та довідки бюро
технічної інвентаризації від 07.07.2008р.
№8130 за будинковолодінням земельна
ділянка не закріплювалась. У
фактичному користуванні співвласників
будинковолодіння згідно висновку
судової будівельно-технічної
експертизи №346/347/348 складеного 25.12.2009р.
(а.с.33-36) Вінницьким відділенням
Київського науково-дослідного
інституту судових експертиз перебуває
земельна ділянка площею 905 кв.м.
Встановити між співвласниками з
урахуванням вимог норм чинного
законодавства України у галузі
будівництва на час проведення
дослідження, порядок користування
прибудинковою територією
будинковолодіння, розташованого по
АДРЕСА_1 з виділом в окремі садиби
житлових будинків під літерами «А»,
літерами «Б», літерами «В» (яким
користується позивач ОСОБА_2.) не
визначається за можливе.

Відповідно до ч.З ст.61 ЦПК України
обставини встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Згідно ст. 364 ЦК України на яку
посилається позивач визначено, що
співвласник має право на виділ у натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності. Якщо виділ у
натурі частки із спільного майна не
допускається згідно із законом або є
неможливим (частина друга статті 183
цього Кодексу), співвласник, який бажає
виділу, має право на одержання від
інших співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки.

Виділити позивачу 1/3 частину сараю під
літерою «в» є неможливим, отже виділ
частки 3/25 до складу якої входить як
будинок під літерою «В» так і сарай під
літерою «в» є технічно неможливим, що
підтверджується також і висновком
інженерно-будівельної експертизи від
06.12.2012 року №4 складеного експертом
науково-дослідного
експертно-криміналістичного центру
при УМВС України у Вінницькій області
(а.с.106-111).

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції та
враховуючи вимоги ч. 6 ст. 147 ЦПК України,
ч.ч. 2,3 ст.212 ЦПК України критично оцінює
висновк експерта Вінницького
відділення Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз ОСОБА_13 складеного 30.09.2013р. №
499/500/13-21 (а.с.127-180) згідно якого виділ в
натурі є можливий, так як вказаний
висновок експерта суперечить ДБН
2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні
положення» та не враховує в повному
обсязі п.6 постанови Пленуму №7 від
04.10.1991р. ВС України «Про практику
застосування судами законодавства, що
регулює право приватної власності
громадян на жилий будинок», що свідчить
про не обґрунтованість та суперечність
висновку експерта матеріалам справи.

Отже, позовна вимога про виділення
частки, припинення права спільної
часткової власності не може бути
задоволена, оскільки неможливість
такого виділення згідно державних
будівельних норм є обставиною
встановленою судовими рішеннями, що
набули законної сили та висновками
експертів, які приймаються до уваги
судом.

Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право звернутись до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу і одним
із способів захисту цивільного права
та інтересу є визнання права.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Судом першої інстанції вірно враховані
вимоги Закону та правомірно відмовлено
в позовній вимозі про визнання за
ОСОБА_2 права власності на житловий
будинок під №16, що знаходиться в
АДРЕСА_1, що в загальному складає 23,6кв.м,
як вбачається із матеріалів справи, а
саме з рішення Ленінського районного
суду м. Вінниці від 09.11.2007р.(а.с.46-47) та
реєстраційного посвідчення від
18.01.2008р.(а.с.48) вона вже являється
власником 3/25 часток будинковолодіння
під АДРЕСА_1, що також не оспорюють
співвласники будинковолодіння та інші
особи, як і договір про порядок
користування реальними частками.

Відповідно до ст..308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Таким чином, колегія суддів
прийшла до висновку, що судом першої
інстанції повно з'ясовано фактичні
обставини справи, дано належну оцінку
зібраним доказам. Рішення суду
відповідає матеріалам справи та
вимогам закону і підстав для його
скасування немає.

Доводи апеляційної скарги
ОСОБА_2 безпідставні, необґрунтовані і
висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313- 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 19 листопада 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: підпис
Сопрун В.В.

Судді: підписи
Матківська М.В.

Марчук В.С.

З оригіналом вірно:
Сопрун В.В.