Справа № 357/8899/13-ц
Головуючий у І інстанції Ярмола
О.Я.Провадження № 22-ц/780/6638/13
Доповідач у 2 інстанції
Мережко М.В.Категорія 26
РІШЕННЯ

Іменем України

23 грудня 2013 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі :

Головуючого судді: Мережко М.В.,

Суддів: Суханової Є.М., Ігнатченко Н.В.,

При секретарі: Франюк Т.В.

Розглянувши матеріали цивільної
справи за апеляційною скаргою
Державного підприємства Міністерства
оборони України „Білоцерківське
управління військово-будівельних
робіт" на рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 30 вересня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Державного
підприємства Міністерства оборони
України „Білоцерківське управління
військово-будівельних робіт" про
стягнення боргу за договором
безпроцентної цільової позики.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2013 року позивач ОСОБА_2
звернулась до суду із позовом до ДП
Міністерства оборони України
„Білоцерківське управління
військово-будівельних робіт" про
стягнення боргу за договором
безпроцентної цільової позики.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 11
листопада 2003року по 30 вересня 2011 року
вона перебувала в трудових відносинах
з ДП Міністерства оборони України
«Білоцерківське управління військово-
будівельних робіт», обіймала посаду
головного бухгалтера та уклала з
відповідачем ряд договорів
безпроцентної цільової позики, надавши
в борг власні кошти. Однак відповідач
не повертає належні позивачу кошти, що
призвело до виникнення заборгованості,
сума якої, з урахуванням повернутої
частини боргу, становить 76 400 грн.

Позивач просила, стягнути з
відповідача на її користь
заборгованість за договорами
безпроцентної цільової позики в сумі 76
400 грн. та судові витрати.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 30 вересня 2013 року позовні вимоги
ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ДП
Міністерства оборони України
«Білоцерківське управління
військово-будівельних робіт» () на користь ОСОБА_2 борг за
договорами безпроцентної цільової
позики в сумі 76400 грн. та судові витрати
по справі 764 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду,
відповідач ДП Міністерства оборони
України „Білоцерківське управління
військово-будівельних робіт" подало
апеляційну скаргу, в якій просило
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог, з
підстав порушення норм матеріального
та процесуального права. В апеляційній
скарзі відповідач зазначав, що суд
першої інстанції неповно з'ясував
обставини, що мають значення для
справи, неповно дослідив докази,
порушив норми матеріального та
процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повного і всебічно з'ясованих
обставин справи, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається, як на підставу
свої вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив із того, що
між сторонами мали місце договори
безпроцентної цільової позики, умови
яких щодо повернення боргу, відповідач
не виконав, існує заборгованість в сумі
76 400грн. та жодних достовірних доказів,
які б спростовували цей висновок суду,
відповідачем не було надано.

Однак такі висновки суду не
відповідають обставинам справи, не
ґрунтуються на вимогах закону.

Як видно з матеріалів справи, починаючи
з 03 жовтня 2011 року по 20 серпня 2012 року,
позивачка надавала послуги з ведення
бухгалтерського та податкового обліку
на ДП Міністерства оборони України
„Білоцерківське управління
військово-будівельних робіт" (а.с. 13, 14).

18 серпня 2006 року позивач та відповідач
уклали договір безпроцентної цільової
позики.

Відповідно до п. 1 якого, позикодавець
зобов'язується надати позичальнику
безпроцентну цільову позику, а
останній зобов'язується використати її
за цільовим призначенням і повернути
позику у визначений договором строк.
Позика надається на безпроцентній
основі.

Згідно із п.2 вказаного договору, мета
надання позики позичальнику: виплата
заробітної плати працівникам
підприємства. Сума позики за вказаним
договором становить 55 400 грн., що
визначено п.4 договору.

Відповідно до п.5 цього договору
позикодавець зобов'язується надати
позику протягом 10-ти днів з моменту
підписання договору. Позика надається
у готівковому порядку шляхом внесення
грошових коштів в касу позичальника
(а.с.16).

На виконання п.п.1,5 вказаного договору
ОСОБА_2 внесла в касу ДП МОУ
«Білоцерківське управління
військово-будівельних робіт» 18 серпня
2006 року - 11 800грн., 21 серпня 2006 року
- 21 800грн., 22 серпня 2006року - 21800грн. ( а.с.
18).

20 лютого 2007року між ОСОБА_2 та ДП МОУ
«Білоцерківське управління
військово-будівельних робіт» була
укладена додаткова угода до договору
безпроцентної цільової позики від
18.08.2006року.

Відповідно до якої сторони домовилися
викласти розділ 12 договору в наступній
редакції: «Цей договір набуває
чинності з моменту підписання його
сторонами і є дійсним до моменту його
остаточного виконання» (а.с. 17).

Як видно з матеріалів справи, між
сторонами 30 жовтня 2006 року було
укладено аналогічний договір
безпроцентної цільової позики. Сума
позики за вказаним договором становить
10 500 грн., що визначено п. 4 договору. На
виконання п.п.1,5 вказаного договору
ОСОБА_2 внесла в касу ДП МОУ
«Білоцерківське управління
військово-будівельних робіт»
зазначену суму (а.с.18а, 20).

30 квітня 2007року між ОСОБА_2 та ДП МОУ
«Білоцерківське управління
військово-будівельних робіт» була
укладена додаткова угода до договору
безпроцентної цільової позики від 30
жовтня 2006року.

Відповідно до якої сторони домовилися
викласти розділ 12 договору в наступній
редакції: «Цей договір набуває
чинності з моменту підписання його
сторонами і є дійсним до моменту його
остаточного виконання». (а.с. 19).

Як видно з матеріалів справи, 31 грудня
2010 року між сторонами було укладено
аналогічний договір безпроцентної
цільової позики. Сума позики за
вказаним договором становить 20 000грн.,
що визначено п. 4 договору. На виконання
п.п.1,5 вказаного договору ОСОБА_2 внесла
в касу ДП МОУ «Білоцерківське
управління військово-будівельних
робіт» зазначену суму (а.с. 21, 23).

31 березня 2011 року між ОСОБА_2 та ДП МОУ
«Білоцерківське управління
військово-будівельних робіт» була
укладена додаткова угода до договору
безпроцентної цільової позики від 31
грудня 2010 року, відповідно до якої
сторони домовилися викласти розділ 12
договору в наступній редакції : «Цей
договір набуває чинності з моменту
підписання його сторонами і є дійсним
до моменту його остаточного виконання»
(а.с. 22).

Як видно з матеріалів спорави, 25 лютого
2011 року між сторонами був укладений
договір безпроцентної цільової позики
на тіх же умовах, що і попередні
договори. Сума позики за вказаним
договором становить 5 500грн., що
визначено п.4 договору На виконання п.п.
1,5 вказаного договору ОСОБА_2 внесла в
касу ДП МОУ «Білоцерківське управління
військово-будівельних робіт» 5 500грн.
(а.с.24, 26).

22 квітня 2011 року між ОСОБА_2 та ДП МОУ
«Білоцерківське управління
військово-будівельних робіт» була
укладена додаткова угода до договору
безпроцентної цільової позики від 25
лютого 2010 року відповідно до якої
сторони домовилися викласти розділ 12
договору в наступній редакції: «Цей
договір набуває чинності з моменту
підписання його сторонами і є дійсним
до моменту його остаточного
виконання».(а.с. 25).

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні ( позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів ( суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюється
договором.

Договір позики вважається
безпроцентним, якщо він укладений між
фізичними особами на суму, яка не
перевищує п'ятдесятикратного розміру
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, і не пов'язаний із
здійсненням підприємницької
діяльності хоча б однією із сторін.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Згідно пояснень позивача, - на
підприємстві, де вона працювала, була
затримка та заборгованість по виплаті
заробітної плати, і вона, як і деякі
інші працівники, отримавши свою
заробітну плату, надавали частину
коштів в позику відповідачу для
погашення заборгованості по зарплаті
іншим працівникам. ДП МОУ
«Білоцерківське управління
військово-будівельних робіт». Доказів
того, що кошти надані позивачем, пішли
саме на погашення заборгованості по
зарплаті іншим працівникам, ОСОБА_2
суду не надано.

Як видно з матеріалів справи, в лютому
2013 року ОСОБА_2 звернулась до
прокуратури з питань заборгованості ДП
МОУ «Білоцерківське управління
військово-будівельних робіт» та разом
із заявою, як вона зазначає, були додані
оригінали документів, які
підтверджували заборгованість
відповідача. (а.с. 39).

Однак доказів того, що оригінали
договорів та квитанцій до прибуткових
касових ордерів були додані позивачем
на звернення до прокуратури не надано.

Згідно із актом прийому-передачі ДП МОУ
«Білоцерківське управління
військово-будівельних робіт» від 20
серпня 2012 року, ОСОБА_2 було здано та
прийнято ОСОБА_3 документи, гроші серед
яких були відсутні оригінали договорів
безпроцентної цільової позики,
додаткових угод до договорів та
квитанцій прибуткових касових ордерів.
(а.с. 48).

Відповідно до листа ДП МОУ
«Білоцерківське управління
військово-будівельних робіт» вих № 64
від 03 липня 2013 року видно, що при
достроковому розірванні контракту,
ОСОБА_2, справи та посаду не здала,
документи бухгалтерії нікому не
передала у зв'язку з чим позивачу було
запропоновано прибути на підприємство
для уточнення суми заборгованості,
дооформлення необхідних документів,
здачі справ та посади, але це прохання
ОСОБА_2 було проігнороване. (а.с. 46-47).

В судовому засіданні позивачем не
надано до огляду оригіналів
вищезазначених документів та не додано
до матеріалів справи належним чином
завірених копій.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних
доказів.

За змістом процесуальних норм ( ст.ст.
3,15 ЦПК України ) об'єктом захисту є
порушене, невизнане або оспорюване
право чи цивільний інтерес і саме вони
є підставою для звернення особи за
захистом із застосуванням
відповідного способу захисту.
Аналогічні роз'яснення містить п.11
постанови Пленуму Верховного Суду
України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про
судове рішення у цивільній справі»,
оскільки правом на звернення до суду за
захистом наділена особа в разі
порушення, невизнання або оспорювання
саме її прав, свобод чи інтересів, а
також у разі звернення до суду органів
та осіб, яким надано право захищати
права, свободи та інтереси інших осіб
або державні та суспільні інтереси
(частини перша та друга статті 3 ЦПК), то
суд повинен встановити, чи були
порушені, невизнані або оспорені права,
свободи чи інтереси цих осіб, а якщо
були, то вказати, чи є залучений у
справі відповідач відповідальним за
це.

Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд
відображає в рішенні, в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України
позивачем не надано належних та
допустимих доказів на підтвердження
факту укладення між сторонами
договорів безпроцентної цільової
позики та додаткових угод до договорів.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
помилково прийшов до висновку про
задоволення позовних вимог, оскільки
доказів про виникнення будь-яких
договірних видносин між сторонами не
надано, тому рішення суду не відповідає
обставинам справи, ухвалене з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, тому рішення
суду підлагає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства Міністерства оборони
України „Білоцерківське управління
військово-будівельних робіт" -
задовольнити.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 30 вересня 2013 року - скасувати.
Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до
Державного підприємства Міністерства
оборони України „Білоцерківське
управління військово-будівельних
робіт" про стягнення боргу за договором
безпроцентної цільової позики -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: