ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
Справа № 362/5472/13-ц
Провадження № 2/362/2331/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.09.2013 року Васильківський
міськрайонний суд Київської області у
складі: головуючого - судді Корнієнка
С.В., при секретарі - Дрозденко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Василькові Київської області цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа - ОСОБА_3, про визнання особи
такою, що втратила право на проживання
та зняття з реєстрації,

в с т а н о в и в:

Позивач, посилаючись на відсутність
добровільної згоди відповідача
знятися з реєстрації, за місце якої
останній не проживає, звернувся до суду
із вказаним позовом в якому просить
визнати відповідача таким, що втратив
право на користування квартирою
АДРЕСА_1, зобов'язавши його знятися з
реєстрації.

Позивач подала до суду заяву про
можливість слухання справи за її
відсутності. Позов підтримує, проти
ухвалення заочного рішення не
заперечує.

Відповідач, будучи належним чином
повідомленим до суду не з'явився,
причини неявки суду не повідомив.

У зв'язку з зазначеним, зі згоди
позивача суд ухвалює рішення при
заочному розгляді справи, що
відповідає положенням ст. 224 ЦПК
України.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає, що позов підлягає до
задоволення з наступних підстав.

У відповідності до положень ст. 10 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін, які мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості, та повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст.72 ЖК України визнання особи
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням внаслідок
відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

Як вбачається з положень ст. 1 Протоколу
1 Конвенції про захист прав людини та
основних свобод, яка відповідно до ч. 1
ст. 9 Конституції України, п. 1 ст. 17
Закону України „Про міжнародні
договори України" є частиною
національного законодавства, та ст. 41
Конституції України та ст.ст. 321, 328, 330, 334
ЦК України, кожна фізична особа має
право мирно володіти своїм майном,
право власності набувається із підстав
не заборонених законом, зокрема
правочинів. Добросовісний набувач
набуває право власності на майно,
навіть в тих випадках, коли воно
відчужене особою, яка немала на це
право. Право власності у набувача майна
за договором виникає з моменту
передання майна. Право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений в його здійсненні крім у
випадках і в порядку, встановлених
законом. Право приватної власності є
непорушним.

Положенням ст. 391 ЦК України
передбачено, що власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Згідно положень ст. 169 ЖК України у разі
припинення договору найму жилого
приміщення в будинку, що належить
громадянинові на праві приватної
власності, наймач і особи, які
проживають разом із ним, зобов'язанні
звільнити жиле приміщення, а у разі
відмовлення вони підлягають виселенню
в судовому порядку без надання іншого
жилого приміщення.

Положення п. 5 постанови Пленуму
Верховного Суду України „Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України" № 2 від 12.04.1985 року зазначають,
що при розгляді спорів, що не
урегульовані житловим законодавством,
суд застосовує норми цивільного
законодавства.

Положення ч. 2 п. 15 постанови Пленуму
Верховного суду України № 9 від 1.11.1996
року „Про застосування Конституції
України при здійсненні правосуддя"
зазначають, що наявність прописки (на
даний час реєстрації) сама по собі не
може бути підставою для визнання права
користування жилим приміщенням за
особою, яка там проживала.

Як вбачається із матеріалів справи,
позивачка є співвласницею 2/3 частин
квартири АДРЕСА_1, інша 1/3 третя частина
належить третій особі у справі.

Згідно довідки КП «Комбінат
комунального підприємства м.
Василькова» № 2051 від 9.04.2013 року, у
належній сторонам квартирі
зареєстрований відповідач, який, за
довідкою депутата Васильківської
міської ради Київської області від
26.04.2012 року, за місцем реєстрації не
проживає.

У відповідності до матеріалів справи,
договору про здачу в найом будинку, в
порядку ст. 158 ЖК України, позивач з
відповідачем не укладали.

Таким чином, підстав для
подальшого користування будинком у
відповідача не має.

На підставі наведеного та керуючись
ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист
прав людини та основних свобод, ч.1 ст.9
Конституції України, п.1 ст.17 Закону
України „Про міжнародні договори
України", ст.41 Конституції України, ч.2
п.15 постанови Пленуму Верховного суду
України № 9 від 1.11.1996 року „Про
застосування Конституції України при
здійсненні правосуддя", п.5 постанови
Пленуму Верховного Суду України „Про
деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України" № 2 від 12.04.1985 року та ст.ст. 321,
328, 330, 334, 638, 655 ЦК України, ст. ст. 158, 169
Житлового кодексу України, ст.ст. 226-228
ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування квартирою АДРЕСА_1.

Рішення може бути переглянуте
Васильківським міськрайонним судом за
письмовою заявою відповідача поданою
до Васильківського міськрайонного
суду протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження або закінченню
апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до судової палати
у цивільних справах Апеляційного суду
Київської області через
Васильківський міськрайонний суд
Київської області шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги .

Суддя
Корнієнко С.В.