Справа № 2-37/11
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30 грудня 2013 року Залізничний районний
суд м. Львова в складі:

головуючого - судді
Ригіної Л.М.

при секретарі
Петришин Г.Я.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ДТГО "Львівська
залізниця", ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи:
приватний нотаріус ОСОБА_4, приватний
нотаріус ОСОБА_5, Обласне комунальне
підприємство Львівської обласної ради
"Бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки" про визнання
недійсними розпоряджень, свідоцтва про
право власності, визнання недійсними
договорів відчуження, визнання права
власності,

в с т а н о в и в :

В провадженні Залізничного районного
суду м.Львова знаходиться цивільна
справа за позовом ОСОБА_1 до ДТГО
«Львівська залізниця», ОСОБА_2, ОСОБА_3,
третіх осіб: приватних нотаріусів
ОСОБА_4, ОСОБА_5, Обласне комунальне
підприємство Львівської обласної ради
"Бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки" про визнання
недійсним розпоряджень, свідоцтв про
право власності, визнання договорів
недійсними, визнання права власності
на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1.

10.10.2013 року представник позивача ОСОБА_6
подала заяву про уточнення позовних
вимог.

В обгрунтування уточнених позовних
вимог представник позивача
покликається на те, що в квартирі
АДРЕСА_1 станом на 1996 рік прописані та
проживали: позивач ОСОБА_1, її чоловік
ОСОБА_2 та його мати ОСОБА_7 За їх
спільною заявою про приватизацію
квартири 18-го березня 1996 року було
видано розпорядження органу
приватизації відомчого житла
Львівської залізниці за №2468 про
передачу їм у спільному сумісну
власність спірної квартири - свідоцтво
про право власності №11723 від 19.03.1996
року.

Приватизувавши спірну квартиру ОСОБА_1
виїхала за межі України у зв'язку з
важким матеріальним становищем,
зокрема, і у зв'язку з погашенням боргів
її чоловіка. За час її відсутності
Залізничний районний суд м.Львова
своїм рішенням від 05.11.1998 року за
позовом ОСОБА_2 визнав її такою, що
втратила право користування квартирою,
позбавивши її разом з тим права
власності на 1/3 частину спірної
квартири.

В листопада 2004 року позивач ОСОБА_1
дізналася про те, що розпорядженням №15
від 23.04.2002 року органу приватизації
відомчого житла Львівської залізниці
анульоване розпорядження органу
приватизації №2468 від 18.03.1996 року та

свідоцтва про право спільної сумісної
власності на трьох осіб на спірну
квартиру за №11723 від 19.03.2002 року. В
основу данного рішення покладено
рішення Залізничного районного суду
м.Львова від 05.11.1998 року.

Вважає дане розпорядження органу
приватизації неправомірним, оскільки
згадане рішення Залізничного
районного суду м.Львова від 05.11.1998 року
не могло бути підставою для
позбавлення права власності на 1/3
частину квартири позивача ОСОБА_1

29.04.2002 року Львівським бюро
приватизації відомчого житла
Львівської залізниці винесено
розпорядження про повторну
приватизацію згаданої квартири вже на
дві особи: відповідача ОСОБА_2 та його
матір ОСОБА_7 і 10.05.2002 року видано
свідоцтво на право власності за №8874.
Зазначене розпорядження та свідоцтво
про право власності на її думку також є
неправомірними, а тому просить визнати
неправомірним розпорядження №15 від
23.04.2002 року про повторну приватизацію
спірної квартири та визнати недійсним
розпорядження Львівського бюро
приватизації відомчого житла
Львівської залізниці та анулювати
свідоцтво про право власності видане
на ім'я ОСОБА_2 та ОСОБА_7 та анулювати
свідоцтво про право власності №8874 від
10.05.2002 року.

Просить позов задоволити.

В частині визнання недійсним договорів
відчуження спірної квартири та
визнання права власності на спірну
квартиру просить позов залишити без
розгляду.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала,
покликаючись на мотиви позовної заяви,
додатково пояснила, що її мати ОСОБА_1
приватизувавши квартиру разом з
батьком ОСОБА_2 та її бабусею, нині
покійною ОСОБА_7 виїхала за межі
України на заробітки, тимчасово
залишивши спірну квартиру. ОСОБА_1 була
впевнена, що її ніхто не позбавить
житла, адже 1/3 частина спірної квартири
належала їй на праві власності. Однак,
Залізничний районний суд м.Львова
позбавив її не тільки право проживання
в спірній квартирі, а ще й права
власності, оскільки рішення суду стало
підставою для видачі розпорядження про
анулювання попередньої приватизації
житла та видачі нового житла.

Оскільки позивач ОСОБА_1 позбавлена
права на житло та права власності і
виїхала на заробітки тимчасово, іншого
житла не має, просить суд позов
задоволити - визнавши неправомірним
розпорядження №15 від 23.04.2002 року органу
приватизації відомчого житла та
визнати недійсним розпорядження про
передачу у власність квартири АДРЕСА_1
та анулювати право власності за №8874
від 10.05.2002 року.

Просить позов задоволити. Відповідач
ОСОБА_2 проти позову заперечив та
пояснив, що він правомірно
розприватизував спірну квартиру, по
новому приватизував і продав цю
квартиру, віддавши борги за свою
дружину ОСОБА_1, яка в 1996 році виїхала за
кордон - в Грецію, а в нього ніколи не
було боргів, отже позивач не могла за
нього віддавати ніяких боргів, як вона
зазначає в позовній заяві. Крім цього,
він допомагає внучці, яка навчається і
віддав їй 30000 грн.

Просить в позові відмовити.

Представник відповідача ДТГО
«Львівська залізниця» проти позову
заперечила та просить справу
провадженням в суді закрити, оскільки
дана справа не підлягає розгляду в
порядку цивільного судочинства.

Представник третьої особи ОСОБА_3 -
ОСОБА_8 24.12.2013 року в судовому засіданні
проти позову заперечив та пояснив, що
даний позов до задоволення не підлягає,
оскільки квартира приватизована
правильно. Просить надати термін для
підготовки до судових дебатів.

В судове засідання 30.12.2013 року третя
особа ОСОБА_3 та її представник в судове
засідання не з'явилися, ОСОБА_3
достовірно знаючи про день та час
призначеного судового засідання, про
що зазначила в своїй заяві від 27.12.2013
року, не з'явилася, повідомивши, що її
адвокат ОСОБА_8 перебуває у відпустці з
25.12.2013 року, однак суд вважає, що дана
заява ОСОБА_3 не є поважною причиною для
неявки в судове засідання, оскільки
ОСОБА_8 є її представником, а не
захисником. Окрім цього, в судовому
засіданні 24.12.2013 року ОСОБА_8 не
повідомив суд про свій намір піти у
відпустку з 25.12.2013 року, а навпаки
клопотав про надання часу для
підготовки до судових дебатів.

Суд вважає, що заявлене клопотання
ОСОБА_3 слугує для подальшого
затягування розгляду справи, а тому
ухвалив справу слухати у відсутності
третьої особи ОСОБА_3 та її
представника, оскільки ОСОБА_8 вже
давав пояснення в судовому засіданні,
визнавши неявку ОСОБА_3 без поважних
причин.

Треті особи: приватні нотаріуси -
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судові засідання не
з'явилися, суд ухвалив справу слухати у
їх відсутності.

Представник третьої особи Обласне
комунальне підприємство Львівської
обласної ради "Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки" в
судові засідання не з'явився, суд
ухвалив справу слухати у його
відсутності.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши
сторони, суд вважає, що позов підлягає
до задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
колишнє подружжя, шлюб між якими
розірвано 25.12.1997 року.

В спірній квартирі АДРЕСА_1 станом на 1996
рік були прописані та проживали ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_7 - мати ОСОБА_2 За їх
спільною заявою про приватизацію
квартири 18.03.1996 року було видано
розпорядження органу приватизації
відомчого житла Львівської залізниці
№2468 про передачу їм у спільну сумісну
власність вказаної квартири -
свідоцтва про право власності №11723 від
19.03.1996 року.

Після приватизації квартири ОСОБА_1
виїхала за межі України. Як встановлено
в судовому засіданні рішенням
Залізничного районного суду м.Львова
від 05.11.1998 року за позовом ОСОБА_2 визнав
ОСОБА_1 такою, що втратила право
користування жилим приміщенням не
зважаючи на те, що ОСОБА_1 мала право
власності на 1/3 частину квартири у
спільній сумісній власності, що
стверджується розпорядженням №15
Госпрозрахункової служби
будівельно-монтажних робіт та
цивільних споруд Львівської державної
залізниці, де відповідач - Львівська
залізниця пропонує анулювати
свідоцтво про право власності та
розпорядження органу приватизації №2468
від 18.03.1996 року, видане на право
спільної сумісної власності ОСОБА_2,
ОСОБА_1 та ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_1 та
анулювання реєстрацію свідоцтва про
право власності №11723 від 19.03.1996 року на
квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до правил ст. 55 Закону
України від 07.02.1991 року «Про власність»
власник не може бути позбавлений права
власності на своє майно, крім випадків
передбачених цим Законом та іншими
законодавчими актами.

Однак, як було встановлено в судовому
засіданні ОСОБА_1 була безпідставно
позбавлена права власності на 1/3
частину квартири у спільній сумісній
власності, саме відповідачем ДТГО
«Львівська залізниця».

Згідно ст. 328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не

заборонені законом.

Як вбачається з заяви ОСОБА_1 від 01.10.2013
року ОСОБА_1 приїжджає в м.Львів і
будучи позбавлена житла змушена
проживати в гуртожитку за високу плату
(арк..спр. 97).

Як вбачається з Положення про
Львівське бюро приватизації відомчого
житла Львівської Залізниці ст.3 п.3.2
«бюро» користується чинним
законодавством, однак згідно ст.2 п.2.27
зазначено, що Львівське бюро
приватизації відомчого житла
Львівської Залізниці видає громадянам
свідоцтва про право власності на
приватизовані квартири і
розпорядження про передачу у власність
квартир.

Зокрема, судом в судовому засіданні не
встановлено на підставі якого саме
чинного законодавства відповідач -
ДТГО «Львівська залізниця»
користувався при анулюванні
попередньої приватизації спірної
квартири і тим самим позбавляючи
позивача права власності на належну їй
частину житла в спірній квартирі.

Суд вважає, що зібраними та
перевіреними доказами в судовому
засіданні відповідач - ДТГО «Львівська
залізниця» в порушення вимог Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду» неправомірно
розприватизував спірну квартиру та
повторно приватизував спірну квартиру,
а тому повторно видані відповідачу
ОСОБА_2 розпорядження та свідоцтво про
право власності на спірну квартиру
підлягають до скасування.

Як вбачається з матеріалів цивільної
справи (том ІІ арк..спр. 116) ОСОБА_2 подав
до суду заяву 05.02.2010 року якою просив
затвердити мирову угоду між позивачем
і ним, ОСОБА_2, пропонуючи 1/3 вартості
спірної квартири, наведене свідчить, що
відповідач мав намір врегулювати спір
мирним шляхом.

З наведених підстав позовні вимоги є
підставними та підлягають до
задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 215 ЦПК України,
ст. 328 ЦК України, Законом України «Про
власність» від 07.02.1991 року, Законом
України «Про приватизацію державного
житлового фонду» суд,-

в и р і ш и в :

Позов задоволити. Визнати
неправомірним розпорядження №15 від
23.04.2002 року органу приватизації
відомчого житла ДТГО "Львівська
залізниця" про анулювання свідоцтва
про право власності №11723 від 19.03.1996
року, видане на право спільної сумісної
власності ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_1 на
квартиру АДРЕСА_1, та розпорядження №2468
від 18.03.1996 року про приватизацію
квартири.

Визнати недійсним розпорядження
Львівського бюро приватизації
відомчого житла ДТГО "Львівська
залізниця" від 29.04.2002 року про передачу
у власність квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2,
ОСОБА_7 та анулювати свідоцтво про
право власності за ними №8874 від 10.05.2002
року.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Львівської області
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя:

Рішення є оригіналом.