Апеляційний суд міста Севастополя
Справа № 22ц- 797/2688/13 р.
інстанції Шкірай М.І.
Доповідач в апеляційній
інстанції Моцний М.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2013 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Севастополя в
складі:

головуючого судді - Моцного
М.В.,

суддів - Єфімової
В.О., Саліхова В.В.,

за участю секретаря -
Лашкевич Н.О.,

представника позивача -
ОСОБА_3,

відповідача -
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Севастополі апеляційну
скаргу ОСОБА_4 на рішення
Балаклавського районного суду м.
Севастополя від 04 вересня 2013 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_4, Приватного акціонерного
товариства «Народна
фінансово-страхова компанія
«Добробут» про стягнення матеріальної
та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2013 року ОСОБА_5 звернувся до
суду із вищевказаним позовом,
постилаючись на те, що 29.08.2012 року з вини
відповідача ОСОБА_4 сталася
дорожньо-транспортна пригода (далі -
ДТП), внаслідок якої було пошкоджено
автомобіль «Ford Transit», державний номер
НОМЕР_1, який належить позивачу. Вироком
Балаклавського районного суду
м. Севастополя від 06.12.2012 року ОСОБА_4
визнаний винним у скоєнні злочину,
передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України за
скоєння зазначеної ДТП. Розмір
завданої шкоди згідно висновку
експерта ПП «Експертна компанія
«Укравтоекспертиза» складає 50744,20 грн.
ОСОБА_5 просив стягнути з відповідача
вказану суму в рахунок відшкодування
матеріального збитку, витрати на
проведення експертизи у розмірі 600 грн.
та 20 000 грн. моральної шкоди, оскільки у
добровільному порядку відповідач
заподіяну шкоду не відшкодовує.

Рішенням Балаклавського районного
суду м. Севастополя від 04 вересня 2013
року позов задоволений частково. На
користь позивача ОСОБА_5 стягнуто
матеріальну шкоду у розмірі 50744,20 грн.,
витрати за проведення оцінки вартості
пошкодженого транспортного засобу у
розмірі 600 грн. та судові витрати у сумі
513,44 грн. У задоволенні вимог щодо
відшкодування моральної шкоди
відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції відповідач подав апеляційну
скаргу в якій просить його скасувати в
частині стягнення з нього грошових
коштів у відшкодування матеріальної
шкоди, як таке що ухвалено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права. Зазначає, що судом не вирішено
питання про повернення йому
пошкодженого транспортного засобу, а
також те, що його цивільна
відповідальність була застрахована
ПАТ «Народна фінансово-страхова
компанія «Добробут».

Заслухавши доповідь головуючого,
пояснення сторін, дослідивши матеріали
справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що остання підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення вимог позову, суд першої
інстанції виходив з того, що
матеріальна шкода заподіяна внаслідок
ДТП, яке сталося з вини відповідача, у
добровільному порядку ним не
відшкодована, а тому задовольнив в цій
частині вимоги позову.

З такими висновками суду першої
інстанції повністю погодитись не
можна, оскільки ці висновки не в повній
мірі відповідають вимогам закону.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України
передбачено, що шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди
тощо)володіє транспортним засобом.

Частиною 5 вказаної норми визначено, що
особа, яка здійснює діяльність, що є
джерелом підвищеної небезпеки,
відповідає за завдану шкоду, якщо вона
не доведе, що шкоди було завдано
внаслідок непереборної сили або умислу
потерпілого.

Судом першої інстанції встановлено та
не заперечується сторонами, що 29.08.2012
року о 16 годині 00 хвилин на автодорозі
Ялта - Севастополь відбулась
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля «KIA SEPHIA», державний номер
НОМЕР_2, під керуванням відповідача
ОСОБА_4 та автомобіля «Ford Transit»,
державний номер НОМЕР_1 під керуванням
позивача ОСОБА_5, внаслідок чого
автомобіль позивача отримав механічні
пошкодження.

Згідно вироку Балаклавського
районного суду м. Севастополя від 06.12.2012
року ОСОБА_4 визнаний винним у скоєнні
ДТП та злочину передбаченого ч. 1 ст. 286
КК України (а. с. 35-37).

Розмір завданої шкоди згідно висновку
експертного дослідження ПП «Експертна
компанія «Укравтоекспертиза» складає
50744,20 грн (а. с. 10-20).

Витрати на проведення експертного
дослідження у розмірі 600 грн.,
підтверджуються квитанціями, які
містяться у матеріалах справи (а.с. 34).

Враховуючи наведене, колегія суддів
апеляційного суду погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
правомірності та обґрунтованості
вимог позову про стягнення заподіяної
відповідачем матеріальної шкоди у
розмірі 50744,20 грн. та витрат на
проведення експертизи у розмірі 600 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що
обов'язок відшкодування спричиненої
шкоди покладається на страхову
компанію у якій застраховано
цивільну-правову відповідальність
осіб, які керують транспортним засобом
«KIA SEPHIA» державний номер НОМЕР_2,
колегія суддів вважає
необґрунтованими.

З матеріалів справи вбачається, що
автомобіль «KIA SEPHIA» державний номер
НОМЕР_2 належить на праві власності
ОСОБА_6. Відповідачу ОСОБА_4 на підставі
довіреності посвідченої 10.08.2012 року
приватним нотаріусом Криворізького
міського нотаріального округу ОСОБА_7
надано право керуванням вказаним
автомобілем. (а.с. 54).

Між власником автомобілю «KIA SEPHIA»,
державний номер НОМЕР_2 ОСОБА_6 та ПАТ
«Народна фінансово-страхова компанія
«Добробут» укладено договір про
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів (поліс) № АА2335139
строком на один рік з 30.12.2011 року до
29.12.2012 року, першого типу.

Як роз'яснено в п. 16 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про деякі питання застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки» від 01 березня 2013 року № 4 та
за положеннями ст. 3 ЗУ «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності здійснюється як з
метою забезпечення відшкодування
шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або
майну потерпілих унаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, так і
захисту майнових інтересів
страхувальників, враховуючи положення
ст. 1194 ЦК України, питання про
відшкодування шкоди самою особою,
відповідальність якої застрахована,
вирішується залежно від висловлення
нею згоди на таке відшкодування та
виконання чи невиконання нею
передбаченого ст. 33 ЗУ «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» обов'язку щодо
письмового надання страховику, з яким
укладено відповідний договір (у
передбачених випадках Моторно
(транспортному) страховому бюро
України) повідомлення про дорожньо-
транспортну пригоду встановленого
зразка. У разі відсутності такої згоди
завдана потерпілому шкода підлягає
відшкодуванню страховиком у межах
передбаченого договором страхування
страхового відшкодування.

У разі невиконання особою,
відповідальність якої застрахована,
обов'язку письмового надання
страховику, з яким укладеного договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності (у
передбачених випадках - МТСБУ),
повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду встановленого МТСБУ зразка,
шкода відшкодовується завдавачем
шкоди.

Враховуючи, що відповідачем ОСОБА_4
відповідно до ст. 60 ЦПК України не
доведено виконання вимог ст. 33 ЗУ «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» щодо порядку та строків
повідомлення страховика ПАТ «Народна
фінансово-страхова компанія
«Добробут» чи за необхідності Моторно
(транспортного) страхового бюро
України про настання страхової події,
колегія суддів вважає за правильне
покладення обов'язку по відшкодуванню
заподіяної шкоди на її заподіювача -
відповідача ОСОБА_4, незважаючи на те,
що суд першої інстанції виходив з інших
підстав для цього.

В той же час колегія суддів вважає
такими, що ґрунтуються на вимогах
закону посилання в апеляційній скарзі
на те, що стягуючи на користь позивача
розмір спричиненої матеріальної шкоди,
судом першої інстанції не вирішено
витання про передачу пошкодженого
транспортного засобу.

Відповідно до п. 14 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про деякі питання застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки» від 01 березня 2013 року № 4
ухвалюючи рішення про стягнення на
користь потерпілого відшкодування
вартості майна, що не може
використовуватись за призначенням, але
має певну цінність, суд з урахуванням
принципу диспозитивності, тобто за
заявою заподіювача шкоди, одночасно
повинен вирішити питання про передачу
цього майна після відшкодування
збитків особі, відповідальній за шкоду.

Пунктом 15 вказаної постанови
роз'яснено, що якщо пошкоджений
транспортний засіб не може бути
відновлено або вартість його
відновлювального ремонту з
урахуванням зношеності та втрати
товарної вартості перевищує його
ринкову вартість на момент
пошкодження, розмір шкоди визначається
за ринковою вартістю транспортного
засобу на момент пошкодження. Порядок
відшкодування шкоди, пов'язаної з
фізичним знищенням транспортного
засобу, регламентовано статтею 30 ЗУ
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК
(аналогія закону) може застосовуватись
не лише страховиком, а й іншими особами,
які здійснюють діяльність, що є
джерелом підвищеної небезпеки, та
відповідають за завдану шкоду. Тобто
транспортний засіб вважається фізично
знищеним, якщо його ремонт є технічно
неможливим чи економічно
необґрунтованим, а власник
транспортного засобу згоден із
визнанням транспортного засобу
фізично знищеним. Ремонт вважається
економічно необґрунтованим, якщо
передбачені згідно з експертизою,
проведеною відповідно до вимог
законодавства, витрати на ремонт
транспортного засобу перевищують
вартість транспортного засобу до
дорожньо-транспортної пригоди. У разі
якщо власник транспортного засобу не
згоден із визнанням транспортного
засобу фізично знищеним, йому
відшкодовується різниця між вартістю
транспортного засобу до та після
дорожньо-транспортної пригоди, а також
витрати з евакуації транспортного
засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж
транспортний засіб визнано фізично
знищеним, відшкодування шкоди
виплачується у розмірі, який
відповідає вартості транспортного
засобу до дорожньо-транспортної
пригоди та витратам з евакуації
транспортного засобу з місця
дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди» від
27.03.1992 року № 6 постановляючи рішення
про стягнення на користь потерпілого
відшкодування вартості майна, що не
може використовуватись за
призначенням, але має певну цінність,
суд одночасно повинен обговорити
питання про передачу цього майна після
відшкодування збитків особі,
відповідальній за шкоду.

З висновку експертного
автотоварознавчого дослідження від
28.09.2012 року, проведеної ПП «Експертна
компанія «Укравтоекспертиза»
вбачається, що вартість
відновлювального ремонту
транспортного засобу складає «Ford Transit»,
реєстраційний номер НОМЕР_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_3, складає
162479,37 грн., ринкова вартість
транспортного засобу на момент ДТП
складає 50744,20 грн. У зв'язку з тим, що
вартість відновлювального ремонту
пошкодженого транспортного засобу
позивача перевищує його ринкову
вартість, розміром матеріальної шкоди,
заподіяної позивачу є ринкова вартість
автомобіля на момент пошкодження, а
саме 50744,20 грн.

Вказані обставини залишилися поза
увагою суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, а також думку
представника позивача, яка не
заперечувала проти передачі її
довірителем пошкодженого
транспортного засобу відповідачу,
судова колегія вважає обґрунтованими
доводи апеляційної скарги про те, що
судом першої інстанції не вирішено
питання щодо передачі пошкодженого
транспортного засобу, а тому оскаржене
рішення підлягає зміні шляхом
доповнення його резолютивної частини
вказівкою про зобов'язання позивача
повернути відповідачу пошкоджений
транспортний засіб після
відшкодування збитків особою
відповідальною за шкоду.

Решта доводів апеляційної скарги
висновків суду першої інстанції не
спростовують.

Отже, оскаржуване рішення суду першої
інстанції ухвалено без врахування
викладених вище обставин справи,
відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України підлягає зміні з доповненням
його резолютивної частини вказівкою
щодо передачі відповідачу
пошкодженого транспортного засобу
після відшкодування збитків.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 3 ч.1 ст.307, п. 4 ч.1
ст. 309, ст.ст. 313,314 ЦПК України, колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 -
задовольнити частково.

Рішення Балаклавського районного суду
м. Севастополя від 04 вересня 2013 року -
змінити.

Резолютивну частину рішення
Балаклавського районного суду
м. Севастополя від 04 вересня 2013 року
доповнити абзацом третім, який
викласти в наступній редакції:

«Зобов'язати ОСОБА_5 передати ОСОБА_4
пошкоджений транспортний засіб «Ford
Transit», державний номер НОМЕР_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_3, після
отримання ним суми відшкодування
матеріальної шкоди».

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
М.В.Моцний

Судді:
В.О.Єфімова

В.В.Саліхов

Апеляційний суд міста Севастополя

Справа № 22ц- 797/2688/13 р.
Головуючий в першій

Категорія 34
інстанції Шкірай М.І.

Доповідач в апеляційній

інстанції Моцний М.В.

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна та резолютивна частина)

24 грудня 2013 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Севастополя в
складі:

головуючого судді - Моцного
М.В.,

суддів - Єфімової
В.О., Саліхова В.В.,

за участю секретаря -
Лашкевич Н.О.,

представника позивача -
ОСОБА_3,

відповідача -
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Севастополі апеляційну
скаргу ОСОБА_4 на рішення
Балаклавського районного суду м.
Севастополя від 04 вересня 2013 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_4, Приватного акціонерного
товариства «Народна
фінансово-страхова компанія
«Добробут» про стягнення матеріальної
та моральної шкоди,-

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 3 ч.1 ст.307, п. 4 ч.1
ст. 309, ст.ст. 313,314 ЦПК України, колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 -
задовольнити частково.

Рішення Балаклавського районного суду
м. Севастополя від 04 вересня 2013 року -
змінити.

Резолютивну частину рішення
Балаклавського районного суду
м. Севастополя від 04 вересня 2013 року
доповнити абзацом третім, який
викласти в наступній редакції:

«Зобов'язати ОСОБА_5 передати ОСОБА_4
пошкоджений транспортний засіб «Ford
Transit», державний номер НОМЕР_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_3, після
отримання ним суми відшкодування
матеріальної шкоди».

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
М.В.Моцний

Судді:
В.О.Єфімова

В.В.Саліхов