Справа № 466/5801/13
Головуючий у 1 інстанції: Баєва О.І.
Провадження № 22-ц/783/7218/13
Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2013 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого судді - Крайник Н.П.

суддів - Мельничук О.Я., Курій Н.М.

секретаря - Данилик І.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 05 вересня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Львова від 05 вересня 2013 року
позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 479400
грн. та вирішено питання судових
витрат.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2

Вважає зазначене рішення незаконним,
необґрунтованим та ухваленим з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд
першої інстанції безпідставно
відхилив його клопотання про зупинення
провадження у даній справі до набрання
законної сили вироком у кримінальній
справі про обвинувачення ОСОБА_2 у
вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст.
190 КК України, яка знаходиться в
провадженні Шевченківського районного
суду м. Львова, оскільки обставини, які
з'ясовуються в межах вказаної
кримінальної справи безпосередньо
стосуються договору позики на який
покликається позивачка, як на підставу
стягнення з ОСОБА_2 коштів.

Вказує, що не визнає розмір боргу,
зазначений у позовній заяві, а розписка
на яку покликається позивачка та взята
повністю до уваги судом, видавалася на
прохання останньої, яка гарантувала, що
згодом буде здійснено перерахунок
боргу, який є істотно нижчим, що
підтверджується і поясненнями ОСОБА_3
про те, що дана розписка видавалася
значно пізніше ніж передавалися кошти.

Однак, судом не з'ясовано та не надано
належної оцінки у зв'язку з якими
обставинами була написана розписка на
більшу суму через значний період часу.

Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Згідно із ч.2 ст. 1046 ЦК України, договір
позики є укладеним з моменту передання
грошей або інших речей, визначених
родовими ознаками.

Договір позики укладається в письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподаткованого
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа, - незалежно від суми (ч.1 ст. 1047 ЦК
України).

Зі змісту вище наведених норм випливає
те, що договір позики має ознаки
реального правочину, виконання якого
відбувається в момент його укладення, і
сам договір є свідченням цього
виконання - на відміну від
консенсуальних правочинів, які
виконуються сторонами після укладення
самого договору (в майбутньому).

Таким чином, письмова форма договору
позики внаслідок його реального
характеру є доказом не лише факту
укладення договору, але й факту
передачі грошової суми позичальнику.

Як вбачається з наявної в матеріалах
справи розписки від 02.06.2012 р. відповідач
отримав від позивачки шістдесят тисяч
дол. США, які зобов»язувався повернути
до 01 липня 2012 року.

Як вбачається зі змісту ч.2 ст. 1047 ЦК
України, на підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

З огляду на вищенаведене, колегія
суддів наявну в матеріалах справи
розписку про отримання грошей з умовою
їх повернення у визначений строк
визнає доказом укладення між сторонами
спору договору позики.

Договір позики позичальник
(відповідач) ОСОБА_2 не оспорював і не
оспорює, в установленому законом
порядку договір позики недійсним не
визнаний.

Доводи апеляційної скарги відповідача
про те, що суд безпідставно відмовив
йому у задоволенні клопотання про
зупинення провадження у справі до
набрання законної сили вироком у
кримінальній справі про обвинувачення
його у вчиненні злочину, передбаченого
ч. 4 ст. 190 КК України, яка перебуває в
провадженні Шевченківського районного
суду м. Львова на увагу не заслуговують,
оскільки даний спір стосується
цивільних прав та обов»язків сторін.

З наведених мотивів, підстав для
задоволення скарги та скасування
рішення суду колегія суддів не вбачає.

Крім того, враховуючи, що позивачем при
подачі до суду позову недоплачено в
користь держави судовий збір в розмірі
1720 грн. 50 коп., такий слід стягнути в
користь держави з відповідача ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 307, 314 , 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 05 вересня 2013 року
залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь держави 1720
грн. 50 коп. судового збору.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий :

Судді: