Справа № 333/3854//13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2013 року

м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя
у складі головуючого судді Стоматова
Е.Г., при секретарі Кабановій К.О. за
участю представника позивача ОСОБА_1
відділу м.Запоріжжя ОСОБА_2,
відповідача ОСОБА_3, розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_1
відділу м.Запоріжжя до ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної шкоди,
завданої працівником під час виконання
трудових обов’язків, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач КЕВ м.Запоріжжя звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3Є про
відшкодування матеріальної шкоди,
завданої працівником під час виконання
трудових обов’язків. В позові
зазначає, що відповідно до наказу
начальника КЕВ м. Запоріжжя № 47 від
14.02.2013 року проведена перевірка окремих
питань фінансово-господарської
діяльності відділу. За результатами
перевірки було складено Акт перевірки
окремих питань
фінансово-господарської діяльності
відділу м. Запоріжжя за 2012 рік від 05.03.2013
року.

По результатах перевірки видано наказ
№39 від 05.03.2013 року про призначення
службового розслідування та 19.03.2013 року
складено Акт службового розслідування.

Відповідно до проведених перевірки та
службового розслідування встановлено
ряд порушень, що призвели до переплати
по заробітній платі, а саме: з
працівником ОСОБА_4 не укладено
договір про повну індивідуальну
матеріальну відповідальність; знаки
поштової кореспонденції по субрахунку
331 не обліковувались; в особових
картках працівників види відпусток та
їх строки в повному обсязі не
прописувалися; в наказах на виплату
премій та надбавок мали місце
виправлення;табелі обліку робочого
часу заповнювались з
помилками,виправленнями; мали місце
факти переплати по заробітній платі
без урахування накладених
дисциплінарних стягнень; встановлено
факти нарахування та сплати звільненим
працівникам матеріальної допомоги у
розмірі посадового окладу; мали місце
надлишкового перерахування єдиного
соціального внеску на
загальнообов’язкове державне
соціальне страхування на протязі 2012
року; суми дебіторської заборгованості
в Звіті про заборгованість за
бюджетними коштами не відображалась.
Винних осіб було притягнуто до
дисциплінарної відповідальності.

В ході службового розслідування
встановлено, що звільненим працівникам
ОСОБА_5 та ОСОБА_6І безпідставно
нарахована та сплачена матеріальна
допомога в розмірі посадового окладу.
Накази про звільнення працівників №41
від 18.05.2012 року, №43 від 24.05.2012 року та
наказ №44 від 25.05.2012 року про виплату їм
матеріальної допомоги були погоджені з
начальником фінансово-економічного
відділення-головним бухгалтером
ОСОБА_3

Відповідач, займаючи посаду начальника
фінансово-економічного
відділення-головного бухгалтера,
відповідно до законодавства України,
галузевих нормативних актів, посадової
інструкції повинна була контролювати
фінансову діяльність установи,
законність та правильність
нарахування та виплат заробітної
плати. З вини відповідача у 2012 року
переплата по заробітній платі
становила 2198грн., в зв’язку з
добровільною сплатою ОСОБА_5 зайво
отриманих коштів, переплата становить
1099 грн.

Просить суд стягнути з відповідача
матеріальну шкоду у розмірі 1099 грн.,
завдану нею під час виконання трудових
обов’язків, а також стягнути судові
витрати.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала,
посилаючись на обставини, викладені в
позовній заяві, просить задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечує,
позовні вимоги не визнала в повному
обсязі, надала письмові заперечення на
позов (а.с.137-142) та в судовому засіданні
пояснила, що працювала в КЕВ
м.Запоріжжя начальником
фінансово-економічного
відділення-головним бухгалтером з
04.01.2010 року по 09.04.2013 року.

Виконувала свої обов’язки у
відповідності з Посадовою інструкцією,
в якій не міститься обов’язків щодо
нарахування заробітної плати
працівникам та візування наказів.
Обов’язок нараховувати заробітну
плату працівникам та нести
відповідальність за правильність та
своєчасність нарахування зарплати
покладено на економіста по праці, у
відповідності з Посадовою інструкцією
економіста по праці.

Крім того вважає, що проведена
перевірка та службове розслідування є
неправомірними та такими, що проведені
з порушенням діючого законодавства:
перевірка фінансово-господарської
діяльності проводиться один раз на рік
і за 2012 рік була проведена в грудні 2012
року, до складу комісії було включено
працівників, які є зацікавленими
особами – бухгалтер та
бухгалтер-ревізор. План перевірки їй,
як начальнику фінансово-економічного
відділення-головному бухгалтеру, не
надано, документи вилучались без її
згоди та в її відсутність, з актом
проведення перевірки окремих питань
фінансово-господарської діяльності її
не ознайомили. З актом перевірки та
актом службового розслідування
ознайомилась, коли отримала копію
позовної заяви з додатками. Позовні
вимоги не відповідають вимогам діючого
трудового законодавства. Вважає
позовні вимоги необґрунтованими,
просить в позові відмовити в повному
обсязі.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, встановивши обставини справи
та перевіривши їх доказами, суд вважає,
що позов не підлягає задоволенню з
таких підстав.

Відповідно до матеріалів справи,
наданих доказів, судом встановлено, що
відповідач працювала в КЕВ м. Запоріжжя
на посаді начальника
фінансово-економічного
відділення-головним бухгалтером з
04.01.2010 року по 05.04.2013 року (а.с.18).

Відповідно до наказу начальника КЕВ м.
Запоріжжя № 27 від 14.02.2013 року (а.с.23) в
відділі було проведено перевірку
окремих питань
фінансово-господарської діяльності за
результатами якої складено акт від
05.03.2013 року (а.с.25-31). В ході перевірки
було виявлено ряд порушень
фінансово-господарської діяльності, в
зв’язку з чим відповідно до наказу №39
від 05.03.2013 року (а.с.32) було проведено
службове розслідування, висновки
розслідування оформлені актом від
19.03.2013 року (а.с.60-69,158-166). По результатам
службового розслідування було видано
наказ №59 від 05.04.2013 року (а.с.19-21), з яким
відповідач була ознайомлена під
розпис.

Наказом №59 від 05.04.2013 року відповідач
за незадовільний рівень організації
роботи фінансово-економічного
відділення, неналежне виконання
посадових обов’язків, що призвело до
переплати по заробітній платі у 2012
року, притягнута до дисциплінарної
відповідальності – їй оголошена
догана. Цим же наказом вирішено
стягнути з неї матеріальну шкоду,
заподіяну КЕВ неналежним виконанням
службових обов’язків у розмірі 2198 грн.

Притягнення до дисциплінарної
відповідальності відповідно до наказу
№59 від 05.04.2013 року, з яким відповідач
була ознайомлена під розпис, не
оскаржувала.

Відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених позивачем вимог.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідальність за виплату
матеріальної допомоги працівникам, які
на дату видання наказу №44 від 25.05.2012
року (а.с.77-78), були звільнені, покладена
на відповідача.

Відповідно до вимог ст.130 КЗпП України
працівники несуть матеріальну
відповідальність тільки за пряму
дійсну шкоду, за умову порушення
працівником трудових обов’язків, та
наявності вини працівника. За
наявності зазначених підстав і умов
матеріальна відповідальність може
бути покладена незалежно від
притягнення працівника до
дисциплінарної відповідальності.

За правилами п.1 ст.132 КЗпП за шкоду,
заподіяну підприємству, установі,
організації при виконанні трудових
обов’язків, працівники, з вини яких її
заподіяно, несуть матеріальну
відповідальність у розмірі прямої
дійсної шкоди, але не більше свого
середнього місячного заробітку.

Позивачем не надано суду належних
доказів про винне порушення
відповідачем обов’язків за трудовим
договором і наявність причинного
зв’язку між його протиправною
поведінкою і шкодою, яка наступила.

Відповідно до вимог Закону України «
Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», Посадової
інструкції начальника фінансового
відділення-головного бухгалтера КЕВ
м.Запоріжжя, з якою відповідач була
ознайомлена 09.07.2012 року (а.с.180-181), на неї,
як головного бухгалтера було покладено
контроль за фінансово-господарською
діяльністю, за дотриманням
касової,фінансової дисципліни,
перевірка та узгодження договорів та
угод (п.7), право підписувати другим
підписом заяви на грошові кошти,
розрахунково-платіжні відомості, на
виплату грошового забезпечення,
бухгалтерську звітність, документацію
з фінансових питань.

Обов’язок узгоджувати накази щодо
преміювання та надання матеріальної
допомоги працівникам підприємства в
Посадовій інструкції не зазначено.

В обов’язок нараховувати заробітну
плату, ведення обліку розрахунків з
оплати праці (п.п.6,9р.IY), покладено на
економіста з праці, відповідно до
Посадової інструкції, з якою економіст
була ознайомлена 17 вересня 2012 року

Як свідчать надані суду документи,
станом на травень місяць 2012 року, коли
звільненим працівникам була
нарахована та сплачена матеріальна
допомога у розмірі посадового окладу,
на підприємстві позивача обов’язки
нарахування заробітної плати, а отже і
відповідальність за неправильне її
нарахування, Посадовими інструкціями
або іншими локальними нормативними
актами, не були покладені ні на одного з
працівників.

Відповідно до роз’яснень ППВСУ від
29.12.1992 року №14 «Про судову практику в
справах про відшкодування шкоди,
заподіяної підприємствам, установам,
організаціям їх працівниками» (із
подальшими змінами), зазначено, що на
підставі п.2 ст.133 КЗпП за шкоду,
заподіяну зайвими грошовими виплатами,
матеріальну відповідальність в межах
прямої дійсної шкоди, але не більше
середнього місячного заробітку, несуть
винні в цьому директори, начальники і
інші керівники підприємств, установ,
організацій та їх заступники.

Законодавство також дає роз’яснення,
що під прямою дійсною шкодою слід
розуміти проведення зайвих, тобто
викликані внаслідок порушення
працівником трудових обов’язків,
грошових виплат.

У відповідності зі ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов’язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно вимог ст.138 КЗпП України, для
покладення на працівника матеріальної
відповідальності, обов’язок
доказування наявності умов,
передбачених статтею 130 КЗпП України, а
саме не лише прямої дійсної шкоди,
порушення працівником трудових
обов’язків, причинного зв’язку між
порушенням і шкодою, а й вини
працівника, покладена на власника або
уповноважений ним орган.

Позивачем не надано жодного доказу
того, що трудовими обов’язками на
відповідача було покладено
нарахування зарабітної плати, премій,
допомоги та інших грошових виплат.

Суд не вбачає з боку відповідача
неправомірних дій щодо нарахування та
виплати матеріальної допомоги
звільненим працівникам, в звязку з тим,
що до її функцій не входили обов’язки в
нархувані заработної плати, а тому вини
відповідача, не має.

Відповідач не є керівником установи, а
тому у відповідності до норм п.2 ст.133
КЗпП України, на неї не може бути
покладена матеріальна
відповідальність за зайві грошові
виплати звільненим працівникам.

Згідно ст.212 ЦПК України, суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об’єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів, оцінюючи належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв’язок доказів у їх
сукупності.

Враховуючи з’ясовані у судовому
засіданні обставини, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись
ст.ст.130-133,136,137,138 КЗпП України,
ст.ст.6,8,208,209,212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 відділу
м.Запоріжжя до ОСОБА_3 – відмовити
повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Запорізької області через
Комунарський районний суд м.Запоріжжя.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя

Е.Г.
Стоматов