АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/2505/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2013 року
м. Хмельницький

колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Хмельницької області в складі:

головуючого судді
Харчука В.М.,

суддів: Кізюн О.Ю.,

Переверзєвої Н.І.

при секретарі: Чебан О.М.

з участю: ОСОБА_2 та ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_4, яка подана
його представником ОСОБА_5 на рішення
Хмельницького міськрайонного суду
Хмельницької області від 25 жовтня 2013
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_7,
третьої особи Служби у справах дітей
виконавчого комітету Хмельницької
міської ради про визнання права
власності по одній шостій частині
квартири за відповідачами, стягнення
на користь позивача грошової
компенсації за 13 частину квартири,
заслухавши доповідача, пояснення
учасників процесу, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, судова колегія ,

В С Т А Н О В И Л А :

в серпні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із зазначеним позовом, в
обґрунтування заявлених вимог
зазначав, що йому на праві приватної
власності належить 1/3 частина
однокімнатної квартири АДРЕСА_1. Крім
нього співвласниками квартири по 1/3
частині є ОСОБА_6 та малолітня ОСОБА_7,
батьками якої є ОСОБА_2 і ОСОБА_3

Позивач зазначав, що він має право
розпоряджатися належною йому частиною
зазначеної квартири, відповідно до
вимог ст. 364 Цивільного кодексу

_______________________________________________________________________

Головуюча в першій інстанції - Салоїд
Н.М. Категорія № 2,5

Доповідач - Харчук В.М.

України, проте між ним та відповідачами
неможливо досягти згоди як щодо права
спільної часткової власності, так і
щодо реалізації переважного права
купівлі частки у спільній частковій
власності.

Тому, позивач просив визнати за ОСОБА_6
та ОСОБА_7 право власності по 1/6 частині
квартири АДРЕСА_1, стягнути із ОСОБА_6,
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як законних
представників ОСОБА_7, на його користь 72
166 грн. 67 коп. вартості 1/3 частини
зазначеної квартири.

В ході розгляду справи позивач та його
представник позовні вимоги
підтримували, відповідачі позов не
визнавали, представник служби у
справах дітей позовні вимоги також не
визнавав.

Рішенням Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 25 жовтня
2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

ОСОБА_4 не погодився з рішенням суду
першої інстанції від 25 жовтня 2013 року
подав через свого представника ОСОБА_5
апеляційну скаргу, зазначає, що рішення
суду є незаконним та необґрунтованим.

Представник апелянта, вказує на
порушення судом норм ст. ст. 316, 317, 319, 321,
325, 364 Цивільного кодексу України,
оскільки згідно вимог закону відсутні
будь-які перешкоди для реалізації
права ОСОБА_4 на виділ його частки у
спільному майні.

Крім того, представник апелянта
зазначає, що судом не здобуто жодних
документальних доказів, які
підтверджують факт неспроможності
відповідачів сплатити йому кошти за
належну йому 1/3 частину квартири.
Висновок суду, що доходи сім'ї ОСОБА_7 є
незначними, є безпідставним і нічим не
підтверджується.

Також вказує представник апелянта на
те, що суд в своєму рішенні намагається
відстоювати інтереси малозабезпеченої
сім'ї ОСОБА_7 при цьому не беручи до
уваги наявність в позивача своєї сім'ї
і перебування на його утримання трьох
дітей, що підтверджується наданими
доказами.

За таких обставин, представник
апелянта просить скасувати рішення
Хмельницького міськрайонного суду
Хмельницької області від 25 жовтня 2013
року і ухвалити нове рішення яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Судова колегія приходить до
висновку, що апеляційна скарга
апелянта задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.ст.10-11, 60, 213, 308 ЦПК
України суд вирішує спір на засадах
змагальності та диспозитивності, в
межах та на підставах заявлених вимог
та на підставі наданих сторонами
доказів. Кожна сторона доказами
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається, як на підставу
своїх вимог чи заперечень.

Обставини, визнані сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі, не підлягають доказуванню.

Судове рішення є законним, , якщо
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно та всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції
відхиляє апеляційну скаргу апелянта і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що рішення ухвалене з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе судове рішення з
одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 317, ч.ч. 1, 2, 3, 4, 5 ст.
319, ч. 1 ст. 321, ч. 1, п.1) ст. 346, ч. 1 ст. 355, ч. 1
ст. 356, ч.ч. 1 та 3 ст. 358, ч.ч. 1 та 2 ст. 364, ч.ч.
1 та 2 ст. 366 ЦК України власникові
належать права володіння, користування
та розпорядження своїм майном.

Власник володіє користується та
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо
свого майна будь-які дії, які не
суперечать закону.

При здійсненні своїх прав та
виконанні обов'язків власник
зобов'язаний дотримуватись моральних
засад суспільства.

Власність зобов'язує. Власник не
може використовувати право власності
на шкоду правам, свободам та гідності
громадян, інтересам суспільства.

Право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні.

Право власності припиняється, в
тому числі, у разі: відчуження
власником свого майна.

Майно може належати кільком
громадянам на праві спільної часткової
власності.

У цьому разі право спільної
часткової власності здійснюється
співвласниками за їхньою згодою.

Кожен із співвласників має право
на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової їх
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Співвласник має право на виділ в
натурі частки із майна, що є у спільній
частковій власності.

Якщо виділ частки із спільного
майна у натурі є неможливим,
співвласник, який бажає виділу, має
право на одержання від інших
співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації його частки.
Компенсація може бути надана
співвласникові лише за його згодою.

Кредитор співвласника майна, що є
у спільній частковій власності, у разі
недостатності у боржника іншого майна,
на яке може бути звернуто стягнення,
може пред'явити позов про виділ частки
із спільного майна в натурі для
звернення стягнення на неї.

У разі неможливості виділу в
натурі частки із спільного майна або
заперечень проти цього інших
співвласників, кредитор має право
вимагати продажу боржником своєї
частки у праві спільної часткової
власності з направлення виторгу на
погашення боргу.

У разі відмови боржника від
продажу своєї частки у праві спільної
часткової власності або відмови інших
співвласників від придбання частки
боржника кредитор має право вимагати
продажу цієї частки з публічних торгів
або переведення на нього прав та
обов'язків співвласника-боржника, з
проведенням відповідного перерахунку.

Відмовляючи позивачу ОСОБА_4 у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачу
на праві власності належить 13 частина
однокімнатної квартири АДРЕСА_1.
Співвласниками ще по 13 частині цієї
квартири являються інвалід ІІ групи
ОСОБА_6 та неповнолітня ОСОБА_7.

Виділ в натурі позивачу 13 частини
однокімнатної квартири є неможливим,
однак і відповідачі не спроможні
здійснити сплату позивачеві вартості 13
частини спірної квартири в сумі 71 460
гривень в силу свого віку, стану
здоров'я та малозабезпеченості, а
визнання за відповідачами права
власності на 13 частину квартири
всупереч їхній волі є незаконним і
неприпустимим.

Такі висновки суду першої
інстанції відповідають встановленим
обставинам справи та ґрунтуються на
нормах матеріального і процесуального
права.

Судом встановлено, що
однокімнатна квартира АДРЕСА_1 жилою
площею 16,7 кв. метрів, загальною площею
31,8 кв. метрів належала на праві
спільної часткової власності в 13
частині кожному: ОСОБА_6, 1949 року
народження, інваліду ІІ групи по
загальному захворюванню, ОСОБА_2, 1972
року народження, та неповнолітній
ОСОБА_7, 1997 року народження.

Рішенням Хмельницького
міськрайонного суду від 28.09.2000 року
стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 4
750 доларів США.

В порядку примусового виконання
судового рішення звернуто стягнення на
належну ОСОБА_2 13 частину зазначеної
квартири.

Через те, що прилюдні торги по
примусовому продажу 13 частини квартири
не відбулися, за бажанням ОСОБА_4 йому
передано у власність 13 частину
зазначеної квартири і приватним
нотаріусом Хмельницького міського
нотаріального округу ОСОБА_9 28 березня
2003 року видане свідоцтво про передачу
квартири стягувану у власність в
рахунок погашення заборгованості за
судовим рішенням.

Погоджуючись на отримання від
боржника через виконавчу службу 13
частини квартири у власність, ОСОБА_4
достовірно знав технічну
характеристику однокімнатної
квартири, що співвласниками зазначеної
квартири по 13 частині являються дідусь
ОСОБА_6 та неповнолітня внучка ОСОБА_7,
і що виділити йому реально у власність
чи в користування цю 13 частину квартири
неможливо. Проте, ОСОБА_4 погодився і
взяв на себе як права, так і обов'язки
співвласника квартири, в тому числі
права та обов'язки по спільному
користуванню квартирою.

Звертаючись до суду із позовом про
виділ 13 частки квартири в грошовому
виразі та визнання за відповідачами
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 права власності на
належну йому 13 частину квартири,
позивач ОСОБА_4 не надав суду доказів
про перешкоджання відповідачами у
спільному володінні та користуванні
квартирою та щодо матеріальної
спроможності пенсіонера та інваліда ІІ
групи ОСОБА_2 та неповнолітньої ОСОБА_7
сплатити вартість 13 частини квартири в
сумі 72 166,67 гривень.

Відповідачі ОСОБА_6 та
неповнолітня ОСОБА_7 проти позову
заперечують, посилаючись саме на те, що
їхнє матеріальне становище (пенсія по
групі інвалідності пенсіонера та
непрацездатність і відсутність
доходів у неповнолітньої) не дає
можливості сплатити ОСОБА_4 вартість 13
частини квартири.

Наведені обставини повністю
підтверджуються дослідженими
доказами: копією свідоцтва про право
власності позивача на 13 частину
квартири (а.с.8-9), копією технічного
паспорту на квартиру (а.с.10-11), копією
ухвали колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Хмельницької області від 03 липня 2012
року (а.с.17-18), звітом про оцінку
вартості квартири та її 13 частки
(а.с.28-73), копією свідоцтва про
народження ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.80),
копією довідки МСЕК про встановлення
ІІ групи інвалідності ОСОБА_6 (а.с.81),
запереченням представника
неповнолітньої на позов (а.с.78-79).

А тому, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що такий спосіб захисту права
власності, який запропонований
позивачем ОСОБА_4, не може бути
застосований в спірних
правовідносинах, так як відсутність
коштів на сплату вартості 13 частини
спільної квартири призведе до
примусового виконання судового
рішення шляхом продажу всієї квартири,
позбавлення права власності
(володіння, користування) єдиним житлом
інваліда ІІ групи ОСОБА_6 та
неповнолітньої ОСОБА_7

Відповідно до ч. 5 ст. 319 ЦК України
власник не може використовувати своє
право власності на шкоду правам,
свободам громадян, моральним засадам
суспільства.

Суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи, дослідив
та дав оцінку доказам, які їх
підтверджують, ухвалив законне,
справедливе та обґрунтоване судове
рішення, підстави до скасування чи
зміни якого в межах доводів
апеляційної скарги апелянта відсутні.

На підставі наведеного,
керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія,

У Х В А
Л И Л А :

апеляційну скаргу ОСОБА_4, яка подана
його представником ОСОБА_5, відхилити,
рішення Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 25 жовтня
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий суддя: (підпис)

судді: (підписи)

Копія відповідає оригіналу:

Суддя апеляційного суду
В.М. Харчук