АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
інстанції - Боженко Л.В.
Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2013 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області в складі :

головуючого судді - Ткаченко І.Ю.

суддів - Рудь В.В.,
Повєткіна В.В.

при секретарі - Шаботинець
С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Павлограді
Дніпропетровської області про
відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Павлограді
Дніпропетровської області

на рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 18 листопада 2013 року, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 18 листопада 2013 року позовні
вимоги ОСОБА_2 задоволені в повному
обсязі, стягнуто з відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Павлограді на
користь ОСОБА_2 в відшкодування
моральної шкоди суму в розмірі 6000
(шість тисяч ) грн. (а.с.36).

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні позову
відмовити (а.с. 39-43).

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
залишити без змін з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що
ОСОБА_2, працював на виробничих
структурних підрозділах ВАТ
"Павлоградвугілля" правонаступником
якого є ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" з
повним робочим днем у шахті, що
підтверджується копією трудової
книжки (а. с. 10 - 20). Згідно довідки
Павлоградської МСЕК, за час роботи
позивач отримав професійне
захворювання та йому первино 21.12.2001
року встановлено 60% втрати
працездатності (а.с. 3).

Таким чином, в результаті отриманих
професійних захворювань позивач
частково втратив професійну
працездатність, став інвалідом,
змушений постійно лікуватися, що
призвело до моральних страждань,
тяжких змін в його житті, тобто,
позивачу спричинено моральну шкоду.

Задовольняючи позовні вимоги і
стягуючи з відповідача 6 000гр. на
відшкодування моральної шкоди, суд
правильно керувався нормами
матеріального права і виходив із того,
що позивачу внаслідок пошкодження
здоров'я спричинена моральна шкода. На
підставі ст. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, спричиненої їй внаслідок
порушення її прав. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом в залежності від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення.

Доводи відповідача про те, що позивач
пропустив строк позовної давності
безпідставні та протирічать діючому
законодавству, що регулює
правовідносини щодо відшкодування
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров'я, а саме п.3 ч.1 ст. 268
ЦК України, ч.1 ст. 83 ЦК ЦРСР, тому не
можуть бути взяті до уваги.

Не можуть бути взяті до уваги доводи
апелянта про те, що суд не призначив
експертизу для встановлення факту
спричинення моральної шкоди, оскільки
наявність такого висновку при
вирішення справ по відшкодування
моральної шкоди не є обов'язковим для
суду.

На момент виникнення у позивача
відповідного права на отримання
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди, спричиненої професійним
захворюванням у зв»язку з виконанням
трудових обов'язків, діяли положення
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", який діяв з 01 квітня 2001
року. Абзацом 4 ст. 1 (в частині
відшкодування моральної шкоди
застрахованим і членам їх сімей), п. "е"
п.1 ч.1 ст. 21, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 34 вказаного
Закону передбачено відшкодування
моральної шкоди Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювання України. Таким чином,
доводи апеляційної скарги в цій
частині також є безпідставними.

Посилання апелянта на Постанову
Пленуму Верховного Суду України № 4 від
31 березня 1995 року "Про судову практику у
справах про встановлення фактів, що
мають юридичне значення" - не можна
прийняти до уваги, оскільки вони не
мають правового значення для вирішення
справи.

Інші доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються і не
спростовують правильність висновків
суду 1 інстанції, яким у досить повному
обсязі з'ясовані права та обов'язки
сторін, обставини справи, доводи сторін
перевірені і їм дана належна оцінка,
порушень норм матеріального та
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
чи зміни рішення - не встановлено, тому
апеляційний суд приходить до висновку,
що рішення суду відповідає вимогам ст.
213, 214 ЦПК України, і його слід залишити
без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України,
апеляційний суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Павлограді
Дніпропетровської області - відхилити.

Рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 18 листопада 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді :