Справа
Ухвала

іменем україни

26 грудня 2013 року

м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області у складі:

головуючого – судді Матяш Т.Л.

при секретарі – Івановій А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Білгород-Дністровський заяву ОСОБА_1
про витребування ідентифікаційного
номеру по справі за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення
порядку користування та зобов’язання
не чинити перешкод, третя особа –
Білгород – Дністровська міська рада,-

ВСТАНОВИВ:

18 грудня 2013 року до суду надійшла заява
ОСОБА_1 про витребування у відповідача
ОСОБА_3 ідентифікаційного номеру,
оскільки органи виконавчої служби не
можуть виконати рішення суду від 13.11.2013
року, яким було задоволено частково
позов ОСОБА_1 та зобов’язано ОСОБА_3
передати ОСОБА_1 ключі від воріт двору
загального користування по вул.
Шабській, 7 в м.
Білгород-Дністровському.

Сторони у судове засідання не
з’явились.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що заява не може бути
задоволена з наступних підстав.

В провадженні суду знаходилась справа
за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
встановлення порядку користування та
зобов’язання не чинити перешкод, третя
особа – Білгород – Дністровська
міська рада.

13 листопада 2013 року
Білгород-Дністровським міськрайонним
судом Одеської області було винесено
рішення по справі за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення
порядку користування та зобов’язання
не чинити перешкод, третя особа –
Білгород – Дністровська міська рада та
зобов’язано ОСОБА_3 передати ОСОБА_1
ключі від воріт двору загального
користування по вул. Шабській, 7 в м.
Білгород-Дністровському Одеської
області.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів. Згідно з ч. 3, 4 ст. 10 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених ЦПК України.

Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій і сприяє
здійсненню їхніх прав у випадках,
встановлених ЦПК України. Здійснюючи
правосуддя, суд захищає права,
свободи та інтереси фізичних осіб,
права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України особи,
які беруть участь у справі і вважають,
що подання потрібних доказів є
неможливим або у них є складнощі в
поданні цих доказів, мають право
заявити клопотання про забезпечення
цих доказів. Способами забезпечення
судом доказів є допит свідків,
призначення експертизи, витребування
та (або) огляд доказів, у тому числі за
їх місцезнаходженням. У необхідних
випадках судом можуть бути застосовані
інші способи забезпечення доказів.

Згідно з ст. 137 ЦПК України, у випадках,
коли щодо отримання доказів у сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі,
є складнощі, суд за їх клопотанням
зобов'язаний витребувати такі докази.

Відповідно до п.6 Постанови пленуму ВСУ
№ 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення
у цивільній справі», враховуючи
принцип безпосередності судового
розгляду, рішення може бути
обґрунтоване лише доказами, одержаними
у визначеному законом порядку та
дослідженими в тому судовому
засіданні, в якому ухвалюється рішення.
Неприпустимим є витребування і
приєднання до справи матеріалів на
підтвердження висновків і мотивів
рішення після його ухвалення.

Частиною 3 статті 208 ЦПК України
закріплено, що судовий розгляд
закінчується ухваленням рішення суду,
а як вбачається з матеріалів справи,
рішення по справі було винесено 13.11.2013
року.

Отже, визначена ЦПК України судова
процедура розгляду справ не передбачає
витребування будь-яких даних після
розгляду справи.

Крім того, згідно з положенням п. 13
Постанови пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009
року «Про судове рішення у цивільній
справі», з метою запобігання
виникненню неясності при виконанні
рішення у його резолютивній частині
зазначається точне та повне
найменування юридичної особи,
прізвище, ім’я та по батькове фізичної
особи, відносно яких суд вирішив
питання.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 18 Закону України
«Про виконавче провадження» у
виконавчому документі зазначаються,
зокрема ідентифікаційний код суб'єкта
господарської діяльності стягувача та
боржника (для юридичних осіб),
індивідуальний ідентифікаційний номер
стягувача та боржника (для фізичних
осіб - платників податків) або номер і
серія паспорта стягувача та боржника
для фізичних осіб - громадян України,
які через свої релігійні або інші
переконання відмовилися від прийняття
ідентифікаційного номера, офіційно
повідомили про це відповідні органи
державної влади та мають відмітку в
паспорті громадянина України.

Відповідно до ст. 32 Конституції
України, ст. 302 ЦК України, ніхто без
згоди особи не може збирати та
поширювати конфіденційну інформацію
про неї чи її персональні дані.

Таким чином посилання заявника на
неможливість отримання зазначеної
інформації є формальним, оскільки
рішення суду містить основні його
реквізити, передбачені ст. 215 ЦПК
України. Вказана норма процесуального
права не містить положень щодо
обов'язкового зазначення в рішенні
ідентифікаційного номеру боржника.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець з метою захисту
інтересів стягувача може самостійно
одержувати безоплатно від органів,
установ, організацій, посадових осіб,
сторін та учасників виконавчого
провадження необхідні для проведення
виконавчих дій пояснення, довідки та
іншу інформацію, у тому числі
конфіденційну. Тобто, у разі
незазначення індивідуального
ідентифікаційного номера
(реєстраційного номера облікової
картки платника податків) у рішенні
суду, судовому наказі, згідно із п. 3 ч. 3
ст. 11 Закону України «Про виконавче
провадження», державний виконавець
може самостійно звернутися до
відповідного державного органу
державної податкової служби із запитом
про витребування довідки про
індивідуальний ідентифікаційний номер
(реєстраційний номер облікової картки
платника податків) боржника.

Виходячи з викладеного, суд не вбачає
мотивів задоволення заяви ОСОБА_1,
оскільки діючі процесуальні норми не
передбачають звернення судді до
відповідного податкового органу для
надання інформації щодо
ідентифікаційного номеру боржника.

Керуючись ст. ст. 133-135, 137 ЦПК України,
суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про витребування
ідентифікаційного номеру - залишити
без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом
подання апеляційному суду через суд
першої інстанції апеляційної скарги
протягом п’яти днів з дня
проголошення.

Суддя