Справа № 496/1731/13-ц
Провадження № 2/496/911/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2013 року

м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської
області у складі:

головуючого - судді Горяєва І.М.,

за участю секретаря - Шубинської А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Біляївка
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус
ОСОБА_3 про визнання майна спільним
майном подружжя та права спадкування
його частки та за зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права на
спадкування, -

В С Т А Н О В И В :

25.03.2013 року позивач за первісним
позовом ОСОБА_1 звернувся до суду з
вказаним позовом та просив ухвалити
рішення, яким визнати житловий
будинок, надвірні споруди та прилеглу
земельну ділянку, які розташовані в
АДРЕСА_1, спільним майном подружжя. Крім
того, визнати право на спадкування 33,2 %
спільного майна подружжя у вигляді
спірного будинку з навідними спорудами
та прилеглої земельної ділянки. Також,
зобов'язати приватного нотаріуса
Біляївського районного нотаріального
округу ОСОБА_3 видати позивачу
свідоцтво про право на спадкування
вищевказаної частки майна.

Свої вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер його батько
ОСОБА_5, після смерті якого відкрилась
спадщина на житловий будинок, який
розташований за адресою: АДРЕСА_1.
Зазначений житловий будинок було
збудовано спадкодавцем та
відповідачкою за час перебування у
шлюбі. Провадження у спадковій справі
здійснювала приватний нотаріус
Біляївського районного нотаріального
округу ОСОБА_3, якою позивачу було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину в частині 50 %
житлового будинку, надвірних споруд та
земельної ділянки розташованих за вище
зазначеною адресою, з підстав
ненадання позивачем
правовстановлюючих документів на
вищезазначене спадкове майно.
Відповідачка по справі відмовилась
визнати будь-яке право позивача на
зазначене спірне майно. У зв'язку з
вище викладеним позивач був змушений
звернутися до суду за захистом своїх
прав.

Крім того, ОСОБА_2 звернулася до суду із
зустрічним позовом (а.с.93-96) та просила
суд відмовити в повному обсязі в
вимогах ОСОБА_1 в зв'язку з тим, що особа,
яка померла - не був спадкоємцем, тобто
не мав прав та обов'язків на
вищезазначене майно; також просила
визнати її власником на новостворене
майно та об'єкти незавершеного
будівництва на момент набуття права
власності 16 листопада 2005 року за
договором дарування, а також визнати
право на спадкування 66,6 % спільного
майна подружжя у вигляді земельної
ділянки, тобто 2,93 га земельної ділянки
за законом, розташованої в с. Бакша,
Савранського району, Одеської області,
яка є спільною сумісною власністю
подружжя. Зобов'язати приватного
нотаріуса Біляївського районного
нотаріального округу ОСОБА_3 видати
позивачу за зустрічним позовом
свідоцтво про право на спадкування 66,6 %,
тобто 2,93 га земельної ділянки за вище
зазначеною адресою, стягнути з ОСОБА_1
судові витрати.

Свої вимоги мотивує тим, що до 19.01.2000
року вона та її син проживали за
адресою: АДРЕСА_1, яка належала їй
особисто на праві приватної власності.
19.01.2000 року між ОСОБА_5 та позивачкою за
зустрічним позовом було укладено шлюб.
16.11.2005 р. після продажу своєї особистої
приватної квартири за вище зазначеною
адресою, за договором дарування ОСОБА_2
придбала земельну ділянку, площею 0,1265
га, в тому числі сільськогосподарських
угідь 0,0270 га, розташовану в АДРЕСА_1. На
придбаній земельній ділянці була
розташована забудова - будинок площею
0,0270 га, яка на момент придбання не була
зареєстрована належним чином, тому не
вказана в договорі дарування. Після
придбання вищезазначеної

власності позивачці потрібні були
кошти, для оформлення належним чином
придбану власність. Чоловік ОСОБА_5 на
той час хворів на що, теж потрібні були
кошти. Його діти не надавали допомоги
та невідомо де знаходились. Позивачка
за зустрічним позовом змушена була
продати частку своєї придбаної
земельної ділянки. ОСОБА_5 проти цього
не заперечував. Кошти на придбання
будинку були позивачки та її дітей, за
раніше продану квартиру, яка була
приватною власністю позивачки. При
цьому ОСОБА_5 розповів, що він при
розірванні шлюбу з першою дружиною, яка
мешкає в с. Бакша, Савранського району,
Одеської області, відказався від своєї
частки в вище зазначеному будинку на
користь своїх дітей, ОСОБА_1 та ОСОБА_6
27.05.2010 року виконавчий комітет
Нерубайської сільської ради
Біляївского району Одеської області
видав ОСОБА_2 свідоцтво про право
власності на житловий будинок та всі
споруди, які розташовані на земельній
ділянці, за адресою АДРЕСА_1. За час
шлюбу з ОСОБА_5 він ніколи не
заперечував проти того, що позивачка
продала свою власну квартиру і
придбала земельну ділянку з будинком,
що зареєструвала на своє ім`я, як
приватна власність, придбана за
договором дарування. Земельна ділянка
4,39 га, розташована в с. Бакша,
Савранського району, Одеської області -
вона підлягає розподілу за законом.

В судовому засіданні позивач за
первісним позовом та його представник
підтримали первісний позов та просили
суд ухвалити відповідне рішення про
його задоволення в повному обсязі при
цьому заперечували проти задоволення
зустрічного позову та просили
відмовити в його задоволені.

Представник відповідачки за первісним
позовом до судового засідання не
з`явився про причини не явки суд не
повідомив, хоча належним чином був
повідомлений про час та місце розгляду
справи (а.с.173). Раніше у судових
засіданнях він заперечував проти
задоволення первісного позову, а також
уточнив, що на позовних вимогах за
зустрічним позовом щодо визнання права
на спадкування 66,6 % спільного майна
подружжя у вигляді земельної ділянки,
тобто 2,93 га земельної ділянки за
законом, розташованої в с.Бакша,
Савранського району, Одеської області,
яка є спільною сумісною власністю
подружжя та щодо зобов'язання
приватного нотаріуса Біляївського
районного нотаріального округу ОСОБА_3
видати позивачу за зустрічним позовом
свідоцтво про право на спадкування 66,6 %,
тобто 2,93 га земельної ділянки за вище
зазначеною адресою - не наполягає, тому
просив зазначені вимоги позову не
розглядати, а в іншій частині зустрічні
позовні вимоги підтримав та просив їх
задовольнити.

Від третьої особи приватного нотаріуса
ОСОБА_3 до суду надійшов лист, в якому
просила слухати справу у її
відсутність, розгляд справи залишила
на розсуд суду (а.с.84).

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши
матеріали справи, всебічно, повно,
об'єктивно та безпосередньо дослідивши
надані докази, суд дійшов до
наступного.

Як встановлено в судовому засіданні,
ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_5, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1 (а.с.7).

Відповідно до свідоцтва про народження
серії НОМЕР_2 від 02.12.1984 р., ОСОБА_1
народився ІНФОРМАЦІЯ_3, у графі батько
зазначений ОСОБА_5, а графі мати - ОСОБА_8
(а.с.6).

29.01.2000 року ОСОБА_5 уклав шлюб з ОСОБА_8
(після шлюбне - ОСОБА_8), актовий запис
№71, згідно свідоцтва про укладення
шлюбу серії НОМЕР_3, виданого відділом
реєстрації актів громадянського стану
Суворовської райадміністрації
виконкому Одеської міськради (а.с.63).

Позивачем за первісним позовом
зазначено, що після смерті ОСОБА_5,
залишився житловий будинок, разом з
надвірними спорудами та прилеглою
земельною ділянкою, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 звернувся до приватного
нотаріуса Біляївського районного
нотаріального округу ОСОБА_3 із заявою
про видачу свідоцтва про право на
спадщину за законом, однак нотаріусом
було відмовлено у видачі свідоцтва
через відсутність правовстановлюючого
документу на вказаний житловий будинок
на ім'я померлого (а.с.8).

Як вбачається з довідки № 4059 від 26.12.2012
року виданої виконавчим комітетом
Нерубаської сільської ради
Біляївського району Одеської області,
про те, що ОСОБА_5 був зареєстрований та
постійно проживав по день смерті за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с.48).

Згідно довідки №14 від 03.01.2013 р.,
житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1,
числиться за ОСОБА_2, згідно запису в по
господарській книзі № 37, особовий
рахунок НОМЕР_4 та на даній житловій
площі були зареєстровані: ОСОБА_5 та
ОСОБА_2 (а.с.49).

На підставі ст.ст. 10, 60 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у

справі, виникає спір. Доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може погодиться з доводами
позивача та його представника про те,
що після смерті батька позивача за
первісним позовом відкрилась спадщина
на житловий будинок, розташований за
адресою: АДРЕСА_1, який був збудований
його батьком та відповідачкою за
первісним позовом за час перебування
їх у шлюбі.

Як вбачається з договору дарування від
16.11.2005 року, ОСОБА_2 належить земельна
ділянка площею 0,1265 га, в тому числі
сільськогосподарських угідь - 0,0955 га, з
них ріллі - 0,0955 га, під будівлями, лісами
та іншими угіддями - 0,0270 га, розташована
в АДРЕСА_1 (а.с.98).

Як зазначила ОСОБА_2 у судовому
засіданні, на зазначеної вище
земельної ділянки був розташований
будинок, придатний до проживання, але
який не був зареєстрований належним
чином, що також підтвердили у судовому
засіданні свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12
Через деякий час відповідачка за
первісним позовом зареєструвала
вказаний будинок належним чином.

Той факт, що житловий будинок за
адресою: АДРЕСА_1, належить ОСОБА_2
підтверджується наступними
документами:

- свідоцтвом про право власності
на житловий будинок від 27.10.2010 року
(а.с.99);

- державним актом на право
власності на земельну ділянку,
зареєстровано в книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за №03061
(а.с.100);

- витягом про державну реєстрацію
права власності на нерухоме майно
№26258578 від 31.05.2010 року (а.с.103);

- технічним паспортом від 12.11.2009
року, в якому власником вказано ОСОБА_2
(а.с.104).

Суд не приймає до уваги пояснень свідка
ОСОБА_13 так як, вони спростовуються
поясненнями ОСОБА_2, свідків ОСОБА_11 та
ОСОБА_12, а також матеріалами справи.

Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною 1 ст.1273 ЦК України встановлено,
що спадкоємець за заповітом або за
законом може відмовитися від прийняття
спадщини протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу. Заява про відмову від
прийняття спадщини подається
нотаріусу за місцем відкриття
спадщини.

Суду не було надано позивачем за
первісним позовом доказів того, що
спірний житловий будинок зазначений
вище, належав ОСОБА_5, не надані
правовстановлюючі документи, які
підтверджують право власності
спадкодавця на вищезазначене майно.

Відповідно до ст. 57 ч.1 п.2 Сімейного
кодексу України, майно набуте нею, ним
за час дарування або порядку
спадкування є особистою приватною
власністю дружини, чоловіка.

Тому при спільному проживанні і після
смерті ОСОБА_5, відповідачка за
первісним позовом являється особистим
власником майна.

Таким чином, суду не було доведено, що у
ОСОБА_5 виникло право власності на
зазначений вище житловий будинок, а
тому вказане право власності на
спадкове майно не може входити до
складу спадщини, що відкрилась після
смерті ОСОБА_5, так як вказаний житловий
будинок був зареєстрований за ОСОБА_2
та належить їй на праві приватної
власності відповідно до договору
дарування, тому суд приходить до
висновку про неможливість визнання за
ОСОБА_1 права спадкування на частку
вище зазначеного житлового будинку з
надвірними спорудами та прилеглою
земельною ділянкою, а також визнання
зазначеного майна спільним майном
подружжя.

Що стосується зустрічної позовної
заяви ОСОБА_2, то суд дійшов до висновку,
що вона не підлягає задоволенню,
оскільки суду не було надано
обґрунтованих та допустимих доказів на
підтвердження своїх позовних вимог
відносно новоствореного майна та
об'єктів незавершеного будівництва на
момент набуття права власності 16
листопада 2005 року за договором
дарування.

Крім того, суд не входить в розгляд
позовних вимог за зустрічним позовом
щодо визнання за ОСОБА_2 права на
спадкування 66,6 % спільного майна
подружжя у вигляді 2,93 га земельної
ділянки за законом, розташованої в с.
Бакша, Савранського району, Одеської
області, яка є спільною сумісною
власністю подружжя та щодо
зобов'язання приватного нотаріуса
Біляївського районного нотаріального
округу ОСОБА_3 видати позивачу за
зустрічним позовом свідоцтво про право
на спадкування 66,6 %, тобто 2,93 га
земельної ділянки за вище зазначеною
адресою, так як представник позивачки
за зустрічним позовом відмовився від
зазначених позовних вимог у судовому
засіданні.

Відповідно до ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і

взаємний зв'язок доказів в їх
сукупності.

На підставі вище викладеного та
керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, ст.ст. 1216, 1220-1222, 1225, 1261, 1267, 1273 ЦК
України, ст.ст. 57, 61, 64 СК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус
ОСОБА_3 про визнання майна спільним
майном подружжя та права спадкування
його частки - відмовити в повному
обсязі.

В задоволенні позовних вимог за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про визнання права на спадкування -
відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області
шляхом подання апеляційної скарги до
Біляївського районного суду Одеської
області протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя Біляївського районного суду

Одеської області
Горяєв І.М.