Справа № 223/2320/2012 Провадження №
22-ц/772/1213/2013Головуючий в суді першої
інстанції:Ратушняк І.О.Категорія: 27
Доповідач: Стеблюк Л. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2013 р.
м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області в складі:

головуючої : Стеблюк Л.П.

суддів: Сороки Л.АВ., Нікушина
В.П.

при секретарі: Іщук О.В.

за участю: представника позивача
Олішевського Д.А.,

представника відповідача адвоката
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_5 на заочне
рішення Тиврівського районного суду
Вінницької області від 13.11.2012 року по
справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк»
до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості
за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2012 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» звернулося до суду із
позовом, в обґрунтування якого
зазначало, що відповідно до укладеного
договору № VIXRFТ04780890 від 19 липня 2007 року
ОСОБА_5 19 липня 2007 року отримав кредит у
розмірі 11 310,00 грн. зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 0,12 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення 19 липня 2009 року.

Однак зобов'язання за вказаним
договором відповідач належним чином не
виконав, станом на 13 грудня 2011 року
заборгованість за кредитом склала 122
240,87 грн. з яких: заборгованість за
кредитом 10 260,00 грн.; заборгованість по
процентам за користування кредитом 45
938,45 грн.; заборгованість по комісії за
користування кредитом 6 786,00 грн., пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань 52 959,24 грн., а також штрафи
відповідно до п.5.3 Умов та Правил
надання банківських послуг - 500 грн.
(фіксована частина); 5 797,18 грн.
(процентна складова).

Посилаючись на наведене, позивач
просив стягнути з ОСОБА_5
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 122 240,87 грн. та судові витрати.

Справа судами розглядалась
неодноразово.

Заочним рішенням Тиврівського
районного суду Вінницької області від
13.11.2012 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором в сумі 79000 грн. та
судові витрати в сумі 790 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 ставиться
питання про скасування рішення суду та
про постановлення нового рішення, яким
відмовити у задоволенні позову,
оскільки судом порушено норми
матеріального права, судом не
враховано строк позовної давності,
встановлений до вимог про стягнення
неустойки.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає до задоволення
частково з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим;
законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом;
обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
дослідженні в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3)
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення не
відповідає.

Посилання відповідача на те, що він
кредитного договору з позивачем не
укладав, кошти не отримував,
спростовується слідуючим.

Згідно ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України, - договір
може бути укладений у будь-якій формі,
якщо вимоги щодо форми договору не
встановлені законом. Якщо сторони
домовилися укласти договір у певній
формі, він вважається укладеним з
моменту надання йому цієї форми, навіть
якщо законом ця форма для даною виду
договорів не вимагалася.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України,
кредитний договір укладається у
письмовій формі. Кредитний договір,
укладений з недодержанням письмової
форми, є нікчемним.

19.07.2007 року саме в письмовій формі
був укладений договір про надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») («Стандарт») між ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_5.

Відповідно до умов укладеного
договору, договір складається з Заяви
клієнта, Умов та правил надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») («Стандарт»), тарифів
банку.

ОСОБА_5 погодився з тим, що підписана
заява разом з умовами та правилами
надання споживчого кредиту фізичним
особам («Розстрочка») («Стандарт»),
тарифами банку, складає між ним та
Банком кредитно -заставний договір,
підтверджується підписом у заяві.

Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором
приєднання є договір, умови якого
встановлені однією із сторін у
формулярах або інших стандартних
формах, який може бути укладений лише
шляхом приєднання другої сторони
до запропонованого договору в цілому.

Крім того, згідно з рахунком-фактури №
3379 від 19.07.2007 року, виданої ПП
«Домотехніка-Вінниця» на одержувача
ОСОБА_5, відповідач за перераховані
банком кошти отримав телевізор та
домашній кінотеатр.

Як вбачається з матеріалів справи, 19
липня 2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та
ОСОБА_5 було укладено кредитний договір
№ VIXRFТ04780890, який є договором
приєднання., відповідно до якого
позивач надав у тимчасове користування
відповідачеві кредит у розмірі 11 310,00
грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 0,12 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення 19 липня 2009 року.

Відповідач частково виконував умови
кредитного договору, підтвердженням є
виписка по рахунку НОМЕР_1 згідно якої
він протягом 2010 - 2011 р.р. погашав кредит,
в загальному на погашення кредиту було
сплачено 1250.00 грн., останній платіж
відповідачем був здійснений 04.07.2011
року.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк
зобов'язується надати грошові кошти
позичальникові у розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Відповідно до ст.1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором. Розмір і порядок одержання
процентів встановлюється договором.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у строк та в
порядку, що встановлені договором.

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилась, та сплати
належних йому процентів.

Відповідно до ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

А пунктом 5.1 Договору передбачено, що у
випадку несвоєчасного погашення
заборгованості по кредиту, Позичальник
сплачує Банку пеню у розмірі 0,15 % від
суми простроченої заборгованості по
кредиту за кожен день прострочки, але
не менше 1 гривні.

Разом з тим, статтею З ЦК України
встановлено загальні засади
цивільного законодавства, серед яких
також визначено справедливість,
добросовісність та розумність.

За нормами ч. З ст.551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших . обставин, які мають
істотне значення.

Враховуючи викладене, суд вважає за
можливе зменшити розмір пені до
розміру заборгованості по тілу
кредиту.

Відповідно до п. 27 роз'яснень Постанови
Пленуму ВВС від 30.03.2012 року № 5 "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин"
положення частини третьої статті 551 ЦК
України про зменшення розміру
неустойки може бути застосовано судом
лише за заявою відповідача до
відсотків, які нараховуються як
неустойка. Істотними обставинами можна
вважати зокрема, ступінь виконання
зобов'язання боржником, майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але і
інші інтереси сторін, що заслуговують
увагу.

Застосовуючи положення ч. 3 ст. 551 ЦК
України суд першої інстанції залишив
поза увагою вищезазначене.

В той час як підстави для зменшення
розміру неустойки відповідно до вимог
ст. ст. 10, 60 ЦПК України доведені,
зокрема це співвідношення пред'явлених
до стягнення санкцій і наслідки
порушення зобов'язання є неспівмірними
та недостатня платіжна спроможність
позичальника.

Крім того, колегія суддів вважає, що
позивачем не доведено підставність
нарахування заборгованості з комісії
за користування кредитом, оскільки
відповідно до кредитного договору
такого виду заборгованості не
передбачено.

Ніхто не може бути двічі притягнений до
юридичної відповідальності одного
виду за одне й те саме правопорушення
(ст. 61 Конституції України), а тому суд
вважає за необхідне відмовити у
задоволенні вимог про стягнення
штрафу.

Згідно п. 5.5 Договору сторони дійшли
згоди про те, що терміни позовної
давності по вимогах про стягнення
кредиту, відсотків за користування
кредитом, винагороди, неустойки-пені,
штрафів за даним договором
встановлюється тривалістю 5 років
(а.с.8).

Таким чином ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
звернувся до відповідача з позовом в
межах строку позовної давності.

В порушення умов кредитного договору, а
також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України
відповідач свої зобов'язання виконував
неналежним чином, погашення
заборгованості за кредитом здійснював
не в строк та не в повному обсязі, як це
було передбачено умовами кредитного
договору і у відповідності до вимог ч. 2
ст. 615 ЦК України.

На підставі викладеного, у
відповідності зі ст.ст.509, 526, 610-611, 651,
1054-1055 ЦК України, колегія суддів вважає,
що відповідач не виконав належним
чином узятих на себе за договором
зобов'язань та допустив суттєві
порушення його умов, у зв'язку із чим
позовні вимоги є частково
обґрунтованими, та підлягають
задоволенню частково зі зменшенням
суми пені відповідно до ч.3 ст.551 ЦК
України та відмови у задоволенні
позовних вимог щодо стягнення
заборгованості з комісії за
користування кредитом 6786,00 грн., та
штрафу 500 грн. (фіксована частина),
(процентна складова)-5797,18 грн.,

Колегія суддів вважає доведеними
вимоги позивача щодо стягнення: 10 260
грн. заборгованості за кредитом; 45 938, 45
грн. заборгованості по процентам за
користування кредитом. пеня за
несвоєчасність виконання зобов'язань
-10260 грн., а всього 66 458 грн.

До такого висновку колегія суддів
дійшла з принципу справедливості
судового рішення, оскільки позивач мав
можливість звернутись з позовом
раніше.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності, сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження, та доведення перед судом
їх переконливості, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Враховуючи те, що висновки суду першої
інстанції ґрунтується на неповному
з'ясуванні обставин, що мають значення
для справи; допущено невідповідність
висновків суду обставинам справи;
згідно ч. 1 ст. 309 ЦПК України. рішення
суду першої інстанції підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про задоволення позову Микитенка О.М.
та про відмову у задоволенні
зустрічного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Таким чином на користь позивача ПАТ КБ
«ПриватБанк» підлягає стягненню з
відповідача ОСОБА_5 10 260 грн.
заборгованості за кредитом; 45 938, 45 грн.
заборгованості по процентам за
користування кредитом. пеня за
несвоєчасність виконання зобов'язань
-10260 грн. та 664 грн. 50 коп. сплаченого
позивачем судового збору.

Керуючись ст. 88, 307, 308, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Заочне рішення Тиврівського районного
суду Вінницької області від 13.11.2012 року
скасувати.

Позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором в сумі 10 260 грн.
заборгованості за кредитом; 45 938, 45 грн.
заборгованості по процентам за
користування кредитом. пеня за
несвоєчасність виконання зобов'язань
-10260 грн., а всього 66 458 грн. та судові
витрати в сумі 664 грн. 50 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуюча:

Судді: /підписи/

з оригіналом вірно: