У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.12.2013 року Пролетарський
районний суд м. Донецька у складі:

головуючого - судді
Пивоварової Ю.О.

при секретарі
Брущенко Г.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Донецька
скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 на дії відділу
Державної виконавчої служби
Пролетарського районного управління
юстиції м. Донецька ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, та ОСОБА_2 звернулись до суду із
скаргою на дії державної виконавчої
служби, зазначивши, що 12.02.2013 року ВДВС
Пролетарського районного управління
юстиції м. Донецька було проведено опис
та арешт майна, яке належить їм на праві
спільної часткової власності, а саме:
квартири за адресою: АДРЕСА_1. Про
складання такого акту вони дізналися
лише 12.11.2013 року, коли отримали
повідомлення про виклик до ВДВС
Пролетарського районного управління
юстиції. Вважають, що опис та арешт
майна було проведено у порушення вимог
діючого законодавства, оскільки про
вчинення такої дії не було повідомлено
їх як боржників, нерухоме майно
безпідставно передано на зберігання
стягувану, а не боржникам. Крім того, не
зрозуміло, яким чином взагалі
проводився опис квартири, якщо до
квартири судовий виконавець не заходив
та її не обстежував. Просили суд
визнати такі дії ВДВС Пролетарського
районного управління юстиції м.
донецька незаконними.

В судовому засіданні
представники заявників ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 підтримали скаргу та просили її
задовольнити.

Представник ВДВС Пролетарського
районного управління юстиції м.
Донецька Запетрук В.М. у судовому
засіданні заперечував проти
задоволення вимог та зауважував на те,
що усі виконавчі документи своєчасно
направлялися боржникам, про що
свідчать поштові повідомлення. Яким
саме чином проводився опис майна він
пояснити не зміг, оскільки на той час цю
виконавчу дію здійснював інший
виконавець, який на теперішній час у
ВДСВ не працює. При цьому вважав, що
порушення вимог діючого законодавства
під час проведення опису та арешту
майна 12.02.2013 року допущено не було.

Стягувач ОСОБА_6 у судовому
засіданні вважав, що підстав для
задоволення скарги немає т.к. боржники
тривалий час не виконують рішення суду,
тому повинно бути звернуто стягнення
на майно боржників.

Суд, вислухавши пояснення
представників заявників, ВДВС
Пролетарського районного управління
юстиції м. Донецька, стягувача,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено,
що 10.07.2012 року державним виконавцем
Пролетарського районного управління
юстиції м. Донецька відкрито виконавче
провадження про стягнення з ОСОБА_1 та
ОСОБА_6 на користь ОСОБА_6 суми боргу у
розмірі 40510 грн. Зазначена постанова
направлялася на адресу проживання
боржників, однак не була отримана ними
з невідомих причин, що підтверджується
копіями поштових відправлень.

У зв»язку з тим, що добровільно
рішення суду боржниками виконано не
було, 17.07.2012 року державним виконавцем
було накладено арешт на майно
боржників та оголошена заборона його
відчуження, що підтверджується копією
відповідної постанови.

Після цього державним виконавцем
вживалися заходи щодо розшуку майна
боржників та після отримання
відомостей про реєстрацію прав
власності на квартиру за адресою:
АДРЕСА_1 було прийнято рішення про опис
та арешт зазначеного нерухомого майна.

В той же час, із акту опису та
арешту майна від 12.02.2013 року вбачається,
що зазначена виконавча дія була
проведена у відсутності боржників, які
є власниками нерухомого майна. При
цьому квартира передана на зберігання
стягувачеві, що підтверджується копією
акту (а.с.6).

Допитані у судовому засіданні
свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтвердили, що
вони були присутні у якості понятих під
час складання акту описа та арешту
майна. Виїздом за місцем знаходження
нерухомого майна увійти до приміщення
не вдалося т.я. мешканці квартири двері
не відчинили, тому акт опису складався
у приміщенні ВДВС Пролетарського
районного управління юстиції м.
Донецька на підставі технічнолї
документації на квартиру.

Однак, відповідно до ч.2 ст.19
Конституції України органи державної
влади, їх посадові особи (у тому числі
державні виконавці) зобов'язані діяти
лише на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Умови та порядок виконання рішень
судів та інших органів (посадових осіб),
що підлягають примусовому виконанню в
разі невиконання їх у добровільному
порядку на час вчинення виконавчих дій
визначено Законом України „Про
виконавче провадження" від 21 квітня 1999
року та Інструкціію з організації
примусового виконання рішень, яка
затверджена наказом Міністерства
юстиції України від 02.04.2012 року №512/5.

За положеннями ст.5 Закону України „Про
виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний вживати
заходів примусового виконання рішень,
встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії. Державний виконавець
здійснює необхідні заходи щодо
своєчасного і повного рішення,
зазначеного в документі на примусове
виконання рішення, у спосіб і порядок,
визначені виконавчим документом.

Відповідно до ч.1 ст.55 Закону України
„Про виконавче провадження" арешт
майна полягає, зокрема, у винесенні
постанови про арешт майна боржника та
оголошенні заборони на його
відчуження.

За положеннями п.4.2. Інструкції з
організації примусового виконання
рішень після виявлення майна боржника
державний виконавець проводить опис та
арешт цього майна, про що складає акт. В
акті опису та арешту майна боржника
повинні бути вказані, зокрема:

а) назва кожного внесеного в акт
предмета і його відмінні ознаки (вага,
метраж, розмір, форма, вид, колір,
товарний знак, проби, виробнича марка,
дата випуску, ступінь зносу тощо);

г) прізвище, ім'я та по батькові особи,
якій передано майно на зберігання, а
якщо майно передано на зберігання не
боржнику, а іншій особі, - паспортні
дані, її місце проживання (далі -
зберігач);

ґ) відмітка про роз'яснення зберігачеві
майна обов'язків із збереження майна,
попередження про кримінальну та іншу
відповідальність, встановлену
законодавством, за його розтрату,
відчуження, приховування, підміну,
пошкодження, знищення або інші
незаконні дії з майном, на яке
накладено арешт;

д) якщо державний виконавець установив
зберігачеві обмеження права
користуватися майном, зазначаються
вид, обсяги і строки обмеження;

е) зауваження або заяви стягувача,
боржника, осіб, що були присутні при
описі.

Відповідно до п.4.2.2. зазначеної
Інструкції акт опису та арешту майна
підписується державним виконавцем,
понятими, зберігачем майна, боржником
та стягувачем, їх представниками, а
також може бути підписаний іншими
особами, які були присутні при
проведенні опису майна. У разі відмови
від підпису сторін чи інших осіб, що
були присутні при виконанні, про це
робиться відмітка в акті.

Аналізуючи зміст Інструкції з питання
встановлення процедури опису й арешту
майна, суд приходить до висновку про те,
що хоча Інструкція з організації
примусового виконання рішень не має
чіткого зазначення про необхідність
забезпечення прав боржника на участь у
виконавчій дії щодо опису й арешту
майна, її положення фактично
передбачають обов'язок державного
виконавця забезпечити представництво
інтересів боржника при опису й арешту
майна.

Як свідчать матеріали справи, майно,
стосовно якого був складений акт опису
й арешту, належить заявникам на праві
власності, однак при проведенні
зазначеної процесуальної дії права
заявників взагалі не були забезпечені
шляхом їх участі, або участі його
представника, або участі представника
житлово-експлуатаційної організації,
або представника органів державної
влади та місцевого самоврядування;
оспорюваний акт складено по суті
одноособово, без достатньої перевірки
належності нерухомого майна боржнику.

Крім того, з копії акту опису та арешту
майна вбачається, що воно було передано
на відповідальне зберігання стягувачу.
Однак, відповідно до п. 4.2.4, 4.2.5
зазначеної вище Інструкції
передбачено, якщо опис і арешт майна
здійснюються за участю боржника або
його представника, акт опису та арешту
майна складається в двох примірниках.
Перший залишається в провадженні
державного виконавця, а другий
видається боржнику під розписку на
першому примірнику, що залишається у
державного виконавця. Якщо описане
майно передано на зберігання не
боржникові чи його представнику, а
іншій особі, то акт опису та арешту
майна складається в трьох примірниках.
Перший залишається в провадженні
державного виконавця, а інші
вручаються зберігачеві майна та
боржнику під розписку на першому
примірнику акта.

Таким чином, зазначеними вище нормами
права передбачена процедура захисту
права боржника як власника нерухомого
майна щодо володіння та користування
його власністю, яке було порушено
внаслідок передання такого майна іншій
особі без згоди власника, тому дії
державного виконавця щодо проведення
опису та арешту майна боржників ОСОБА_1
та ОСОБА_2 у їх відсутність та без
повідомлення про намір вчинити певні
дії, а також без проведення фактичного
огляду та опису квартири та у порушення
прав боржників на прийняття майна на
відповідальне зберігання, необхідно
визнати неправомірними.

На підставі викладеного,
керуючись ст.. 386-389 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 на дії відділу
Державної виконавчої служби
Пролетарського районного управління
юстиції м. Донецька задовольнити.

Визнати неправомірними дії ВДВС
ПРолетарського районного управління
юстиції м. Донецька в частини
проведення опису та арешту майна 12.02.2013
року у виконавчому провадженні № 33462074
про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_6 суми боргу.

Зобов"язати державного виконавця ВДВС
Пролетарського районного управління
юстиції м. Донецька Запетрук В.М.
скасувати акт опису та арешту майна від
12.02.2013 року у виконавчому провадженні №
33462074 про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2
на користь ОСОБА_6 суми боргу.

Ухвала може бути оскаржена шляхом
подання заяви про апеляційне
оскарження ухвали суду протягом п"яти
днів з дня її проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення ухвали суду, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
п'яти днів з дня отримання копії цієї
ухвали.

Суддя:
Ю.О. Пивоварова