АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Головуючий у 1 й інстанції -
Лисова Л.В. Доповідач -
Калиновський А.Б.Категорія 5
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2013 року колегiя суддiв Судовоi
палати з цивiльних справ апеляцiйного
суду Днiпропетровськоi областi в складi:

Головуючого судді:
Калиновського А.Б.

Суддів :
Каратаєвої Л.О., Кіктенко Л.М.

При секретарі :
Видюковій Ю.С.

Розглянула у відкритому судовому
засiданнi в місті Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2

на рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 07 листопада 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
Павлоградської міської ради
Дніпропетровської області про
припинення права на частку у сумісному
майні та визнання права власності на
частку будинку, -

встановила:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернулась
з позовом до ОСОБА_2 про припинення
права на частку у сумісному майні та
визнання права власності на частку
будинку.

Посилалась на те, що їй належить на
праві власності 3/4 частки житлового
будинку АДРЕСА_1. Відповідач ОСОБА_3 не
отримав свідоцтва про право на
спадщину за законом і не зареєстрував
за собою право власності на належну
йому, як спадкоємцю за законом після
померлої ОСОБА_4 1/4 частку цього жилого
будинку, станом на 02 липня 2013 року 1/4
частка спірного жилого будинку є
безхазяйною.

Згідно технічного паспорту на
будинок, його інвентаризаційна
вартість складає 34129 грн., відповідно
вартість 1/4 частки будинку - 8532,25 грн.,
виділити в натурі 1/4 частку будинку
неможливо, оскільки вона є незначною,
тому позивачка просила припинити право
власності ОСОБА_3 на 1/4 частку
зазначеного будинку, визнати за нею
право власності на 1/4 частку цього
будинку, стягнути з неї на користь
відповідача у рахунок відшкодування
вартості 1/4 частки зазначеного будинку
8532,25 грн.

Рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 07 листопада 2013 р. позов
ОСОБА_3 до ОСОБА_3, Павлоградської
міської ради Дніпропетровської
області про припинення права на частку
у сумісному майні та визнання права
власності на частку будинку
задоволено.

Припинено право власності ОСОБА_3 на
1/4 частку будинку АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_3 право власності
на 1/4 частку буд. АДРЕСА_1.

Грошові кошти в сумі 8532,25 грн., які
знаходяться на депозитному рахунку
Територіального управління державної
судової адміністрації України в
Дніпропетровській області на р/р
6709, код отримувача 26239738, банк
ГУДКСУ в Дніпропетровській області МФО
805012, внесені ОСОБА_3 на забезпечення її
позову 06 листопада 2013 року повернуто
ОСОБА_3

Судові витрати по справі покладено
на позивача.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове про відмову ОСОБА_3 в
позові.

Перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що буд. АДРЕСА_1
належить сторонам на праві спільної
часткової власності (а.с.34-36). ОСОБА_3
належить 3/4 частки цього будинку, а
ОСОБА_2 - 1/4 частка.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 щодо
припинення права власності
відповідача на 1/4 частку будинку
АДРЕСА_1 суд виходив з того, що частка
відповідача є незначною, не підлягає
виділенню в натурі, між сторонами
склалися неприязненні стосунки, що
робить неможливим спільне
користування та розпорядження спірним
будинком.

Також суд посилався на те, що
відповідач у спірному будинку не
проживає, тому припинення права
власності на його частку у спільному
майні не завдасть істотної шкоди його
інтересам.

З такими висновками суду
погодитись не можна.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України,
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Згідно ч.1 ст.365 ЦК України, право
особи на частку у спільному майні може
бути припинено за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо: частка є незначною і не може бути
виділена в натурі; річ є неподільною;
спільне володіння і користування
майном є неможливим; таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї.

При цьому для припинення права
співвласника на частку у праві
спільної часткової власності
достатньо будь-якої однієї з чотирьох
передбачених ст. 365 ЦК України підстав.

Ст.ст. 10,60 ЦПК України передбачено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Як видно з матеріалів справи,
звертаючись до суду з позовом ОСОБА_3 не
надала доказів того, що частка
відповідача у будинку є незначною і не
може бути виділена в натурі. Клопотання
про призначення експертизи з цього
питання в суді не заявляла.

Сам по собі розмір належної
відповідачу частки, не може свідчити
про те, що ця частка є незначною та
такою, що не підлягає виділенню в
натурі, оскільки для вирішення цього
питання необхідні спеціальні знання.

Крім того, позивач не надала суду
доказів неможливості спільного
користування та розпорядження
будинком.

Як пояснили особи, які беруть
участь у справі, на час розгляду справи
спірний будинок за вищевказаною
адресою ані позивачем ані відповідачем
ОСОБА_3 не використовується для
проживання. Тобто висновок суду першої
інстанції про виникнення неприязних
відносин між сторонами та неможливість
у зв'язку з цим спільного користування
будинком не ґрунтується на матеріалах
справи та не підтверджується
поясненнями сторін у судовому
засіданні.

Крім того, відповідно до ст. 358 ЦК
України, право спільної часткової
власності здійснюється співвласниками
за їхньою згодою. Співвласники можуть
домовитися про порядок володіння та
користування майном, що є їхньою
спільною частковою власністю.

Позивачка в обгрунтування позовних
вимог посилалась на те, що вона має
намір відчужити належні їй 3/4 частки
будинку, але належність ? частки
домоволодіння відповідачу перешкоджає
їй реалізувати своє право власності, що
стало приводом звернення до суду із
даним позовом.

Разом з тим, представником
відповідача у судовому засіданні було
наголошено про бажання відповідача
придбати у позивача 3/4 частки спірного
будинку за визначену позивачем суму.

Зазначене свідчить про відсутність
будь-якого спору з приводу вартості
спільного майна, спільного
розпорядження цим майном, а тому
позивач не позбавлена можливості
розпорядитись належною їй часткою в
нотаріальному порядку шляхом
укладення договору купівлі-продажу з
дотриманням порядку, передбаченому ст.
362 ЦК України.

Вирішуючи спір, суд зазначені
обставини справи та вимоги закону не
врахував та помилково дійшов висновку
про наявність передбачених ч.1 ст. 365 ЦК
України, підстав для припинення права
власності відповідача на частку у
спільному майні.

Враховуючи викладене, а також те, що
ОСОБА_3, відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК
України, не надала суду доказів на
обґрунтування своїх позовних вимог,
рішення суду підлягає скасуванню з
ухваленням нового про відмову їй в
задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314 ЦПК України,
колегія суддів -

вирішила:

Апеляцiйну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 07 листопада 2013 року
скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, Павлоградської міської ради
Дніпропетровської області про
припинення права на частку у сумісному
майні та визнання права власності на
частку будинку відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Суддi: