КОТОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
Справа № 505/6082/13-ц
Провадження № 2/505/2578/2013
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

23.12.2013 року Котовський міськрайонний
суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Бондаренко Н.В.

при секретарі - Шершун О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Котовськ Одеської
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання
дій неправомірними, суд, -

ВСТАНОВИВ:

До Котовського міськрайонного суду
Одеської області звернулася ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання дій
неправомірними.

Свої позовні вимоги позивач мотивує
тим, що 05 липня 2013 року між нею, разом з
чоловіком ОСОБА_3 та відповідачем
ОСОБА_2, була досягнута домовленість
про продаж цілого житлового будинку, з
відповідною частиною господарчих
будівель та споруд, що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1, який на праві
власності належить ОСОБА_2, на підставs
договору дарування від 18.12.2008 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Котовського районного нотаріального
округу Одеської області ОСОБА_6 та
зареєстрованого в реєстрі за №6854503 від
19.12.2008 року. Тоді ж, 05 липня 2013 року,
позивач разом з ОСОБА_3 передали
відповідачу - ОСОБА_2 60 000 гривень, про що
останній власноруч написав розписку,
та передав позивачу всю
правовстановлюючу документацію.

Після укладення договору
купівлі-продажу відповідач - ОСОБА_2.
неодноразово ухилявся від
нотаріального посвідчення договору, в
зв'язку з чим стало неможливим
здійснити його нотаріальне
посвідчення та переоформлення права
власності на зазначену нерухомість на
позивача в установленому законом
порядку.

В листопаді 2013 року між позивачем
ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3, з яким
остання перебуває в шлюбі з 02.09.2000 року,
що підтверджується свідоцтвом про
шлюб, виник спір щодо володіння та
користування спільним нерухомим
майном придбаним у шлюбі - житловим
будинком з відповідною частиною
господарчих будівель та споруд, що
знаходяться за адресою АДРЕСА_1. В
зв'язку з тим, що між ОСОБА_1 та
відповідачем ОСОБА_3 добровільної
згоди про поділ спільного майна не
досягнуто, тому позивач змушена
звернутися до суду.

З огляду на вищенаведене позивач
просить суд визнати дії ОСОБА_2 по
ухиленню від нотаріального
посвідчення договору купівлі-продажу
цілого житлового будинку з
відповідними господарськими будівлями
та спорудами, що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1, укладеного між
ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2, 05 липня 2013
року - неправомірними, визнати дійсним
договір купівлі - продажу цілого
житлового будинку з відповідними
господарськими будівлями та спорудами,
що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1,
укладений ОСОБА_1, ОСОБА_3, та ОСОБА_2, 05
липня 2013 року, визнати цілий житловий
будинок, зазначений у плані літ. «А»,
загальною площею 206,5 кв.м., загальною
корисною площею 98,3 кв.м., житловою 59,1
кв.м., з відповідними господарчими
будівлями та спорудами, який
розташований на земельній ділянці 800
кв.м., та знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, спільною сумісною власністю
подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3, провести
розподіл спільного майна ОСОБА_1 та
ОСОБА_3., придбаного в шлюбі -житлового
будинку, зазначений у плані літ. «А»,
загальною площею 206,5 кв.м., загальною
корисною площею 98,3 кв.м., житловою 59,1
кв.м., з відповідними господарчими
будівлями та спорудами, та знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1, в рівних частинах,
виділивши кожному у власність по 1/2
частини житлового будинку з
відповідною частиною господарчих
будівель та споруд, що знаходяться за
вищевказаною адресою, визнати за
ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 право
спільної часткової власності (частка
кожного співвласника складає 1/2
частини) житловий будинок, зазначений у
плані літ. «А», загальною площею 206,5
кв.м., загальною корисною площею 98,3
кв.м., житловою площею 59,1 кв.м., з
відповідними господарчими будівлями
та спорудами, який розташований на
земельній ділянці 800 кв.м., та
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не
з'явилася, надала до суду заяву про
розгляд справи без її участі, позовні
вимоги підтримує, просить їх
задовольнити.

Відповідачі у судове засідання не
з'явилися. Надали до суду заяву у якій
позовні вимоги визнають.

Згідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у
випадку неявки у судове засідання
відповідача, належним чином
сповіщеного та який не повідомив про
причини неявки, суд може прийняти
заочне рішення на підставі наявних в
справі доказів (ч. 4 ст. 169 ЦПК України),
якщо позивач не заперечує проти такого
вирішення справи.

Суд, дослідивши матеріали справи та
перевіривши докази, встановив наступні
обставини та відповідні їм
правовідносини.

Стаття 57 ЦПК України передбачає, що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко і
відеозаписів, висновків експертів.

Щодо визнання дій ОСОБА_2. по ухиленню
від нотаріального посвідчення
договору купівлі-продажу цілого
житлового будинку з відповідними
господарчими будівлями та спорудами,
що розташований у АДРЕСА_1 -
неправомірними, позивачем по справі не
надано жодного доказу, який би
підтверджував ухилення ОСОБА_2 від
нотаріального посвідчення. Жодних
письмових повідомлень, заяв та листів,
які б також підтвердили намагання
позивача зобов'язати ОСОБА_2 до
нотаріального посвідчення угоди
позивачем також до матеріалів справи
не додано. Тому ці позовні вимоги є
передчасними, та такими які не
відповідають фактичним обставинам
справи.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

Так, з матеріалів справи судом
встановлено, що згідно свідоцтва
технічного паспорту на садибний
(індивідуальний) житловий будинок, від
25.11.2013 року, житловий будинок АДРЕСА_1,
належить ОСОБА_2, на підставі договору
дарування від 18.12.2008 року, реєстр №6908,
посвідченого приватним нотаріусом
Котовського районного нотаріального
округу Одеської області ОСОБА_6

05 липня 2013 року між ОСОБА_1, ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 був укладений договір
купівлі-продажу цілого житлового
будинку з господарськими спорудами, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Сторони домовились щодо усіх істотних
умов договору і того ж дня 05 липня 2013
року відбулося повне його виконання,
тобто ОСОБА_1, ОСОБА_3 повністю сплатили
вартість цілого житлового будинку, а
ОСОБА_2 написав розписку про отримання
грошей за продану нерухомість.

Згідно ст.638 ЦК України, договір є
укладеним з моменту, коли сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Згідно із ч.2 ст.220 ЦК України, - якщо
сторони домовились щодо усіх істотних
умов договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
виконання договору, суд може визнати
такий договір дійсним. У цьому разі
наступне нотаріальне посвідчення
договору не вимагається.

Згідно ч.3 та ч.4 ст.334 ЦК України, право
власності на майно за договором, який
підлягає нотаріальному посвідченню,
виникає у набувача з моменту такого
посвідчення або з моменту набрання
законної сили рішенням суду про
визнання договору, не посвідченого
нотаріально, дійсним. Якщо договір про
відчуження майна підлягає державній
реєстрації, право власності у набувача
виникає з моменту реєстрації.

Згідно ст. 60 СК України, майно набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

У разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя
згідно ст. 70 СК України частки майна
дружини та чоловіка є рівними, а
відповідно до вимог ст. 71 СК України,
майно що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя ділиться
між ними в натурі.

За змістом ч. 1 ст. 62 СК України особисте
майно дружини, чоловіка може бути
визнане об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя за
наявності сукупності таких умов:
істотність збільшення вартості майна;
збільшення такої вартості саме за час
шлюбу; а також за наявності спільних
трудових чи грошових затрат обох з
подружжя або затрат другого з подружжя.

Згідно ст. 63 СК України, дружина та
чоловік мають рівні права на володіння,
користування і розпорядження майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності.

До нормативно-правових актів які
регулюють порядок поділу майна
подружжя відноситься і Постанова
пленуму Верховного суду України від 21
грудня 2007 року № 11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», (далі - ППВС України № 11 від
21.12.07 p.). Пункт 23 ППВС України № 11 від
21.12.07 p., дає роз'яснення згідно з яким
спільною сумісною власністю подружжя,
що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. З
ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325
ЦК можуть бути будь-які види майна, за
винятком тих, які згідно із законом не
можуть їм належати (виключені з
цивільного обороту), незалежно від
того, на ім'я кого з подружжя вони були
придбані чи внесені грошовими коштами,
якщо інше не встановлено шлюбним
договором чи законом.

З зазначеного витікає, що кожна річ,
набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Спільною сумісною власністю подружжя
можуть бути будинки, квартири та інші
об'єкти, які належать подружжю.

Частина 1 ст. 69 СК України передбачає, що
дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві
спільної сумісної власності, незалежно
від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 368 та 370 ЦК України
передбачено, що майно набуте подружжям
за час шлюбу, є їхньою спільною
сумісною власністю.

Відповідно до ст. 376 ЦК України,
нерухоме майно вважається самочинним,
якщо воно збудоване на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або з істотнім порушенням
будівельних норм і правил. На вимогу
користувача земельної ділянки суд може
визнати за ним право власності на
нерухоме майно, яке самочинно
збудоване на ній, якщо це не порушує
права інших осіб.

Стаття 392 ЦК України передбачає, що
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Згоди про добровільний поділ майна
сторонами не досягнуто.

Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Керуючись ст.10, 11, 60, 88, 213-215 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними
- задовольнити частково.

Визнати договір купівлі - продажу
цілого житлового будинку з
відповідними господарськими будівлями
та спорудами, що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1, укладений ОСОБА_1,
ОСОБА_3, та ОСОБА_2, який мав місце 05
липня 2013 року - дійсним.

Визнати цілий житловий будинок,
зазначений у плані літ. «А», загальною
площею 206,5 кв.м., загальною корисною
площею 98,3 кв.м., житловою площею 59,1 кв.м.,
з відповідними господарчими будівлями
та спорудами, зазначених у плані:
підвал під жилим будинком літ. «А1»,
прибудова літ. «а», навіс літ. «а1» гараж
літ. «Б», ганок літ. «а2», «а3», вимощення
І, колодязь питний ІІ, яма вигрібна ІІІ,
огорожа 1-4, який розташований на
земельній ділянці 800 кв.м., та
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
спільною сумісною власністю подружжя
ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_1 та відповідачем
ОСОБА_3 право спільної часткової
власності по ? частині за кожним на
житловий будинок, зазначений у плані
літ. «А», загальною площею 206,5 кв.м.,
загальною корисною площею 98,3 кв.м.,
житловою площею 59,1 кв.м., з відповідними
господарчими будівлями та спорудами,
зазначених у плані: підвал під жилим
будинком літ. «А1», прибудова літ. «а»,
навіс літ. «а1» гараж літ. «Б», ганок літ.
«а2», «а3», вимощення І, колодязь питний
ІІ, яма вигрібна ІІІ, огорожа 1-4, який
розташований на земельній ділянці 800
кв.м., та знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1.

У задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, який його прийняв за письмовою
заявою відповідача.

Заява про перегляд заочного рішення
може бути подано до суду першої
інстанції протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Заочне рішення набирає законної сили в
порядку ст.233 ЦПК України.

Суддя
Бондаренко Н.В.