Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2013 року

м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд
Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Ротмістренко М.В.

при секретарі - Ревачко І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Ужгород справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
-

В С Т А Н О В И В:

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до
Ужгородського міськрайонного суду з
зазначеною позовною заявою,
посилаючись на те, що 27.03.2006 року між
банком та ОСОБА_1 було укладено договір
№ МКК7SE00000056, згідно якого останньому
надано кредит в розмірі 7000 грн., зі
сплатою відсотків у розмірі 24.00% на рік
на строк до 27.03.2009 року.

Відповідач взяті на себе зобов'язання
щодо повернення кредиту та відсотків
за його користування належним чином
не виконує і станом на 03.06.2013 року
заборгованість по кредиту складає 51671,56
року.

В судовому засіданні представник
позивача Пацкан І.І., позов підтримав та
просив суд його задовольнити з підстав
наведених в ньому.

Відповідач у судовому засіданні позов
не визнав. Просив суд відмовити у
задоволенні позовних вимог у зв'язку з
пропуском позивачем строку позовної
давності.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази, виходячи з їх
належності та допустимості, суд
приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданих відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі, а
згідно до ст. 60 цього ж Кодексу кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи,
27.03.2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк»
(змінило своє найменування на ПАТ КБ
«Приватбанк») та ОСОБА_1, було укладено
кредитний договір № МКК7SE00000056, згідно
якого останній отримав кредит в
розмірі 7000 грн., на строк до 27.03.2009 року
включно, зі сплатою відсотків за його
користування в розмірі 2.00 % на місяць на
суму залишку заборгованості. Однак
взяті на себе зобов'язання щодо
повернення кредиту та відсотків за
його користування належним чином не
виконує.

Згідно представленого позивачем
розрахунку слідує, що станом на 03.06.2013
року заборгованість ОСОБА_1 за
кредитним договором № МКК7SE00000056 від
27.03.2006 року складає 51671,56 грн., з яких:
3682,08 грн. - заборгованість за
кредитом; 19544,36 грн. - заборгованість
по відсотках за користування кредитом;
27395,12 грн. - пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором.

Статтями 256, 257 ЦК України передбачено,
що позовна давність це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки. У відповідності до ч.ч. 1, 5 ст.
261 ЦК України перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила. За зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання.

Враховуючи, що кредитним договором №
МКК7SE00000056 від 27.03.2006 року встановлено
кінцевий термін повернення кредиту -
27.03.2009 року, то саме з цієї дати почав
перебіг строк позовної давності. Позов
про стягнення заборгованості за цим
договором подано ПАТ КБ «Приватбанк»
до суду 10.07.2013 року, тобто поза межами
строку, встановленого ст. 257 ЦК України.
Доказів про зупинення, або переривання
строку позовної давності по даній
справі, а також про поважність причин
пропуску позовної давності позивачем
не надано.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

У відповідності до роз'яснень,
викладених у п. 11 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18.12.2009 року
№ 14 "Про судове рішення у цивільній
справі", встановивши, що строк для
звернення з позовом пропущено без
поважної причини, суд у рішенні
зазначає про відмову в позові з цих
підстав, якщо про застосування
позовної давності заяву стороною у
спорі зробленою до ухвалення ним
рішення, крім випадків, коли позов не
доведено, що є самостійною підставою
для цього.

Враховуючи наведене та те, що позивач
звернувся до суду за захистом свого
права після спливу строку позовної
давності, поважних причин пропущення
цього строку не навів, а ОСОБА_1 просить
застосувати позовну давність, суд
вважає, що в задоволенні позову слід
відмовити у зв'язку з закінченням
строків позовної давності.

Керуючись ст.ст. 256, 257, 261, 267 ЦК України,
ст.ст. 4, 5, 14, 60, 81, 88, 208, 209, 294 ЦПК України
суд,

Р І
Ш И В:

У задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до апеляційного суду
Закарпатської області протягом десяти
днів з дня його проголошення, а у разі
проголошення рішення без участі особи,
яка її оскаржує, протягом десяти днів з
дня його отримання.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду
Ротмістренко
М.В.