Справа № 444/1153/13
Головуючий у 1 інстанції: Мікула В.Є.
Провадження № 22-ц/783/6490/13
Доповідач в 2-й інстанції: Богонюк М. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2013 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого судді: Богонюка М.Я.

Суддів: Ванівського О.М., Приколоти Т.І.

При секретарі: Цар М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Жовківського районного суду
Львівської області від 29 липня 2013 року,
-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням відмовлено в
задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, Річківської сільської ради про
визнання недійсним свідоцтва про право
власності на будинок та визнання права
власності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким позов задовольнити.

Апелянт вважає, що рішення суду
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
при неповно з'ясованих обставинах, що
мають значення для справи, а висновки
суду не відповідають дійсним
обставинам справи. Стверджує, що судом
не взято до уваги те, що відповідно до п.
4 ч. 1 ст. 268 ЦК України позовна давність
не поширюється на вимогу власника або
іншої особи про визнання незаконним
правового акта органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, яким порушено його
право власності або інше речове право,
а відтак оскаржуючи рішення
Нестерівської районної ради народних
депутатів Львівської області за №62 від
23.02.1989 року нею не пропущено строк
позовної давності. ОСОБА_6 у
встановленому законом порядку
звернувся в нотаріальну контору з
заявою про прийняття спадщини після
смерті матері - власниці спірного
будинку.

Крім того, у держнотконтору з приводу
оформлення спадщини після смерті
ОСОБА_6 вона звернулась у встановлений
законом 6 місячний термін, а позовну
заяву в частині визнання за нею права
власності на спадкове майно, яке
залишилося після смерті її фактичного
чоловіка, подала у встановлений
законом 3 річний строк.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення представників сторін на
підтримання та заперечення скарги,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що така задоволенню не
підлягає.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 в квітня 2013 року звернулась в
суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
Річківської сільської ради
Жовківського району від 25.02.1989 року про
визнання недійсним свідоцтва про право
власності на житловий будинок в
АДРЕСА_1 видане Річківською сільською
радою на ім"я ОСОБА_4, скасування
державного реєстру права власності,
визнання недійсним рішення
Нестерівської районної ради від 23
лютого 1989 року в частині визнання за
ОСОБА_4 права власності на спірний
будинок та визнати за нею право
власності на даний будинок в порядку
спадкування після смерті ОСОБА_6

При цьому зазначала, що рішенням
Франківського районного суду м. Львова
від 07 листопада 2012 року встановлено
факт проживання однією сім"єю без
реєстрації шлюбу її та ОСОБА_6 до його
смерті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1.

Спірний будинок на праві власності
належав матері ОСОБА_6 - ОСОБА_7 і син
після смерті матері успадкував його.

Тому у Річківської сільської ради не
було правових підстав в 1989 році
визнавати право власності на даний
будинок за ОСОБА_4

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_2 суд першої інстанції вірно
виходив з того, що позивачем не
представлено належних та допустимих
доказів порушеного її права, при цьому
також зіслався і на пропуск строку
позовної давності звернення до суду.

Покликання позивачки на те, що ОСОБА_6
успадкував спірний будинок після
смерті матері ОСОБА_7 не підтверджений
жодними доказами.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК
України (в редакції 1963 року)
визнавалося, що спадкоємець прийняв
спадщину: 1) якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном; 2) якщо він подав заяву в
нотаріальну контору за місцем
відкриття спадщини про прийняття
спадщини.

Зазначені дії повинні бути вчинені
протягом шести місяців з дня відкриття
спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України (в редакції
1963 року) строк для прийняття спадщини
встановлений ст. 549 ЦК України може бути
продовжений судом, якщо він визнає
причини пропуску строку поважними.

В термін встановлений законом ОСОБА_6
після смерті матері з заявою в
нотаріальну контору про прийняття
спадщини не звертався. Також за свого
життя з позовом про продовження строку
на прийняття спадщини в суд не
звертався.

З рішенням Радянського районного суду
м. Красноярська Російської Федерації
від 05 липня 2002 року у справі за заявою
ОСОБА_6 про встановлення факту
приналежності правовстановлюючого
документу встановлено, що ОСОБА_6 з 1970
року по час ухвалення рішення судом
постійно проживав в м. Красноярську, що
в свою чергу може свідчити про те, що на
час смерті матері - в ІНФОРМАЦІЯ_2 він
проживав в Російській Федерації і
фактично не вступив в управління і
володіння спадковим майном, яке
знаходиться в АДРЕСА_1.

За свого життя ОСОБА_6 в судовому
порядку не оспорював право власності
ОСОБА_4 на спірний будинок, яке було
визнано за нею в 1989 році, при тому, що
помер він ІНФОРМАЦІЯ_1.

А відтак права ОСОБА_2, яка в листопаді
2012 року встановивши в судовому порядку
факт проживання однією сім"єю з ОСОБА_6,
рішенням Річківської сільської ради
від 23 лютого 1989 року та Нестерівської
районної ради від 25 лютого 1989 року про
визнання права власності за ОСОБА_4 на
спірне будинковолодіння жодним чином
не порушуються.

Також відсутні правові підстави для
визнання за нею права власності на дане
будинковолодіння.

Судом вірно встановлені фактичні
обставини справи, правильно
застосований матеріальний закон та
дотримана процедура передбачена ЦПК
України.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, а тому
колегія суддів не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314 ч. 1 п.
1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовківського районного суду
Львівської області від 29 липня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з часу набрання ухвалою
законної сили.

Головуючий:

Судді: