Провадження № 2/201/3806/2013
Жовтневий районний суд
у складі: головуючого - судді Брага А.В.,
при секретарі – Лампіки О.В.,
за участю позивача – ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в м.
Дніпропетровську цивільну справу №
про стягнення аліментів та додаткових
витрат на повнолітню дитину,-
11 листопада 2013 року позивач звернувся
до Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська із позовною заявою до
ОСОБА_2, в якій просив суд стягнути з
відповідача на користь позивача
аліменти на утримання в твердій
грошовій сумі в розмірі 1000,00 гривень на
місяць починаючи з дня подачі позову і
до досягнення позивачем двадцяти трьох
років до 20 числа кожного місяця;
стягнути з відповідача на користь
позивача в якості додаткових витрат
суму в розмірі 118,00 гривень, а саме: 100,00
гіперпролактинемії та 18,00 гривень –
лікування дискінезії жовчовивідних
шляхів щомісячно до 20 числа, починаючи
з дня подачі позову і до досягнення
позивачем двадцяти трьох років та
одноразово суму в розмірі 747,24 гривень
за сплачені курси масажу, суму в
розмірі – 335,50 гривень за проведення
хірургічної операції; лікування ВРЗ -
42,50 гривень. В обґрунтування своїх
позовних вимог позивач послався на те,
що він є студентом другого курсу
другого медичного факультету денного
відділення, бюджетної форми навчання
ДЗ «Дніпропетровська медична академія
МОЗ України», у зв’язку з чим потребує
матеріальної допомоги батьків. Як
зазначає позивач, на сьогодні його
забезпечує мати, але їй дуже важко це
робити без допомоги батька позивача.
Витрати на забезпечення сина в місяць
складають суму в розмірі 2000,00 гривень і
включають в себе купівлю одягу та
взуття, харчування, оплату гуртожитку
та проїзд з дому до м. Дніпропетровська,
де навчається позивач. Батько з бабусею
позивача їздять на заробітки до Росії,
тому він хоч не офіційно, але працює і
його дохід дозволяє надати матеріальну
допомогу на утримання сина. Крім того,
позивач зазначає, що він потребує
постійного лікування від
гіперпролактинемії та дискінезії
жовчовивідних шляхів на які страждає з
дитинства. Так, влітку 2013 року позивач
за рекомендаціями лікаря був змушений
звернутися до МСЧ «Нафтохімік» для
проведення хірургічної операції, яка
коштувала – 670,99 гривень, що включало:
прийом у лікаря, проведення самої
операції, проведення перев’язок, ліки,
аналізи тощо. Також позивач зазначає,
що йому дуже подобається його навчання,
він прагне вдосконалюватися у своїй
професії, хоче здобувати ще більш нових
вмінь та навичок, тому пройшов курси
масажу, які коштували його матері 1494,47
Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав в повному обсязі та
просив їх задовольнити, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві
та обґрунтовуючи їх доказами наявними
в матеріалах справи.
Відповідач в судове засідання не
з’явився, про дату, час та місце
судового розгляду повідомлявся
належним чином, відповідно до вимог ст.
74 – 76 ЦПК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у
разі повторної неявки в судове
засідання відповідача, повідомленого
належним чином, суд вирішує справу на
підставі наявних у ній даних чи доказів
(постановляє заочне рішення); за ч. 1 ст.
224 ЦПК України у разі неявки в судове
засідання відповідача, який належним
чином повідомлений і від якого не
надійшло заяви про розгляд справи за
його відсутності або якщо повідомлені
ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

У зв’язку з чим суд, з метою
недопущення порушення строків
розгляду справи, передбачених ст. 157 ЦПК
України, з урахуванням згоди позивача,
вважає за можливе провести заочний
розгляд справи та вирішити справу у
порядку заочного розгляду на підставі
наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з’ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об’єктивно оцінивши докази у
сукупності з нормами чинного
законодавства України, суд дійшов
висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що 11 квітня 1995 року
народився ОСОБА_1, батьком якого є
ОСОБА_2, матір’ю – ОСОБА_3, що
підтверджується свідоцтвом про
народження серії І-ОЛ № 285880, видане
відділом реєстрації ОСОБА_4 районної
ради народних депутатів від 03 червня 1995
року (а.с. 5).

14 березня 2001 року шлюб, укладений між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано, про що
в Книзі реєстрації актів про
розірвання шлюбів зроблено
відповідний запис за № 15, що
підтверджується свідоцтвом про
розірвання шлюбу серії І-ОЛ № 043769,
видане відділом реєстрації ОСОБА_4
райуправління юстиції Кіровоградської
області від 14 березня 2001 року (а.с. 6).

Відповідно до довідки, виданої ДЗ
«Дніпропетровська медична академія
МОЗ України» №176 від 02 жовтня 2013 року,
ОСОБА_1 є студентом другого курсу 2
медичного факультету ДЗ
«Дніпропетровська медична академія
МОЗ України» денного відділення,
бюджетної форми навчання (а.с. 9 - 10).

Судом встановлено, що на підтвердження
витрат, пов’язаних з навчанням
позивачем було надано суду чисельні
квитанції, квитки та товарні чеки на
придбання ним одягу та взуття, квитків
для проїзду з м. Кременчука до
Дніпропетровська, а також про оплату
проживання в гуртожитку тощо (а.с. 11 – 21,
24).

Окрім цього, позивачем було надано суду
довідку, консультативний висновок та
направлення на патогістологічне
дослідження, видані позивачу лікарями
відповідних медичних закладів, а також
квитанції про оплату послуг медичного
характеру та медичних препаратів,
потрібних для лікування хворого (а.с. 25
– 30).

Згідно довідки від 31 травня 2013 року,
виданої державним виконавцем ВДВС
ОСОБА_4 РУЮ ОСОБА_5, у відділі державної
виконавчої служби ОСОБА_4 районного
управління юстиції на виконанні
перебував виконавчий лист № 2-481/2010,
виданий Онуфріївським районним судом
Кіровоградської області 15 вересня 2011
року про стягнення з ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_6 аліменти
на утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2,
в розмірі ? частини заробітку, але не
менше 30% прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку на місяць,
починаючи з 17 серпня 2010 року до
досягнення ОСОБА_1 повноліття, тобто до
11 квітня 2013 року (а.с. 23).

Відповідно до довідки від 31 травня 2013
року, виданої державним виконавцем
ВДВС ОСОБА_4 РУЮ ОСОБА_5, у відділі
державної виконавчої служби ОСОБА_4
районного управління юстиції на
виконанні не перебувають виконавчі
документи стосовно стягнення з ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 22).

Правовідносини, які виникли між
сторонами, врегульовані нормами
Сімейного кодексу України, Законом
України «Про державний бюджет України
на 2013 рік».

Згідно ст. 6 СК України правовий статус
дитини має особа до досягнення нею
повноліття.

Так, відповідно до положень ст. 180 СК
України, батьки зобов’язані
утримувати дитину до досягнення нею
повноліття.

Статтею 199 СК України передбачено, що
якщо повнолітні дочка, син продовжують
навчання і у зв'язку з цим потребують
матеріальної допомоги, батьки
зобов'язані утримувати їх до
досягнення двадцяти трьох років за
умови, що вони можуть надавати
матеріальну допомогу. Право на
утримання припиняється у разі
припинення навчання. Право на
звернення до суду з позовом про
стягнення аліментів має той з батьків,
з ким проживає дочка, син, а також самі
дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму
ВСУ «Про застосування судами окремих
норм Сімейного кодексу України при
розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»
обов'язок батьків утримувати
повнолітніх дочку, сина, які
продовжують навчатися після
досягнення повноліття (незалежно від
форми навчання), виникає за
обов'язкової сукупності таких
юридичних фактів: досягнення дочкою,
сином віку, який перевищує 18, але є
меншим 23 років; продовження ними
навчання; потреба у зв'язку з цим у
матеріальній допомозі; наявність у
батьків можливості надавати таку
допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК
право на звернення до суду з позовом
про стягнення аліментів мають самі
дочка, син, які продовжують навчатися, а
також той із батьків, з яким вони
проживають.

Згідно ст. 200 СК України суд визначає
розмір аліментів на повнолітніх дочку,
сина у твердій грошовій сумі і (або) у
частці від заробітку (доходу) платника
аліментів з урахуванням обставин,
зазначених у статті 182 цього Кодексу.
При визначенні розміру аліментів з
одного з батьків суд бере до уваги
можливість надання утримання другим з
батьків, своїми дружиною, чоловіком та
повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ст. 201 СК України до
відносин між батьками і дочкою, сином
щодо надання їм утримання
застосовуються норми статей 187, 189-192 і
194-197 цього Кодексу.

Згідно ст. 181 СК України, за рішенням
суду кошти на утримання дитини
(аліменти) присуджуються у частці від
доходу її матері, батька і (або) у
твердій грошовій сумі.

Положеннями ст. 182 СК України визначено,
що при визначенні розміру аліментів
суд враховує стан здоров'я та
матеріальне становище дитини; стан
здоров'я та матеріальне становище
платника аліментів; наявність у
платника аліментів інших дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, дочки, сина; інші обставини, що
мають істотне значення. Мінімальний
розмір аліментів на одну дитину не може
бути меншим, ніж 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених статтею 184 цього
Кодексу.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму
ВСУ «Про застосування судами окремих
норм Сімейного кодексу України при
розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»
вирішуючи питання щодо розміру
аліментів, суд повинен ураховувати:
стан здоров'я, матеріальне становище
дитини і платника аліментів; наявність
в останнього інших неповнолітніх
дітей, непрацездатних чоловіка,
дружини, батьків, повнолітніх дочки,
сина; інші обставини, що мають істотне
значення. Розмір аліментів на одну
дитину не може бути меншим, ніж
зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому
необхідно мати на увазі, що зміна
законодавства в частині визначення
мінімального розміру аліментів на одну
дитину не є підставою для перегляду
постановлених раніше судових рішень
про їх стягнення. Що ж до максимального
розміру аліментів, які стягуються з
боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70
Закону України від 21 квітня 1999 року №
606-XIV «Про виконавче провадження» він не
повинен перевищувати 50 відсотків
заробітної плати цієї особи. Порядок
стягнення аліментів визначено у ст. 74
Закону «Про виконавче провадження», а
також у статтях 194 - 197, 274 СК.

Нормою ст. 191 СК України передбачено, що
аліменти на дитину присуджуються за
рішенням суду від дня пред’явлення
позову.

Відповідно до ст. 367 ч. 2 ЦПК України, суд
допускає негайне виконання рішень у
справах про стягнення аліментів – у
межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Статтею 58 ЦПК України закріплено, що
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Тобто, процесуальними нормами
встановлено, як право на участь у
доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і
обов'язок із доказування обставини при
невизнані них сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен
брати участі у зборі доказового
матеріалу.

Так, вимогами ст. 199 СК України
передбачено, що якщо повнолітні дочка,
син продовжують навчання і у зв'язку з
цим потребують матеріальної допомоги,
батьки зобов'язані утримувати їх до
досягнення двадцяти трьох років за
умови, що вони можуть надавати
матеріальну допомогу.

З огляду на викладене, аліменти можуть
стягуватися на повнолітніх дочку, сина,
які продовжують навчатися та
потребують у зв’язку з цим
матеріальної допомоги - залежно від
матеріального і сімейного становища,
стану здоров’я батьків.

Так, зокрема, судом має бути враховано
наявність у платника аліментів інших
членів сім’ї, яких він (вона)
зобов’язані утримувати за законом
(непрацездатні батьки, неповнолітні
діти, непрацездатні дружина, чоловік);
розмір заробітної плати (доходу), а якщо
на пенсії, — розмір пенсії; стан
здоров’я — є тяжкохворим, інвалід І
групи, яка потребує стороннього
догляду тощо.

Суд може відмовити у стягненні
аліментів на повнолітню дочку, сина,
якщо буде встановлено, що платник
аліментів через об’єктивні причини
неспроможний надати матеріальної
допомоги або ж надання такої допомоги
спричинить такий стан платника
аліментів, що він сам потребуватиме
матеріальної допомоги.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог про стягнення з відповідача на
користь позивача аліменти на утримання
в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00
гривень на місяць починаючи з дня
подачі позову і до досягнення
позивачем двадцяти трьох років до 20
числа кожного місяця, судом були
враховані наступні обставини.

Як встановлено в судовому засіданні та
не заперечувалося позивачем,
відповідач не має офіційного місця
роботи, посилання позивача на те, що
його батько неофіційно працює за
кордоном в Росії не можуть бути
кваліфіковані судом, як належний доказ
отримання відповідачем стабільного
доходу.

Відсутність інформації щодо стану
здоров’я відповідача, знаходження на
його утриманні непрацездатних осіб,
наявність інших грошових зобов’язань
тощо унеможливлює прийняття
позитивного рішення по справі.

Крім того, судом було прийнято до уваги
те, що позивач є працездатним, а також є
студентом другого курсу 2 медичного
факультету ДЗ «Дніпропетровська
медична академія МОЗ України» денного
відділення, бюджетної форми навчання, а
тому не позбавлений об’єктивної
можливості отримувати стипендію для
поліпшення свого матеріального
становища.

Враховуючи, що у відповідача відсутній
один із юридичних фактів, який є
необхідним для виникнення аліментного
зобов'язання пов’язаного з утриманням
батьком свого повнолітнього сина, який
продовжує навчання, а саме: можливість
відповідача, як батька надавати
матеріальну допомогу повнолітньому
сину, суд відмовляє в задоволенні
позовної вимоги про стягнення з
відповідача на користь позивача
аліменти на утримання в твердій
грошовій сумі в розмірі 1000,00 гривень на
місяць починаючи з дня подачі позову і
до досягнення позивачем двадцяти трьох
років до 20 числа кожного місяця.

Щодо позовних вимог про стягнення з
відповідача на користь позивача в
якості додаткових витрат суму в
розмірі 118,00 гривень, а саме: 100,00 гривень
– лікування гіперпролактинемії та 18,00
гривень – лікування дискінезії
жовчовивідних шляхів щомісячно до 20
числа, починаючи з дня подачі позову і
до досягнення позивачем двадцяти трьох
років та одноразово суму в розмірі 747,24
гривень за сплачені курси масажу, суму
в розмірі – 335,50 гривень за проведення
хірургічної операції; лікування ВРЗ -
42,50 гривень, суд відмовляє в їх
задоволенні виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 185 СК України той з
батьків, з кого присуджено стягнення
аліментів на дитину, а також той з
батьків, до кого вимога про стягнення
аліментів не була подана, зобов'язані
брати участь у додаткових витратах на
дитину, що викликані особливими
обставинами (розвитком здібностей
дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Розмір участі одного з батьків у
додаткових витратах на дитину в разі
спору визначається за рішенням суду, з
урахуванням обставин, що мають істотне
значення. Додаткові витрати на дитину
можуть фінансуватися наперед або
покриватися після їх фактичного
понесення разово, періодично або
постійно.

Так, стаття 185 СК України
закріплює правило, відповідно до якого,
той з батьків, з кого присуджено
стягнення аліментів на дитину, а також
той з батьків, до кого вимога про
стягнення аліментів не була подана,
зобов'язані брати участь у додаткових
витратах на дитину, що викликані
особливими обставинами. Дане положення
стосується особливих обставин,
приблизний перелік яких надається
даною статтею. До таких особливих
обставин закон відносить насамперед
випадки, коли дитина, яка знаходиться
на утриманні батьків, потребує
додаткових витрат на неї у зв'язку із
розвитком певних її здібностей,
страждає на тяжку хворобу, є калікою.
Особливі обставини можуть бути
зумовлені, як негативними (хвороба), так
і позитивними фактами (схильність
дитини до музики, що потребує купівлі
музичного інструменту, або до певного
виду спорту, що вимагає додаткових
матеріальних витрат, або дитина
потребує оздоровлення та відпочинку
біля моря чи на гірському курорті). Такі
особливі обставини будуть
індивідуальними у кожному конкретному
випадку.

Статтею 201 СК України визначено, що до
відносин між батьками і повнолітніми
дочкою, сином щодо надання їм утримання
застосовуються норми статей 187, 189-192 і
194-197 цього Кодексу, при цьому ст. 185 СК
України, якою визначено участь батьків
у додаткових витратах на дитину до
зазначеного переліку не входить, а тому
її норми до спірних правовідносин з
приводу утримання батьками
повнолітніх дітей не можуть бути
застосовані.

З урахуванням того, що позивач вже є
повнолітнім, тобто є таким, що досяг
вісімнадцятилітнього віку та не є в
розумінні ст. 6 Сімейного кодексу
України дитиною, а нормами Сімейного
кодексу України не передбачено
можливості стягнення додаткових
витрат на утримання повнолітньої
дитини, суд також відмовляє в
задоволенні даної частини позовних
вимог.

Аналізуючи встановлені фактичні
обставини в контексті наведених вище
норм діючого законодавства, суд вважає,
що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення аліментів та додаткових
витрат на повнолітню дитину не
підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд на підставі ст. 88
ЦПК України, враховуючи результат
вирішення справи, вважає за необхідне
судові витрати віднести на рахунок
держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 141, 185, ч. 1 ст. 191, ст. ст. 199 -200
Сімейного Кодексу України, ст. ст. 10, 11,
57, 60 – 61, 212 – 215, 224 - 235, 367 ЦПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення аліментів та додаткових
витрат на повнолітню дитину у
цивільній справі №201/13859/13ц, - відмовити.

Судові витрати покласти на
рахунок Держави.

Заочне рішення суду набирає
законної сили в порядку, передбаченому
ст.ст.223, 232 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача про перегляд
заочного рішення, яка може бути подана
відповідачем протягом десяти днів з
дня отримання копії рішення.

Заочне рішення суду може бути
оскаржено до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подання
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:

А.В. Брага