Справа №
26 листопада 2013 року
Ленінський районний суд м.Миколаєва у
головуючого - судді
за участю позивачки ОСОБА_1,
її представника ОСОБА_2, відповідачки
ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4,
представника виконавчого комітету
Миколаївської міської ради ОСОБА_5,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Миколаєві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_6 до виконавчого комітету
Миколаївської міської ради,
комунального житлово-експлуатаційного
підприємства № 24, ОСОБА_3, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах неповнолітніх
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, Ленінського
районного відділу Управління ДМС
України в Миколаївській області про
визнання права користування житловим
приміщенням, визнання рішення
незаконним, визнання осіб такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням, покладення обов’язку,
У липні 2012 року ОСОБА_1,
ОСОБА_6 звернулись до суду з позовом, в
якому просили визнати за ними право
користування жилим приміщенням -
квартирами № 19-20 по вул.Маршала
Василевського,46-А у м.Миколаєві та
зобов’язати відділ у справах
імміграції та реєстрації фізичних осіб
Ленінського районного відділу
Миколаївського міського управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Миколаївській області зареєструвати
їх у вказаній квартирі, зняти з
реєстрації у спірній квартирі ОСОБА_3,
визнати рішення виконавчого комітету
Миколаївської міської ради № 1468 від 26
червня 2009 року незаконним.
Позивачі вказували на те, що у
лютому 1986 року на підставі ордеру № 402
від 28 лютого 1986 року вони вселились у
квартиру АДРЕСА_1 та зареєструвались у
ній. На підставі постанов № 16 від 7
жовтня 1993 року та № 9 від 12 серпня 1996
року, прийнятих адміністрацією та
профспілковим комітетом заводу
«Екватор», їм було поліпшено житлові
умови та виділено для проживання
квартири № 19,20 у цьому ж будинку, які
об’єднані в одну, власником особового
Вказували також на те, що рішенням
Миколаївської міської ради №16/44 від 12
січня 1998 року жилий будинок 46-А,
розташований по вул.Маршала
Василевського у м.Миколаєві передано у
комунальну власність територіальної
громади м.Миколаєва, а з 2001 року будинок
передано на баланс КЖЕП «Південь». У
зв’язку із цим вони неодноразово
зверталися до виконавчого комітету
Миколаївської міської ради та до
відділу у справах імміграції та
реєстрації фізичних осіб з проханням
зареєструвати їх за місцем постійного
проживання у ІНФОРМАЦІЯ_1, однак
отримали відмову з посиланням на те, що
у них немає ордера на вказані квартири.
Посилалися на те, що рішенням
виконавчого комітету Миколаївської
міської ради №1468 від 26 червня 2009 року
ОСОБА_3 надана квартира № 22 по
вул.Маршала Василевського у
м.Миколаєві. Цим же рішенням було
об’єднано особові рахунки квартир №22
та №20 за вказаною адресою, зазначено,
що наймачем квартири №20 слід вважати
ОСОБА_3. У червні 2010 року ОСОБА_3
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1
про виселення її з спірної квартири.
Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 25 квітня 2012
року у її виселенні з квартири № 20 було
відмовлено.

Рішенням Ленінського районного
суду м.Миколаєва від 30 жовтня 2012 року
позов ОСОБА_1 було задоволено частково.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 14 лютого 2013
року рішення Ленінського районного
суду було скасовано та ухвалено нове.

Ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 17 липня 2013 року
рішення судів від 30.10.2012 року та 14.02.2013
року скасовані.

У вересні 2013 року позивачка ОСОБА_1
доповнила позовні вимоги, в яких також
просила суд визнати ОСОБА_3 та членів її
сім’ї ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_10 та її
неповнолітніх дітей ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_7 такими, що втратили право
користування квартирою № 20 по
вул.Маршала Василевського,46-А в
м.Миколаєві, зобов’язавши Ленінський
районний відділ Управління ДМС України
в Миколаївській області зняти з
реєстрації вказаних осіб в квартирі
АДРЕСА_2 та зареєструвати її з сином в
квартирах №19-20 вказаного будинку,
просила визнати рішення виконавчого
комітету Миколаївської міської ради
від 26.09.2009 щодо надання житла ОСОБА_3
повністю незаконним.

В судовому засіданні
позивачка та її представник позов
підтримали. Просили про його
задоволення.

Відповідачка ОСОБА_3 та її
представник проти позову ОСОБА_1,
ОСОБА_6 заперечували. Просили в позові
відмовити.

Представник виконавчого
комітету Миколаївської міської ради
посилалася на те, що оспорювань
позивачами рішення виконавчого
комітету Миколаївської міської ради є
законним і підстави для його
скасування відсутні.

Заслухавши пояснення осіб,
які беруть участь у справі, вивчивши
матеріали справи та оцінивши зібрані
по справі докази у їх сукупності, суд
дійшов наступного.

З матеріалів справи
вбачається, що з 1986 року ОСОБА_1 та
ОСОБА_6 на підставі ордеру № 402 від 28
лютого 1986 року вселились у квартиру
АДРЕСА_3 та зареєструвались у ній.
Квартиру № 20 в цьому ж будинку з 1990 року
займала ОСОБА_3 та була в ній
зареєстрована.

Рішенням виконкому
Миколаївської міської ради №467 від 23
жовтня 1992 року житловий будинок №46-А у
м.Миколаєві визнано таким, що не
підлягає капітальному ремонту.

У зв’язку з технічним
станом будинку, квартири, які в ньому
звільнялись, передавались мешканцям
цього ж будинку лише у тимчасове
користування. Реєстрація громадян та
видача ордерів в квартирах будинку
була заборонена.

Постановою №16
адміністрації та профспілкового
комітету заводу «Екватор» від 07.10.1993
року, на балансі якого на той час
знаходився будинок №46-А по вул..Маршала
Василевського у м.Миколаєві,
затверджено протокол засідання
будинкового комітету будинку №46-А по
вул..Маршала Василевського від 27
вересня 1993 року № 3 «Про покращення
житлових умов ОСОБА_1 за рахунок
вивільнення кімнати №20 у вказаному
будинку із включенням додаткової жилої
площі в особовий рахунок ОСОБА_1

12.08.1996 року постановою № 9
профспілкового комітету та
адміністрації заводу «Екватор»
позивачам поліпшено житлові умови та
виділено для проживання квартиру №19 в
тому ж будинку.

Тим же рішенням, ОСОБА_3, яка
на той час була зареєстрована в
квартирі №20, було тимчасово надано у
тимчасове користування квартиру №22.

Рішенням Миколаївської
міської ради №16/44 від 12 січня 1998 року
жилий будинок № 46-А по вул. Маршала
Василевського у м.Миколаєві передано у
комунальну власність територіальної
громади м.Миколаєва. Після передачі
будинку до комунальної власності в
ньому було проведено ремонт та
починаючи з 2009 року квартири в цьому
будинку стали надаватись в постійне
користування громадянам, які
потребують поліпшення житлових умов.

Рішенням виконкому
Миколаївської міської ради № 1468 від 26
червня 2009 року ОСОБА_3, яка весь цей час
була постійно зареєстрована у
ІНФОРМАЦІЯ_2 була додатково надана
квартира № 22 у цьому ж будинку.
Зазначеним рішенням особові рахунки
квартири № 20 та квартири № 22 об’єднані
в один на ім’я ОСОБА_3 На підставі цього
рішення, 16 липня 2009 року ОСОБА_3 зі
складом сім’ї 7 чоловік отримала ордер
на вселення.

Як вбачається з матеріалів
справи з 1993 року завод «Екватор» був
наділений правом розпоряджатися
будинком № 46-А по вул.Маршала
Василевського в м.Миколаєві, який до 2001
року відносився до відомчого житла та
перебував на балансі заводу. У жовтні
2001 року зазначений будинок передано до
комунальної власності.

Таким чином ОСОБА_1 та її син
ОСОБА_6 зайняли спірне житлове
приміщення квартиру №20 на підставі
спільного рішення адміністрації і
профспілкового комітету заводу
«Екватор».

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 25 квітня 2012
року в позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
виселення із квартири № 20 як
самоуправно зайнятої нею було
відмовлено.

Ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 3 жовтня 2012 року вказане
рішення апеляційного суду залишено без
змін.

Відповідно до статтей 42, 43, 52,
53 ЖК України, пунктів 34, 39. 59, 60 Правил
обліку громадян, які потребують
поліпшення житлових умов, і надання їм
житлових приміщень в Українській РСР,
затверджених постановою Ради
Міністрів Української РС і Української
республіканської ради професійних
спілок № 470 від 11 грудня 1984 року, жилі
приміщення надаються громадянам, які
перебувають на обліку потребуючих
поліпшення житлових умов в порядку
черговості за спільним рішенням органу
відповідної організації та її
профспілкового комітету з наступним
повідомленням виконавчому комітетові
відповідної Ради народних депутатів
про надання жилих приміщень для
заселення.

Враховуючи викладене, суд
приходить до висновку, що ОСОБА_1 та
ОСОБА_6 зайняли квартиру № 19, в тому
числі спірне житлове приміщення –
квартиру № 20 на законних підставах, а
тому їх позов про визнання за ними
права користування квартирами № 19-20 є
обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Таким чином, оскільки
станом на 26 червня 2009 року спірна
квартира №20 була правомірно зайнята
позивачами, рішення виконавчого
комітету Миколаївської міської ради
від 26 червня 2009 року в частині
об’єднання особових рахунків
2-кімнатної квартири № 20, житловою
площею 38,2 кв.м та 2-кімнатної квартири №
22, житловою площею 38,2 кв.м по
вул..Маршала Василевського, та
визначення наймачем 4-кімнатної
квартири №20, житловою площею 76,4 кв.м по
вул. Маршала Василевського,46-А ОСОБА_3
слід визнати незаконним.

У відповідності до ч.3 ст.47
Конституції України ніхто не може бути
примусово позбавлений житла інакше як
на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК
України ніхто не може бути виселений із
займаного жилого приміщення або
обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше як з підстав і в
порядку, передбачених законом.

Виходячи з положень ст. 71 ЖК
України та роз’яснень, що містяться в
п.п. 10 і 11 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 12 квітня 1985 року № 2
«Про деякі питання, що виникають в
практиці застосування судами
Житлового Кодексу України», право
користування житловим приміщенням при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім’ї зберігається
протягом шести місяців або інших
строків, передбачених цією статтею. В
разі відсутності цих осіб понад
встановлені строки з поважних причин
(перебування у відрядженні, внаслідок
неправомірної поведінки інших членів
сім’ї тощо) цей строк може бути
продовжений судом.

Згідно зі ст..ст.29, 310 ЦК
України місцем проживання фізичної
особи є житловий будинок, квартира,
інше приміщення, придатне для
проживання в ньому (гуртожиток, готель
тощо) у відповідному населеному пункті,
в якому фізична особа проживає
постійно, переважно або тимчасово.
Фізична особа може мати кілька місць
проживання, а також має право на
вільний вибір місця проживання та його
зміну, крім випадків, встановлених
законом.

Згідно довідки ЖКП
«Південь» від 04.09.2013 року в квартирі
АДРЕСА_4 зареєстровані: ОСОБА_3 – з
06.04.1990 року, ОСОБА_7 – з 13.10.2006 року,
ОСОБА_9 – з 06.09.2001 року, ОСОБА_8 - з 12.08.2003
року, ОСОБА_10 – з 17.01.1997 року, ОСОБА_11 –
з 12.03.2009 року, ОСОБА_12 – з 11.06.2009 року,
ОСОБА_13 – 19.07.2011 року.

Як встановлено в судовому
засіданні відповідачка ОСОБА_3 та члени
її сім’ї в спірній квартирі не
проживають з 1993 року, оскільки
добровільно виселились з неї, забравши
всі свої речі. В квартирі № 20, а з 1996
року і в квартирі АДРЕСА_5 позивачка та
її син, сплачують всі комунальні
послуги. До 2009 року будь-яких претензій
до ОСОБА_1, ОСОБА_6 про неправомірність
їх проживання в кімнаті № 20
відповідачі не ставили, вселитись до
квартири не намагались.

За такого, суд вважає, що не
проживання відповідачів в спірній
квартирі без поважних причин понад
встановлені законом строки є підставою
для визнання їх такими, що втратили
право користування житловим
приміщенням.

Відповідно до ст.7 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» зняття з реєстрації місця
проживання здійснюється протягом 7
днів на підставі заяви особи, запиту
органу реєстрації за новим місцем
проживання особи, остаточного рішення
суду (про позбавлення права власності
на житлове приміщення або права
користування житловим приміщенням,
визнання особи безвісно відсутньою або
померлою, свідоцтва про смерть.

Питання реєстрації
позивачів та зняття відповідачів з
реєстраційного обліку покладено на
відділи у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
УМВС України, а тому підстав для
задоволення позову у цій частині не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 14, 15, 209, 212-215
ЦПК України, суд

В И
Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_6 до
виконавчого комітету Миколаївської
міської ради, комунального
житлово-експлуатаційного підприємства
№ 24, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, яка діє в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітніх ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, Ленінського районного
відділу Управління ДМС України в
Миколаївській області про визнання
права користування житловим
приміщенням, визнання рішення
незаконним, визнання осіб такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням, покладення обов’язку
задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_6
право користування квартирами № 19-20
будинку № 46-А по вул. Маршала
Василевського в м.Миколаєві.

Визнати рішення виконавчого комітету
Миколаївської міської ради від 26
червня 2009 року в частині об’єднання
особових рахунків 2-кімнатної квартири
№ 20, житловою площею 38,2 кв.м та
2-кімнатної квартири № 22, житловою
площею 38,2 кв.м по вул..Маршала
Василевського, та визначення наймачем
4-кімнатної квартири № 20, житловою
площею 76,4 кв.м по вул.. Маршала
Василевського,46-А ОСОБА_3, незаконним.

Визнати ОСОБА_3, ОСОБА_7,
ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13 такими, що втратили право
користування квартирою № 20 по
вул..Маршала Василевського,46-А в
м.Миколаєві.

В іншій частині в позові
відмовити.

Рішення може бути оскаржене
в апеляційному порядку до апеляційного
суду Миколаївської області через
Ленінський районний суд м.Миколаєва
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя:
Н.А. Спінчевська