№ 2/255/1214/2013
РІШЕННЯ

Іменем України

27 грудня 2013 року Ворошиловський
районний суд м. Донецька в складі:

головуючого судді - Пруднікової Г.М.,

при секретарі - Гавриловій Ю.О.,

за участю представника позивачів за
первісним позовом (відповідачів за
зустрічним) ОСОБА_1, відповідача за
первісним позовом (позивача за
зустрічним) ОСОБА_2, представника
відповідача за первісним позовом
(позивача за зустрічним) ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Донецьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про припинення права
власності, визнання права власності та
сплату грошової компенсації та
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про зобов'язання вчинити певні
дії та вселення, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись
до суду з позовом до ОСОБА_2 про
припинення права власності, визнання
права власності та сплату грошової
компенсації посилаючись на наступні
обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1. померла мати позивача
ОСОБА_5, та бабуся позивача ОСОБА_4, -
ОСОБА_6.

За життя на випадок своєї смерті ОСОБА_6
було складено заповіт від 16.02.2011р.,
посвідченого державним нотаріусом
Першої Севастопольської державної
нотаріальної контори Пониматченко О.Є.,
реєстровий № 1-171, 1-172.

Відповідно до вказаного заповіту після
її смерті належна їй квартира АДРЕСА_1 в
порядку спадкування в рівних частках
по 1/2 кожному переходить ОСОБА_5 та
ОСОБА_4

Крім позивачів у померлої є ще один син
ОСОБА_2 - відповідач.

У встановлений діючим законодавством
час всі троє звернулися до
нотаріальної контори із завою про
прийняття спадщини. Однак нотаріусом
було відмовлено в оформленні
спадкування за заповітом квартири
АДРЕСА_2, оскільки не було надано
правовстановлюючих документів на
квартиру (після смерті ОСОБА_6
виявилось, що всі документи на квартиру
зникли), а отримати дублікати
правовстановлюючих документів на
вказану квартиру не виявилось
можливим.

Вирішуючи це питання у судовому
порядку, сторони (позивачі та
відповідач) 16.11.2012 року одержали
рішення Ворошиловського районого суду
м. Донецька, яке набрало законної сили
27.11.2012 року, відповідно до якого сторони
цієї справи стали власниками квартири
АДРЕСА_3, яка розташована на 3 поверсі 6
поверхового будинку та складається з 2
кімнат житловою площею - 40,2 кв.м, у тому
числі 1-ша кімната - 24,0 кв.м, 2-га кімната -
16,2 кв.м, загальною площею - 64,0 кв.м. в
наступних частках:

- визнано право власності за ОСОБА_4 на
3/8 частини квартири АДРЕСА_3 в порядку
спадкування за заповітом від 16.02.2011
року, посвідченого державним
нотаріусом Першої Севастопольської
державної нотаріальної контори
Пониматченко О.Є., реєстровий № 1- 171, 1-172;

- визнано право власності за ОСОБА_5 на
3/8 частини квартири АДРЕСА_3 в порядку
спадкування за заповітом від 16.02.2011
року, посвідченого державним
нотаріусом Першої Севастопольської
державної нотаріальної контори
Пониматченко О.Є., реєстровий № 1- 171, 1-172;

- визнано право власності за ОСОБА_2 на
1/4 частини квартири АДРЕСА_3 в порядку
спадкування за законом.

Право власності кожним з позивачів
було зареєстровано у відповідності з
вимогами ст. 182, 1299 ЦК України.

Обом позивачам разом належить 6/8
частини квартири АДРЕСА_1 в місті
Донецьку, що відповідає 30,15 кв.м.
житлової площі, відповідачу відповідно
1/4 частина квартири, що відповідає 10,05
кв.м. житлової площі.

Позивач ОСОБА_4, має свою сім'ю,
одружений 12.10.2011 року, проживає з
дружиною разом з батьками за адресою:
АДРЕСА_4, свого житла не має. У квартирі
АДРЕСА_3 з 17.04.2012 року, після смерті
ОСОБА_6, нікого не зареєстровано.
Позивачі є основними
квартиронаймачами. Всі платежі за
утримання квартири з березня 2012 року до
січня 2013 року здійснював ОСОБА_5, з
січня 2013 року - ОСОБА_4 Відповідач у
несенні цих затрат ніякої участі не
брав, інтерес до цього питання не
проявляв.

Позивачі вважають, що проживання в
одній квартирі з сім'єю відповідача
неможливе з наступних підстав.
По-перше, між ними тривалий час існують
неприязні стосунки. По-друге, у
відповідача є своє житло. Та частина,
власником якої є відповідач (частина
квартири, що дорівнює 10,05 кв.м. жилої
площі), не дає можливості для
нормального проживання не одній
людині. По-третє, досягнути розумного
вирішення питання шляхом продажу та
розподілу вирученої суми від продажу
квартири пропорційно часткам кожного у
спільному майні, не виявляється
можливим, бо відповідач заявив, що він
бажає одержати половину вирученої суми
від продажу квартири, на інше він не
згоден.

Викладене дозволяє позивачам у
відповідності до ч. 1 ст. 365 ЦК України
ставити питання про припинення за
ОСОБА_2 права власності на 1/4 частини
квартири АДРЕСА_3.

Просили суд припинити право власності
ОСОБА_2 на 1/4 частини квартири АДРЕСА_3 в
порядку спадкування за законом,
визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/8
частини квартири АДРЕСА_3, що належить
ОСОБА_2, визнати за ОСОБА_5 право
власності на 1/8 частини квартири
АДРЕСА_3, що належить ОСОБА_2, вплатити
ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/4
частини квартири АДРЕСА_1 в місті
Донецьку з депозитного рахунку суду.

Відповідач позовні вимоги не визнав та
звернувся до позивачів з зустрічним
позовом про зобов'язання вчинити певні
дії та вселення. Свої позовні вимоги
обґрунтовує наступним.

18.01.2013 року він зареєстрував право
власності на 1/4 частину квартири за
адресою: АДРЕСА_5.

В лютому 2013 року після реєстрації права
власності, він попрямував у вказану
квартиру, щоб взяти розрахункову
книжку для сплати комунальних
платежів. Але виявив, що двері разом із
замками замінено. У зв'язку з цим він до
теперішнього часу не може
користуватися своєю власністю.

З цього приводу у лютому 2013 року він
звертався до ОСОБА_5, і, дізнавшись від
нього, що це він замінив двері, попросив
у нього один дублікат ключів, щоб
потрапити до квартири. На що ОСОБА_5
відповів, що нікому не довіряє, і
відмовився надавати йому дублікат
ключів.

Після телефонної розмови він відправив
три листи: один - ОСОБА_4, другий - ОСОБА_5,
третій - їх представнику ОСОБА_1 з
проханням надати йому дублікат ключів,
з метою вільного користування своїм
майном. Однак на вказані лис ти
відповідачі та їх представник ніяк не
відреагували.

Також з метою захисту своїх законних
прав власника він звернувся до
Ворошиловського РВ ДМУ, в якому на
підставі заяви про вчинення
кримінального правопорушення було
відкрите провадження, внесене до
Єдиного реєстру досудових
розслідувань під №00001591 від 26.03.2013
року. Попередня правова кваліфікація
правопо рушення - ч. 1 ст. 382 КК України.
На даний час розслідування за цим
фактом триває.

Також просив звернути увагу, що
відсутність вільного доступу до
вказаної квартири унемож ливлює сплату
комунальних платежів пропорційно його
частині квартири, тому що розра хункова
книжка з номером ЄРЦ та лічильники за
водопостачання та електроенергію
знахо дяться в квартирі. Крім того, в
жилому приміщенні знаходяться деякі
його речі, які залиши лися у зв'язку з
доглядом за хворою матір'ю до моменту
смерті.

Таким чином, вважає, що відповідачі
порушують його законні права
співвласника квартири за вищевказаною
адресою, тому просив суд зобов'язати
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_2
перешкод у користуванні належною йому
на праві спільної часткової власності
квартирою, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1, зобов'язати надати йому ключі
від замка вхідних дверей квартири, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
вселити його у вищевказану квартиру.

В судовому засіданні представник
позивачів ОСОБА_1 первісний позов
підтримала, навела доводи, аналогічні
викладеним у позовній заяві, та просила
задовольнити позов у повному обсязі,
зустрічний позов не визнала, просила
відмовити у його задоволенні.

Відповідач за первісним позовом та
позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2
заперечував проти задоволення
первісного позову, оскільки це порушує
його право власності і просив у його
задоволенні відмовити, а задовольнити
у повному обсязі заявлені ним позовні
вимоги.

Представник відповідача за первісним
позовом та позивача за зустрічним
позовом ОСОБА_3 також заперечував проти
задоволення первісного позову,
оскільки це порушує передбачену
Конституцією України презумпцію
недоторканості права власності і
просив у його задоволенні відмовити, а
задовольнити у повному обсязі позовні
вимоги, заявлені у зустрічному позові.

Суд, вислухавши пояснення представника
позивачів за первісним позовом
(відповідачів за зустрічним),
відповідача за первісним позовом
(позивача за зустрічним), представника
відповідача за первісним позовом
(позивача за зустрічним), дослідивши
матеріали справи, вважає первісний
позов обґрунтованим та таким, що
підлягає задоволенню у повному обсязі,
з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути: визнання права;
визнання правочину недійсним;
припинення дії, яка порушує право;
відновлення становища, яке існувало до
порушення; примусове виконання
обов'язку в натурі; зміна
правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що між сторонами
склалися правовідносини, що
регулюються Цивільним кодексом
України.

Згідно до ст. 356 ЦК України власність
двох або більше осіб із визначенням
часток кожного з них у праві власності
є спільною частковою власністю.

Згідно до технічного паспорту спірна
квартира складається з двох кімнат
житловою площею - 40,2 кв.м., у тому числі
1-ша кімната - 24,0 кв.м., 2-га кімната - 16,2
кв.м., загальна площа квартири - 64,0 кв.м.

Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України право
особи на частку у спільному майні може
бути припинене за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо: 1) частка є незначною і не може
бути виділена в натурі; 2) річ є
неподільною; 3) спільне володіння і
користування майном є неможливим; 4)
таке припинення не завдасть істотної
шкоди інтересам співвласника та членам
його сім'ї.

Із змісту зазначеної норми закону
випливає, що припинення права особи на
частку в спільному майні допускається
за наявності будь-якого з передбачених
п.п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України випадку.

Поняття «незначна частка», яке
міститься в п. 1 ч. 1 ст. 365 ЦК України, на
думку суду, є оціночним та має
з'ясовуватись з урахуванням всіх даних
щодо спірного майна, а не лише з
урахування розміру цієї частки у
спільній власності.

Як зазначалось вище, житлова площа
спірної квартири складає 40,2 кв.м., тобто
з урахуванням ідеальних часток кожного
співвласників на позивачів припадає
30,15 кв.м. жилої площі, а на відповідача -
10,05 кв.м. Квартира складається з двох
житлових кімнат.

Згідно до ст. 317 ЦК України власникові
належать права володіння, користування
та розпоряджання своїм майном. На зміст
права власності не впливають місце
проживання власника та
місцезнаходження майна.

Згідно до ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується та
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
своїх прав.

Згідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен з
співвласників має право на надання
йому у володіння та користування тієї
частини спільного майна в натурі, яка
відповідає його частці у праві
спільної часткової власності.

Враховуючи частки всіх співвласників у
спірній квартирі, розмір житлової
площі, що припадає на кожного з них, суд
вважає, що виділення у володіння та
користування співвласників окремих
кімнат у спірній квартирі в будь-якому
випадку порушуватиме права позивачів,
оскільки кожна з кімнат спірної
квартири є меншою за ту площу, що
відповідає долі позивачів. Ці
обставини вказують на те, що частка
відповідача в даній квартирі є
незначною саме у зв'язку з цим.

Таким чином, суд вважає, що оскільки
частка відповідача у спірній квартирі
є незначною, не може бути виділена в
натурі, те, що припинення його права
власності на неї не завдасть істотної
шкоди його інтересам або інтересам
інших осіб, а також те, що позивачами
внесено вартість частки відповідача у
спільному майні на відповідний
депозитний рахунок, суд вважає
обґрунтованими вимоги позивачів щодо
припинення права власності
відповідача на 1/4 частку спірної
квартири.

Згідно до звіту ТОВ "РОНА" про оцінку
ринкової вартості ? частини
двокімнатної квартири, що розташована
за адресою: АДРЕСА_5, станом на 21.03.2013
року складає 135808,00 гривень.

Відповідно до платіжного доручення
№27095723 від 26.04.2013 року позивач ОСОБА_5
попередньо вніс 135808,00 гривень на
депозитний рахунок ГУ ДКСУ у Донецькій
області.

Згідно до ч. 2 ст. 365 ЦК України суд
постановляє рішення про припинення
права особи на частку у спільному майні
за умови попереднього внесення
позивачем вартості цієї частки на
депозитний рахунок суду.

Враховуючи те, що позивачами внесено
кошти на депозитний рахунок, розмір
яких відповідає частці спірної
квартири, право власності відповідача
на яку припиняється за рішенням суду,
суд вважає правильним одночасно з
припиненням права власності
відповідача, визнати право власності
позивачів на 1/4 частину спірної
квартири пропорційно їх часткам у
сумісному майні, оскільки у інший
спосіб оформлення прав позивачів на цю
частку неможливе.

Щодо заявленого зустрічного позову суд
вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України
власник житлового будинку, квартири
має право використовувати помешкання
для власного проживання, проживання
членів своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Статтею 155 ЖК України встановлені
гарантії прав громадян, які мають в
приватній власності жилий будинок
(квартири), а саме, жилі будинки
(квартири), що є в приватній власності
громадян, не може бути в них вилучено,
власника не може бути позбавлено права
користування жилим будинком
(квартирою), крім випадків,
установлених законодавством.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 04.10.1991 року
№ 7 «Про практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок» якщо виділ частки будинку
(квартири) в натурі неможливий, суд
вправі за заявленим про це позовом
встановити порядок користування
відособленими приміщеннями
(квартирами, кімнатами) такого будинку.
У цьому разі окремі підсобні
приміщення (кухня, коридор тощо) можуть
бути залишені в загальному
користуванні учасників спільної
часткової власності.

Судом встановлено, що у спірній
квартирі відсутнє ізольоване житлове
приміщення, яке за своєю площею
відповідає частині відповідача у
зазначеній квартирі, відповідачем
ОСОБА_2 не заявлялися вимоги про
визначення порядку користування
відособленими приміщеннями. Крім того,
судом задоволено позовні вимоги ОСОБА_4
та ОСОБА_5, щодо припинення права
власності ОСОБА_2 на ? частини квартири
АДРЕСА_7 в порядку спадкування за
законом, тому позовні вимоги заявлені у
зустрічному позові не підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
підлягає стягненню з відповідача
ОСОБА_2 на користь позивачів сплачений
ними судовий збір в розмірі 470,40
гривень.

На підставі ст. 47 Конституції України,
ст. ст. 317, 319, 356, 358, 365 ЦК України,
керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88 213, 214, 215, 218, ЦПК
України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2
про припинення права власності,
визнання права власності та сплату
грошової компенсації - задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_2 на ?
частини квартири АДРЕСА_7 в порядку
спадкування за законом.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/8
частини квартири АДРЕСА_7, що належить
ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/8
частини квартири АДРЕСА_7, що належить
ОСОБА_2.

Сплатити ОСОБА_2 грошову компенсацію
вартості ? частини квартири АДРЕСА_7 в
розмірі 135808 (сто тридцять п'ять тисяч
вісімсот вісім) гривень з депозитного
рахунку суду.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4
судовий збір в розмірі 235,20 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5
судовий збір в розмірі 235,20 гривень.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про зобов'язання вчинити
певні дії та вселення - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може
бути подано через Ворошиловський
районний суд м. Донецька до
Апеляційного суду Донецької області
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Рішення суду набирає
законної сили після закінчення строку
для подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не подано. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Вступна та резолютивна частини рішення
складені в нарадчій кімнаті та
проголошені в судовому засіданні 27
грудня 2013 року. Повний текст рішення
складений та підписаний 31 грудня 2013
року.

Суддя Ворошиловського районного

суду м. Донецька
Г.М. Пруднікова