Справа №784/2857/13 11.09.2013 11.09.2013 11.09.2013
Провадження №22-ц/784/2421/13
Головуючий у суді 1 інстанції
Суддя-доповідач апеляційного суду
У Х В А Л А

Іменем України

11 вересня 2013 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Леванчука О.М.,

суддів: Буренкової К.О., Кушнірової Т.Б.,

при секретарі судового засідання
Суслик Є.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4 та представника
відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 4 червня 2013 року за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом недійсним та стягнення
коштів за рахунок спадкового майна,

В С Т А Н О В И Л А :

23 січня 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_6 про визнання
договору купівлі-продажу житлового
будинку дійсним та визнання права
власності на житловий будинок.

Ухвалою Заводського районного суду м.
Миколаєва від 25 червня 2012 року
первісного відповідача ОСОБА_6
замінено на Миколаївську міську раду,
оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6
померла, а відомості про спадкоємців
були відсутні.

17 вересня 2012 року позивачка змінила
предмет та підстави позову,
звернувшись до ОСОБА_4, спадкоємця
ОСОБА_6, з позовом про визнання
недійсним свідоцтва про право на
спадщину за заповітом та стягнення 151 778
грн. коштів за рахунок спадкового
майна.

В обґрунтування позову зазначала, що у
січні 2011 року вона за 130 000 грн. купила
житловий будинок у ОСОБА_6 На
підтвердження отримання коштів, які
складають вартість відчуженого
будинку, ОСОБА_6 видала їй розписку.
Також сторони домовилися про наступне
нотаріальне посвідчення договору.

Однак, за життя продавця договір
нотаріально посвідчений не був. Тому,
на думку позивачки, відповідач
незаконно та в порушення визначеного
законом порядку отримав свідоцтво про
право на спадщину за заповітом від 27
липня 2012 року, до складу якої входить
спірний житловий будинок.

До того ж, позивачка вважала, що
оскільки ОСОБА_6 за життя порушила
зобов'язання щодо нотаріального
посвідчення договору купівлі-продажу,
її спадкоємець - ОСОБА_4, повинен
відповідно до ст. ст. 623, 625 та 1231 ЦК
України відшкодувати збитки з
урахуванням встановлено індексу
інфляції та трьох процентів річних за
весь час прострочення зобов'язання.

Ухвалами Заводського районного суду м.
Миколаєва від 17 вересня 2012 року:

- за позовом про визнання договору
купівлі-продажу дійсним здійснена
заміна відповідача з Миколаївської
міської ради на ОСОБА_4;

- прийнята змінена позовна заява ОСОБА_3
до ОСОБА_4 про визнання недійсним
свідоцтва про спадщину за заповітом та
стягнення коштів за рахунок спадкового
майна. В якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог у цій справі
залучено приватного нотаріуса
Миколаївського міського нотаріального
округу ОСОБА_7;

- прийнята відмова ОСОБА_3 від позову
про визнання договору купівлі-продажу
дійсним і провадження в цій частині
закрито.

Рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 4 червня 2013 року у
задоволенні позову про визнання
недійсним свідоцтва про спадщину за
заповітом та стягнення коштів за
рахунок спадкового майна відмовлено.

Не погодившись з вказаним судовим
рішенням позивачка оскаржила його в
апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права та не
відповідність висновків суду дійсним
обставинам справи, просила рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивачки, відповідача та його
представника, обговоривши доводи
апеляційної скарги, з'ясувавши
обставини справи і перевіривши їх
доказами, колегія суддів апеляційного
суду вважає, що апеляційна скарга до
задоволення не підлягає з таких
підстав.

Виходячи з положень ст. 655, 657 ЦК України,
за договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму. Договір
купівлі-продажу житлового будинку
(квартири) або іншого нерухомого майна
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню.
Договір, що підлягає нотаріальному
посвідченню є укладеним з дня такого
посвідчення, як це передбачено ст. 640 ЦК
України.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 року
померла ОСОБА_6, якій за життя, на
підставі свідоцтва про право
власності, виданого згідно з рішенням
Заводської районної ради № 144 від 20
червня 1996 року (а. с. 10), належав житловий
будинок АДРЕСА_1. Цей же житловий
будинок ОСОБА_6 10 липня 2003 року заповіла
ОСОБА_4 (а. с. 89).

Після смерті спадкодавця, ОСОБА_4, у
встановлений законом строк, звернувся
до нотаріуса із заявою про прийняття
спадщини та 27 липня 2013 року одержав
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом (а. с. 40), в тому числі і на
спірний будинок.

Водночас, позивачка ОСОБА_3 надала
розписку (а. с. 6), згідно з якою 12 січня
2011 року ОСОБА_6, в присутності трьох
свідків, продала їй житловий будинок
АДРЕСА_1, разом із земельною ділянкою
площею 0,430 га. Крім того, зобов'язалася
до 1 червня 2011 року нотаріально
посвідчити цю угоду у нотаріуса, а
також одержала від ОСОБА_3 130 000 грн. в
оплату житлового будинку.

Зі змісту останньої позовної заяви
вбачається, що вказану розписку
позивачка вважала доказом як наявності
між нею та спадкодавцем зобов'язання з
купівлі-продажу нерухомого майна, так і
доказом не виконання цього
зобов'язання спадкодавцем, а також
підставою для відшкодування збитків за
рахунок спадкового майна відповідно до
ст. 1231 ЦК України.

З метою вирішення питання про
справжність та ідентифікацію підпису і
написів у вказаній розписці, ухвалою
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 29 квітня 2013 року по
справі була призначена судова
почеркознавча експертиза.

Згідно з висновком експерта від 16
травня 2013 року, у вказаній розписці
запис «ОСОБА_6» зроблений особисто
ОСОБА_6, текст розписки - не ОСОБА_6, а
іншою особою. Записи про прізвища, ім'я
та по батькові свідків зроблені ОСОБА_3
Питання про виконавця тексту
«получыла» експертом не вирішувалося у
зв'язку з відсутністю співставних
порівнюваних зразків почерку.

Відповідно до ст. 59 ЦПК України,
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Наявність між сторонами договору, який
потребує письмової форми, має бути
доведена письмовими доказами, якими,
згідно зі ст. 62 ЦПК України, є будь-які
документи, акти, довідки або витяги з
них, що містять відомості про
обставини, які мають значення для
справи.

Таким чином, суд першої інстанції повно
та всебічно дослідив обставини справи,
вірно встановив права та обов'язки
сторін та відповідно до вимог чинного
законодавства дійшов обґрунтованого
висновку про те, що розписка від 12 січня
2011 року не доводить ні факту написання
її саме ОСОБА_6, ні факту одержання нею
130 000 грн. за будинок та передачі
позивачкою цих коштів ОСОБА_6

Правильним є висновок суду і про те, що
спірне свідоцтво про право на спадщину
за заповітом видано в порядку,
встановленому законом, тому відсутні
підстави визнавати його недійсним.

У зв'язку з чим, суд обґрунтовано
ухвалив рішення про відмову в
задоволенні позову.

Виходячи з викладеного, безпідставними
є доводи апеляційної скарги про
невідповідність дійсним обставинам
висновків суду щодо характеру спірних
правовідносин, оскільки розписка від 12
січня 2011 року не підтверджує
волевиявлення ОСОБА_8 продати належний
їй житловий будинок та відповідно факт
одержання коштів від ОСОБА_3 При цьому,
будь-яких інших доказів на
підтвердження наявності договору
купівлі-продажу позивачкою не надано, а
пояснення свідків не є належним
засобом доказування в даному випадку.

Не заслуговують на увагу і посилання в
апеляційній скарзі на
необґрунтованість рішення суду в
частині відмови у задоволенні позову
про визнання свідоцтва про право на
спадщину недійсним, оскільки такі
посилання спростовуються доказами,
наявними в матеріалах цивільної
справи.

Крім того, жоден з допитаних в суді
першої інстанції свідків не підтвердив
факту продажу ОСОБА_6 належного їй
житлового будинку позивачці. До того ж,
показання свідків та пояснення
позивачки щодо обставин написання
розписки від 12 січня 2011 року є різними
та суперечать висновкам експерта.

За таких обставин, суд першої інстанції
дав належну правову оцінку поясненням
свідків у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги, які
зводяться до переоцінки доказів у
справі, висновків суду не спростовують
і не є підставою для скасування
правильного по суті рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м.
Миколаєва від 4 червня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий
Судді