Справа № 2/331/408/13
№ 331/381/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2013
року
місто Запоріжжя

Жовтневий районний
суд м.Запоріжжя в складі :

голову
ючого - судді Скользнєвої Н.Г.,

при
секретарі - Постарнак М.М.,

за
участю представників :

позива
ча - ОСОБА_1,

відпов
ідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Запоріжжі
справу за позовом ОСОБА_3 в особі
представника ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
треті особи : приватний нотаріус
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_6, Четверта Запорізька
державна нотаріальна контора,
Запорізьке міжміське бюро технічної
інвентаризації, Реєстраційна служба
Запорізького міського управління
юстиції, ОСОБА_7, приватний нотаріус
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_8, про визнання
недійсними договорів купівлі - продажу
квартири, застосування наслідків
недійсності правочинів, скасування
державної реєстрації права власності
на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ :

В січні 2013 р. ОСОБА_3 в особі
представника ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_4, треті особи :
приватний нотаріус Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_9,
Четверта Запорізька державна
нотаріальна контора, ЗМБТІ про
визнання нікчемним договору купівлі-
продажу квартири АДРЕСА_1 № 86 від 10.08.2012
р., укладеного між ОСОБА_10 та ОСОБА_4 та
застосування наслідків нікчемного
правочину.

В подальшому, позивач
неодноразово уточнював, змінював та
доповнював коло осіб – учасників
процесу, позовні вимоги.

Остаточно, позивач,
звернувшись з позовом до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, треті особи : приватні
нотаріуси Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_8,
Четверта Запорізька державна
нотаріальна контора, ЗМБТІ,
Реєстраційна служба ЗМУЮ, ОСОБА_7,
просив суд : визнати недійсним договір
купівлі- продажу АДРЕСА_2 від 10.08.2012 р.,
укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_4, у
зв»язку з його нікчемністю ;
застосувати наслідки недійсності
нікчемного правочину - договору
купівлі- продажу зазначеного
нерухомого майна від 10.08.2012 р.,
укладеного між ОСОБА_10 та ОСОБА_4 шляхом
скасування державної реєстрації права
власності на зазначене нерухоме майно
за ОСОБА_4 ; визнати недійсним договір
купівлі- продажу АДРЕСА_2 від 07.09.2012 р.,
укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, у
зв»язку з його нікчемністю ;
застосувати наслідки недійсності
нікчемного правочину - договору
купівлі- продажу зазначеного
нерухомого майна від 07.09.2012 р.,
укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 шляхом
скасування державної реєстрації права
власності на зазначене нерухоме майно
за ОСОБА_5

В обґрунтування заявлених
вимог позивач зазначив, що ОСОБА_3 є
рідною сестрою ОСОБА_10 Так як вона
стала громадянкою ОСОБА_11 Федерації і
переїхала на постійне місце проживання
до Ростові-на-Дону, то з братом родинні
стосунки підтримувала телефонним
зв»язком. У травні 2012 р. зв»язок з
братом перервався, а тому у серпні 2012 р.
вона разом із сестрою ОСОБА_7 приїхали
до м. Запоріжжя. Прийшовши за адресою
постійного проживання брата ( АДРЕСА_3),
двері їм відчинив незнайомий чоловік і
не пустив їх у житло. 23 серпня 2012 р. вони
звернулися до прокуратури Жовтневого
району із заявою про те, що невідомі
особи заволоділи квартирою брата.
Постановою слідчого Жовтневого РВ
Пруднікова А.Н. № 517/203 від 15.09.2012 р. було
порушено кримінальну справу за фактом
шахрайських дій за ч.2 ст. 190 КК України.

Відповідно до свідоцтва про
смерть від 07.11.2012 р. ОСОБА_10 помер 07
травня 2012 р.

Відповідно до постанови
слідчого № 517/203, в ході слідчої
перевірки було встановлено, що 10 серпня
2012 р. ОСОБА_10 продав за договором
купівлі- продажу належну йому на праві
приватної власності квартиру АДРЕСА_4
ОСОБА_4

В подальшому представнику
позивачки стало відомо про те, що менш
чім через місяць, а саме 07.09.2012 р. ОСОБА_4
продав зазначену квартиру ОСОБА_5

Посилаючись на ст. 41
Конституції України, ст. 228 ЦК України,
позивач просить суд визнати
недійсними договори купівлі – продажу
квартири від 10.08.2012 р. та від 07.09.2012 р. у
зв»язку з їх нікчемністю та
застосувати до договорів правові
наслідки нікчемного правочину шляхом
скасування державних реєстрацій прав
власності на нерухоме майно за ОСОБА_4
та ОСОБА_5

В суді представник
позивачки вимоги, викладені в
остаточній позовній заяві ( т.2 а.с. 31-34)
підтримав та просив їх задовольнити з
підстав, викладених в заяві.

Представник відповідача
ОСОБА_5 проти позову заперечує з
наступних підстав. Як на думку
представника відповідача, ОСОБА_5 є
добросовісним покупцем ( набувачем)
АДРЕСА_5. Він не знав і не міг знати про
те, що з квартирою є якісь – проблеми,
оскільки нотаріус не відмовив у
вчиненні правочину, перевірив квартиру
щодо заборони відчуження, будь-якої
заборони у реєстрі обмежень –
обтяжень не було. Позивачем не надано
суду доказів того, що ОСОБА_4 не мав
права відчужувати ОСОБА_5 придбану ним
самим квартиру у ОСОБА_10 Кримінальна
справа по факту шахрайства (
заволодіння квартирою ОСОБА_10М.) на
стадії досудового розслідування.
Причетність ОСОБА_4 до заволодіння
квартири ОСОБА_10 злочинним шляхом не
доведена і його провина не встановлена
обвинувальним вироком. Крім того,
ОСОБА_3 є неналежним позивачем у справі.
На підставі викладеного , просить в
задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_4, треті
особи : приватний нотаріус
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_6, Реєстраційна служба
Запорізького міського управління
юстиції, ОСОБА_7 в судове засідання не
з»явилися, хоча про час та місце
розгляду справи повідомлялися
належним чином. Причина неявки суду
невідома. Будь-яких заяв, клопотань з
викладеними позиціями щодо позовних
вимог або таких, що перешкоджали
розгляду справи, до суду не надходило.

Треті особи : Четверта
Запорізька державна нотаріальна
контора, ЗМБТІ, приватний нотаріус
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_8 надали суду письмові
заяви про розгляд справи за їх
відсутності ( т.1 а.с. 38, 116 , 120, 128, 182, 197, 210,
232).

Крім того, приватний
нотаріус ОСОБА_8 листом № 728/01-16 від
21.10.2013 р. повідомила суд, про те що нею
07.09.2012 р. за реєстровим № 3036 був
посвідчений договір купівлі- продажу
квартири АДРЕСА_4, укладений між ОСОБА_4
та ОСОБА_5 Вищенаведений правочин
укладався з додержанням норм Закону
України « Про нотаріат», Цивільного та
Сімейного кодексів, Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України
та в цілому законодавства України ( т.1
а.с.182).

Суд, вислухавши пояснення
представників позивачки, відповідача
ОСОБА_5, перевіривши їх матеріалами
справи, приходить до наступного.

Судом встановлені такі
факти та відповідні їм правовідносини.

Судом установлено, що на
підставі свідоцтва про право власності
від 21.12.1993 р., виданого виконавчим
комітетом Жовтневої районної ради
народних депутатів, свідоцтва про
право на спадщину від 26.08.2000 р., виданого
Четвертою Запорізькою державною
нотаріальною конторою, ОСОБА_10 на праві
приватної власності належала квартира
АДРЕСА_6.

07 травня 2012 року ОСОБА_10
помер ( т. 1 а.с.8).

Після його смерті
відкрилась спадщина, до складу якої
увійшла вищезазначена квартира.

Згідно заповіту, складеному
ОСОБА_10 11 травня 2006 р., вказану
квартиру він заповідав в рівних
частках сестрам ОСОБА_3 та ОСОБА_7 ( т.1,
а.с.61).

У строк, передбачений ст. 1270
ЦК України, ОСОБА_3 звернулася до
Четвертої Запорізької державної
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини ( т.1, а.с.52).

Проте, отримати свідоцтво
про прийняття спадщини після смерті
брата ОСОБА_10 ОСОБА_3 позбавлена
можливості, з наступних підстав.

З договору купівлі- продажу
від 10 серпня 2012 р., за реєстровим № 2223,
посвідченим приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_6 вбачається, що ОСОБА_10
продав ОСОБА_4 належну йому на праві
власності квартиру АДРЕСА_4 ( т.1, а.с.125).

В свою чергу, ОСОБА_4 07
вересня 2012 року продав зазначену
квартиру ОСОБА_5, що підтверджується
відповідним договором купівлі- продажу
майна , за реєстровим № 3036, посвідченим
приватним нотаріусом Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_8

З метою поновлення
порушеного права на отримання спадщини
після смерті брата ОСОБА_12, ОСОБА_3 в
особі повноважного представника
ОСОБА_1, звернулася до суду з цим
позовом.

Виходячи з позиції
Верховного Суду України , яка викладена
в узагальненні практики розгляду
судами цивільних справ про визнання
правочинів недійсними від 17.11.2008 р.,
вимоги про недійсність нікчемного
правочину можуть бути заявлені
фізичними особами, що мають
безпосередній інтерес у результаті
розгляду справи, на права й обов»язки
яких безпосередньо впливає нікчемний
правочин, так і представниками, що
виступають в силу наданих
законодавством повноважень у захист
державних і спільних інтересів.

В даному випадку, позивачка
ОСОБА_3 має безпосередній інтерес у
результаті розгляду справи , на її
права та обов»язки безпосередньо
впливають правочини, які вона просить
суд визнати недійсними у зв»язку з їх
нікчемністю, а тому вона є належним
позивачем по справі.

На підставі викладеного,
твердження представника відповідача
ОСОБА_5 про те, що позивач у справі є
неналежним, оскільки не був стороною
вищевказаних правочинів, судом до
уваги не приймаються.

Згідно ч.2 ст. 215 ЦК України
недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом (
нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Законодавець має на увазі
те, що сторони такого правочину не
зобов»язані виконувати його умови.
Проте, потреба в необхідності визнання
нікчемного правочину недійсним
виникає тоді, якщо сторони виконали
певні умови нікчемного правочину; якщо
він нотаріально посвідчений ; якщо він
порушує права третіх осіб ; якщо він
зареєстрований у державних органах
тощо.

З оглядом на викладене та
встановлені обставини справи, сторона
позивача правомірно порушує питання
щодо визнання вищевказаного правочину
– договору купівлі- продажу квартири
від 10.08.2012 р. недійсним у зв»язку з його
нікчемністю. Як на правову підставу
заявлених вимог позивач посилається на
ст. 41 Конституції України, ст. 228 ЦК
України.

Згідно ч.1 ст. 228 ЦК України
правочин вважається таким, що порушує
публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Частиною 2 ст. 228 ЦК
України передбачено, що правочин, який
порушує публічний порядок, є нікчемним.

Статтею 41 Конституції
України встановлено, що ніхто не може
бути протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним. Примусове відчуження
об»єктів права приватної власності
може бути застосоване лише як виняток з
мотивів суспільної необхідності, на
підставі і в порядку, встановлених
законом. , та за умови попереднього і
повного відшкодування їх вартості.
Примусове відчуження таких об»єктів з
наступним відшкодуванням їх вартості
допускається лише в умовах воєнного чи
надзвичайного стану.

Встановлена в суді
обставина щодо дати смерті ОСОБА_10 - 07
травня 2012 року, який начебто був
стороною правочину – нотаріально
посвідченого договору купівлі-
продажу, належної йому квартири,
укладеного 10 серпня 2012 року, прямо
вказує на нікчемність такого
правочину. Природа такого правочину,
виходячи із положень ст. 41 Конституції
України, ст. 228 ЦК України, безумовно
порушує публічний характер, оскільки
він спрямований вперш за все на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина.

На підставі викладеного, суд
вважає позовну вимогу щодо визнання
недійсним договору купівлі- продажу
АДРЕСА_7, укладеного між ОСОБА_10 та
ОСОБА_4, у зв»язку з його нікчемністю,
законною, обґрунтованою та такою, що
підлягає задоволенню.

Наслідки вчинення
правочину, що порушує публічний
порядок, визначаються загальними
правилами, що містяться у ст. 216 ЦК
України.

Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК
України недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов»язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов»язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.

Норма частини 1 ст. 216 ЦК
України є загальною. Зокрема,
відповідно до ч.3 ст. 216 ЦК України вона
застосовується, якщо законом не
встановлено особливі умови
застосування наслідків недійсності
правочину або особливі правові
наслідки окремих видів правочинів.

Згідно частин 4,5 ст. 216 ЦК
України правові наслідки недійсності
нікчемного правочину , які встановлені
законом, не можуть змінюватися за
домовленістю сторін ; вимога про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину може бути
пред»явлена будь-якою заінтересованою
особою ; суд може застосувати наслідки
недійсності нікчемного правочину з
власної ініціативи.

В даному випадку, нікчемний
правочин – договір купівлі- продажу
АДРЕСА_7 від 10.08.2012 р., укладеного між
ОСОБА_10 та ОСОБА_4, визнаний судом
недійсним, оскільки він був
нотаріально посвідчений, порушує права
третіх осіб, зареєстрований в
державних органах.

А тому, належним правовим наслідком
недійсності такого нікчемного
правочину є одностороння реституція у
вигляді скасування державної
реєстрації права власності на нерухоме
майно за ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_8 за
вищевказаним договором купівлі-
продажу.

Стосовно решти позовних вимог слід
зазначити наступне.

Виходячи з позиції Верховного Суду
України , яка викладена в узагальненні
судової практики Верховного Суду
України від 17.11.2008 р. « Про практику
розгляду судами цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»,
зокрема, в узагальненні зазначено, що ,
якщо після укладення недійсного
правочину було укладено ще декілька, то
вбачається правильним визнавати
недійсними не всі правочини, а лише
перший і заявляти позов про
витребування майна в останнього
набувача. Проте в цьому випадку немає
перешкод для задоволення лише
індикаційного позову, оскільки право
на витребування майна з чужого
володіння не потребує визнання
недійсним правочину, за яким майно
вибуло від законного власника, воно
лише обмежене добросовісністю
набувача і зберігається за власником
за умови, якщо майно вибуває з
володіння власника поза його волею.

Вищевикладене та положення ст. 388 ЦК
України свідчать про
необґрунтованість вимог позивача щодо
визнання недійсним договору купівлі-
продажу АДРЕСА_2 від 07.09.2012 р.,
укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, у
зв»язку з його нікчемністю ;
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину - договору
купівлі- продажу зазначеного
нерухомого майна від 07.09.2012 р.,
укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 шляхом
скасування державної реєстрації права
власності на зазначене нерухоме майно
за ОСОБА_5

Керуючись ст. ст. 10, 11, 212, 214, 215
ЦПК України, ст. 41 Конституції України,
ст. ст. 215, 216, 228 ЦК України, суд

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити
частково.

Визнати недійсним договір
купівлі - продажу квартири АДРЕСА_9 від
10 серпня 2012 року, укладений між ОСОБА_10
та ОСОБА_4, посвідчений приватний
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_6 за
реєстровим № 2223, у зв»язку з його
нікчемністю.

Застосувати наслідки недійсності
нікчемного правочину - договору
купівлі- продажу квартири АДРЕСА_9 від 10
серпня 2012 року , укладеного між ОСОБА_10
та ОСОБА_4, посвідченого приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_6 за
реєстровим № 2223 у вигляді
односторонньої реституції.

Скасувати державну реєстрацію права
власності на нерухоме майно за ОСОБА_4
на квартиру АДРЕСА_9 за договором
купівлі- продажу від 10 серпня 2012 року,
посвідченим приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_6 за реєстровим № 2223.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено
в апеляційному порядку до апеляційного
суду Запорізької області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Суддя :

Н.Г.Скользнєва

26.11.2013