Справа № 736/1957/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2013 року
м.
Корюківка

Корюківський районний суд
Чернігівської області у складі:

головуючого – судді Корха
О.І.,

при секретарі –
Александровій Н. Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Корюківка у приміщенні
суду справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 сільської ради про визнання
власником спадкового нерухомого майна,
-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду
з цим позовом, обґрунтовуючи свої
вимоги тим, що він народився 16 травня 1951
року в с. Домашлин Корюківського району
Чернігівської області.

Батьками ОСОБА_1 є: ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Під час спільного проживання
батькам позивача була виділена
земельна ділянка під №6 по вул..
Кошового в с. Домашлин Корюківського
району Чернігівської області для
будівництва житлового будинку та
надвірних будівель.

Будівництво житлового будинку з
надвірними будівлями батьками
позивача здійснювалось у 60-х роках
минулого століття, тому рішення
сільської ради про виділення земельної
ділянки для будівництва на теперішній
час не збереглось, але
земельно-шнуровій книзі проведений
запис про наявну земельну ділянку.

Будівництво житлового будинку та
надвірних будівель було фактично
закінчено батьками позивача через
декілька років, батьки вселились та
почали проживати в новопобудованому
житловому будинку, але право власності
на даний житловий будинок не було
зареєстровано, бо згідно діючого на той
час законодавства право власності в
сільській місцевості реєструвалось в
господарській книзі сільської ради
шляхом відкриття особового рахунку.

В господарській книзі ОСОБА_2
сільської ради був відкритий номер на
вищевказаний житловий будинок і
власником його була записана мати
позивача, тобто ОСОБА_4.

На даний час житловий будинок
вважається незакінченим будівництвом,
хоча згідно довідки КРКП «РАМПА»
житловий будинок має готовності 100% і
вже отримав знос 50%.

23 березня 1989 року батько позивача
ОСОБА_3 помер. На майно померлого
відкрилася спадщина, яка складається з
частини вищевказаного незданого в
експлуатацію житлового будинку. ОСОБА_3
заповіту не склав. А після його смерті
спадщину фактично прийняла мати
позивача, тобто ОСОБА_4, так як вона
проживала разом з батьком на час його
смерті і була фактично співвласником
незданого в експлуатацію житлового
будинку (як сумісне майно подружжя).
Після смерті батька, мати позивача і
надалі проживала в житловому будинку,
обробляла город, здійснювала ремонт та
обслуговування житлового будинку.

Відповідно до діючої на час
виникнення спірних правовідносин ст. 529
ЦК України 1963 року, у першу чергу право
на спадкування за законом мають діти
спадкодавця, той з подружжя, який його
пережив, та батьки.

У померлого ОСОБА_3 на час смерті
батьків не було, була тільки дружина,
тобто мати позивача – ОСОБА_4, і син,
тобто – позивач ОСОБА_1

Відповідно до діючої на час
виникнення спірних правовідносин ст. 549
ЦК України 1963 року, визначається, що
спадкоємець прийняв спадщину: якщо він
фактично вступив в управління або
володіння спадковим майном; якщо він
подав до державної нотаріальної
контори по місцю відкриття спадщини
заяву про прийняття спадщини.

Мати позивача ОСОБА_4 проживала
разом із спадкодавцем на час його
смерті, та після смерті ОСОБА_3 вона
продовжувала проживати в житловому
будинку де була частина спадкового
майна ОСОБА_3, мати позивача обробляла
город, здійснювала ремонт та
обслуговування житлового будинку,
отже, мати позивача вступила у
володіння та управління спадковим
майном.

31 серпня 2009 року ОСОБА_4 померла. За
життя вона розпорядилась своїм майном,
склала заповіт, посвідчений ОСОБА_2
сільською радою корюківського району
Чернігівської області 19 червня 1989 року,
зареєстрованого в реєстрі за №26, в
якому заповідала все своє майно ОСОБА_1

Відповідно до ст. 1235 ЦК України,
заповідач може призначити своїми
спадкодавцями одну або декількох
фізичних осіб, незалежно від наявності
у нього з цими особами сімейних,
родинних відносин.

Отже, згідно заповіту позивач
ОСОБА_1 є спадкоємцем майна померлої.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України,
спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, має подати до нотаріальної
контори заяву.

Заяву про прийняття спадщини
позивач подав до Корюківської районної
державної нотаріальної контори, була
відкрита спадкова справа №48939728, що
підтверджується Витягом про
реєстрацію в Спадковому реєстрі №22985918
виданого 26 лютого 2010 року Корюківською
районною державною нотаріальною
конторою.

Отже, відповідно до ст. 1269 ЦК України
2003 року, позивач є спадкоємцем майна
померлої.

Після спливу шести місяців з дня
відкриття спадщини, позивач ОСОБА_1
вирішив отримати свідоцтво про право
на спадщину за заповітом на спадкове
майно померлої ОСОБА_4 Для вирішення
даного питання він звернувся до
Корюківської районної державної
нотаріальної контори. Державний
нотаріус видав йому 07 листопада 2013 року
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом на спадкове майно померлої
матері, в якому спадкове майно
складається із земельної ділянки.
Державний нотаріус відмовився
включити в перелік спадкового майна
спадковий житловий будинок з
надвірними будівлями, бо відсутній
документ на право власності померлої
на це нерухоме майно. Пославшись на ст.
331 ЦК України, нотаріус порекомендувала
позивачу звернутися до суду для
вирішення права власності на спадкове
нерухоме майно.

Отже, спадковий житловий будинок
побудований, але право власності на
нього не зареєстровано, забудовники
померли, тому на даний час немає
можливості провести реєстрацію права
власності на спадковий житловий
будинок і оформити спадщину в
нотаріальній конторі. Нотаріус
районної державної нотаріальної
контори не може видати ОСОБА_1
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом за відсутності
правовстановлюючого документа, тому
він вимушений звернутися до суду для
визнання за ним права власності на
спадкове нерухоме майно.

Відповідно до ст. 331 ЦК України,
право власності на новостворене
нерухоме майно виникає з моменту
завершення будівництва. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст. 392 ЦК України 2003
року, власник майна може пред’явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також
у разі втрати документу, який засвідчує
його право власності.

У померлої ОСОБА_4 немає чоловіка,
батьків. Позивач ОСОБА_1 є сином
померлої, що підтверджується
свідоцтвом про народження позивача,
померла залишила заповіт в якому
заповідала все своє майно ОСОБА_1, отже
він є спадкоємцем майна померлої.

ОСОБА_1 прийняв спадщину після
смерті матері.

Той факт, що ОСОБА_1 є спадкоємцем,
тобто власником, незданого в
експлуатацію спадкового житлового
будинку з надвірними будівлями,
підтверджується документально, а саме:
довідкою КРКП «РАМПА» про вартість та
стан житлового будинку, свідоцтвами
про смерть батьків, свідоцтвом про
народження, технічним паспортом на
житловий будинок, витягом про
реєстрацію в Спадковому реєстрі,
свідоцтвом про право на спадщину за
заповітом, довідкою сільської ради про
проживання ОСОБА_5 та про відкриття
особового рахунку на садибу.

Більше ніхто спадщини не прийняв,
тому відповідачем по справі повинен
бути орган самоврядування – ОСОБА_2
сільська рада, бо на її території
знаходиться спадкове майно, а
відповідно до ст. 1277 ЦК України, в разі
не прийняття спадщини майно померлого
є відумерлим і переходить у власність
територіальної громади.

Згідно довідки КРКП «РАМПА»
вартість незданого в експлуатацію
житлового будинку становить 25159 грн.
Житловий будинок закінчений
будівництвом на 100%, навіть отримав 50%
зносу. Спадковий житловий будинок з
верандою має загальну площу 68,80 м.кв.,
житлову 33,50 м.кв., є надвірні будівлі:
сарай, погреб, погребня. Загальна
вартість всієї садиби становить 34343
грн., садиба розташована на землях
ОСОБА_2 сільської ради, земельна
ділянка не приватизована.

У судове засідання позивач не
з’явився, подав письмову заяву про
слухання справи без його участі, свої
позовні вимоги підтримав, просить суд
їх задовольнити, витрати сплачені ним
при подачі позову до суду просить суд
залишити за ним.

Представник відповідача ОСОБА_2
сільської ради в судове засідання не
з’явився, звернувся до суду з заявою
про розгляд справи без їх участі, не
заперечує проти задоволення вимог
позивача.

Третя особа, представник Корюківської
державної нотаріальної контори, в
судове засідання не з’явилася, подала
заяву про розгляд справи без її участі,
у вирішенні позову покладається на
розсуд суду. Також повідомила, що 26
лютого 2010 року нотаріальною конторою
заведена спадкова справа №41/2010 до
майна померлої 31 серпня 2009 року ОСОБА_4.
З заявою про прийняття спадщини
звернувся син спадкодавця ОСОБА_1.
Свідоцтва про право на спадщину за
заповітом видані 7 листопада 2013 року за
реєстровими №1185, №1188 та №1191.

В зв»язку з неявкою до суду сторін
фіксація судового процесу відповідно
до ст.197 ЦПК України не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи,
вважає за необхідне позов задовольнити
за наступних підстав. По справі
встановлено, що ОСОБА_6 народився 16
травня 1951 року в с. Домашлин
Корюківського району Чернігівської
області.

Батьками ОСОБА_1 є: ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Під час спільного проживання
батькам позивача була виділена
земельна ділянка під №6 по вул..
Кошового в с. Домашлин Корюківського
району Чернігівської області для
будівництва житлового будинку та
надвірних будівель.

Будівництво житлового будинку з
надвірними будівлями батьками
позивача здійснювалось у 60-х роках
минулого століття, тому рішення
сільської ради про виділення земельної
ділянки для будівництва на теперішній
час не збереглось, але
земельно-шнуровій книзі проведений
запис про наявну земельну ділянку.

Будівництво житлового будинку та
надвірних будівель було фактично
закінчено батьками позивача через
декілька років, батьки вселились та
почали проживати в новопобудованому
житловому будинку, але право власності
на даний житловий будинок не було
зареєстровано, бо згідно діючого на той
час законодавства право власності в
сільській місцевості реєструвалось в
господарській книзі сільської ради
шляхом відкриття особового рахунку.

В господарській книзі ОСОБА_2
сільської ради був відкритий номер на
вищевказаний житловий будинок і
власником його була записана мати
позивача, тобто ОСОБА_4.

На даний час житловий будинок
вважається незакінченим будівництвом,
хоча згідно довідки КРКП «РАМПА»
житловий будинок має готовності 100% і
вже отримав знос 50%.

23 березня 1989 року батько позивача
ОСОБА_3 помер. На майно померлого
відкрилася спадщина, яка складається з
частини вищевказаного незданого в
експлуатацію житлового будинку. ОСОБА_3
заповіту не склав. А після його смерті
спадщину фактично прийняла мати
позивача, тобто ОСОБА_4, так як вона
проживала разом з батьком на час його
смерті і була фактично співвласником
незданого в експлуатацію житлового
будинку (як сумісне майно подружжя).
Після смерті батька, мати позивача і
надалі проживала в житловому будинку,
обробляла город, здійснювала ремонт та
обслуговування житлового будинку.

Відповідно до діючої на час
виникнення спірних правовідносин ст. 529
ЦК України 1963 року, у першу чергу право
на спадкування за законом мають діти
спадкодавця, той з подружжя, який його
пережив, та батьки.

У померлого ОСОБА_3 на час смерті
батьків не було, була тільки дружина,
тобто мати позивача – ОСОБА_4, і син,
тобто – позивач ОСОБА_1

Відповідно до діючої на час
виникнення спірних правовідносин ст. 549
ЦК України 1963 року, визначається, що
спадкоємець прийняв спадщину: якщо він
фактично вступив в управління або
володіння спадковим майном; якщо він
подав до державної нотаріальної
контори по місцю відкриття спадщини
заяву про прийняття спадщини.

Мати позивача ОСОБА_4 проживала
разом із спадкодавцем на час його
смерті, та після смерті ОСОБА_3 вона
продовжувала проживати в житловому
будинку де була частина спадкового
майна ОСОБА_3, мати позивача обробляла
город, здійснювала ремонт та
обслуговування житлового будинку,
отже, мати позивача вступила у
володіння та управління спадковим
майном.

31 серпня 2009 року ОСОБА_4 померла. За
життя вона розпорядилась своїм майном,
склала заповіт, посвідчений ОСОБА_2
сільською радою корюківського району
Чернігівської області 19 червня 1989 року,
зареєстрованого в реєстрі за №26, в
якому заповідала все своє майно ОСОБА_1

Відповідно до ст. 1235 ЦК України,
заповідач може призначити своїми
спадкодавцями одну або декількох
фізичних осіб, незалежно від наявності
у нього з цими особами сімейних,
родинних відносин.

Отже, згідно заповіту позивач
ОСОБА_1 є спадкоємцем майна померлої.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України,
спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, має подати до нотаріальної
контори заяву.

Заяву про прийняття спадщини
позивач подав до Корюківської районної
державної нотаріальної контори, була
відкрита спадкова справа №48939728, що
підтверджується Витягом про
реєстрацію в Спадковому реєстрі №22985918
виданого 26 лютого 2010 року Корюківською
районною державною нотаріальною
конторою.

Отже, відповідно до ст. 1269 ЦК України
2003 року, позивач є спадкоємцем майна
померлої.

Після спливу шести місяців з дня
відкриття спадщини, позивач ОСОБА_1
вирішив отримати свідоцтво про право
на спадщину за заповітом на спадкове
майно померлої ОСОБА_4 Для вирішення
даного питання він звернувся до
Корюківської районної державної
нотаріальної контори. Державний
нотаріус видав йому 07 листопада 2013 року
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом на спадкове майно померлої
матері, в якому спадкове майно
складається із земельної ділянки.
Державний нотаріус відмовився
включити в перелік спадкового майна
спадковий житловий будинок з
надвірними будівлями, бо відсутній
документ на право власності померлої
на це нерухоме майно. Пославшись на ст.
331 ЦК України, нотаріус порекомендувала
позивачу звернутися до суду для
вирішення права власності на спадкове
нерухоме майно.

Отже, спадковий житловий будинок
побудований, але право власності на
нього не зареєстровано, забудовники
померли, тому на даний час немає
можливості провести реєстрацію права
власності на спадковий житловий
будинок і оформити спадщину в
нотаріальній конторі. Нотаріус
районної державної нотаріальної
контори не може видати ОСОБА_1
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом за відсутності
правовстановлюючого документа, тому
він вимушений звернутися до суду для
визнання за ним права власності на
спадкове нерухоме майно.

Відповідно до ст. 331 ЦК України,
право власності на новостворене
нерухоме майно виникає з моменту
завершення будівництва. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст. 392 ЦК України 2003
року, власник майна може пред’явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також
у разі втрати документу, який засвідчує
його право власності.

У померлої ОСОБА_4 немає чоловіка,
батьків. Позивач ОСОБА_1 є сином
померлої, що підтверджується
свідоцтвом про народження позивача,
померла залишила заповіт в якому
заповідала все своє майно ОСОБА_1, отже
він є спадкоємцем майна померлої.

ОСОБА_1 прийняв спадщину після
смерті матері.

Той факт, що ОСОБА_1 є спадкоємцем,
тобто власником, незданого в
експлуатацію спадкового житлового
будинку з надвірними будівлями,
підтверджується документально, а саме:
довідкою КРКП «РАМПА» про вартість та
стан житлового будинку, свідоцтвами
про смерть батьків, свідоцтвом про
народження, технічним паспортом на
житловий будинок, витягом про
реєстрацію в Спадковому реєстрі,
свідоцтвом про право на спадщину за
заповітом, довідкою сільської ради про
проживання ОСОБА_5 та про відкриття
особового рахунку на садибу.

Більше ніхто спадщини не прийняв,
тому відповідачем по справі повинен
бути орган самоврядування – ОСОБА_2
сільська рада, бо на її території
знаходиться спадкове майно, а
відповідно до ст. 1277 ЦК України, в разі
не прийняття спадщини майно померлого
є відумерлим і переходить у власність
територіальної громади.

Згідно довідки КРКП «РАМПА»
вартість незданого в експлуатацію
житлового будинку становить 25159 грн.
Житловий будинок закінчений
будівництвом на 100%, навіть отримав 50%
зносу. Спадковий житловий будинок з
верандою має загальну площу 68,80 м.кв.,
житлову 33,50 м.кв., є надвірні будівлі:
сарай, погреб, погребня. Загальна
вартість всієї садиби становить 34343
грн., садиба розташована на землях
ОСОБА_2 сільської ради, земельна
ділянка не приватизована.

Дослідивши матеріали справи суд
вважає, що за даних обставин справи,
вимоги позивача про визнання його
власником спадкового нерухомого майна
не суперечать вимогам діючого
законодавства, є обґрунтованими,
законними та підлягають задоволенню.

Судові витрати по сплаті судового
збору, сплачені позивачем при подачі
заяви до суду, слід залишити за
позивачем ОСОБА_1

Керуючись ст. 328,331, 392, 1235, 1269 ЦК України,
ст.ст. 3, 10, 60, 208-215, 218, 294 ЦПК України, суд,
–

в и р і ш и
в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради
про визнання власником спадкового
нерухомого майна - задовольнити.

Визнати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, власником
спадкового нерухомого майна його
матері ОСОБА_4, померлої 31 серпня 2009
року у віці 81 рік, а саме, визнати за
ОСОБА_1 право власності на житловий
будинок (з верандою) з надвірними
будівлями (сарай, погреб, погребня), які
знаходяться за адресою: вул.. Кошового
№6 в с. Домашлин Корюківского району
Чернігівської області.

Судові витрати по сплаті судового
збору, сплачені позивачем під час
подачі заяви до суду, слід залишити за
позивачем ОСОБА_1

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до
Чернігівського апеляційного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі в 10-денний строк з дня винесення
рішення апеляційної скарги до
Корюківського районного суду.

Суддя

О. І. Корх