Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"26" грудня 2013 р. Вознесенський
міськрайонний суд Миколаївської
області у складі :

головуючої - судді Висоцької
Г.А.

при секретарі - Радєвій Н.В.

за участю позивачки-Отрошко
Ж.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Вознесенська
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права
власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И
В :

28.05.2013 року позивачка ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до
Вознесенської міської ради
Миколаївської області про визнання
права власності на земельну ділянку
площею 0,047 га., надану для ведення
садівництва, розташовану на території
садового товариства «Янтар» м.
Вознесенська Миколаївської області.

Свої вимоги позивачка обгрунтовує
тим, що 14.06.2002 року придбала у ОСОБА_4
садовий будинок № 12 по пров. Дачному
садового товариства «Янтар» в м.
Вознесенськ. Даний договір було
зареєстровано Вознесенською
Універсальною товарно-сировинною
біржею,а в подальшому і КП «
Вознесенське МБТІ».

Позивачка зазначила, що на даний час
не може оформити на своє ім»я земельну
ділянку за вказаною адресою, оскільки
продавець садового будинку і власник
земельної ділянки ОСОБА_4 26.04.2009 року
померла, тому змушена звернутися до
суду.

Вважає, що набула право власності на
земельну ділянку в порядку ст. 30 ЗК
України 1990 року, оскільки до неї
перейшло право власності на садовий
будинок.

Позивачка в судовому засіданні
позов підтримала. надала пояснення
аналогічні викладеним в позовній
заяві.

Залучені до участі в якості
відповідачів спадкоємці померлої
ОСОБА_4 – ОСОБА_2 в своїй заяві просила
слухати справу у її відсутність, проти
позову не заперечувала, відповідачка
ОСОБА_3 судом належним чином
повідомлена про слухання справи, в
судове засідання не з»явилася, причину
неявки суду не повідомила, заяв від неї
на адресу суду не надходило.

Дослідивши та оцінивши матеріали
справи у межах заявлених позовних
вимог та на підставі наданих сторонами
доказів, відповідно до ст.11 ЦПК України,
суд дійшов до висновку, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню з
таких підстав.

Відповідно до договору
купівлі-продажу нерухомого майна № 392
від 14.06.2002 року, укладеного на
Вознесенській Універсальній
товарно-сировинній біржі, ОСОБА_1, як
покупець придбала у ОСОБА_4 - продавця,
садовий будинок № 12 по провулку
Дачному в садовому товаристві «Янтар»
м. Вознесенськ Миколаївської області.
25.06.2002 року будинок було зареєстровано
у КП «Вознесенське МБТІ» (а.с. 10-11).

Рішенням Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 14.09.2012 року зазначений
договір купівлі-продажу будинку було
визнано дійсним (а.с. 13-14).

Відповідно до Державного акту на
право приватної власності на землю від
24.08.1998 року за № 861, виданого на підставі
рішення виконкому Бузької сільської
ради за № 96 від 25.11.1993 року про надання
земельної ділянки площею 0.0475 га.,
передану «Черніковій Євгенії
Іванівні» для ведення садівництва,
розташовану на території садового
товариства «Янтар» ( а.с.15).

Згідно витягу з технічної
документації про нормативну грошову
оцінку земельної ділянки від 24.04.2013
року власником спірної земельної
ділянки є ОСОБА_4 (а. с. 16).

Відповідно до актового запису про
смерть № 279 від 28.04.2009 року продавець
садового будинку № 12 по пров. Дачному в
садовому товаристві «Янтар» м.
Вознесенськ Миколаївської області –
ОСОБА_4 померла 26.04.2009 року в м.
Вознесенську Миколаївської області (
а.с. 34).

Згідно інформації завідувача
Другої Вознесенської державної
нотаріальної контори спадщину після
смерті ОСОБА_4 прийняли онуки - ОСОБА_3
та ОСОБА_2

Відчуження об»єктів нерухомого
майна в період з 01.01.2002 року до 20.06.2007
року ( під час дії ст. 120 ЗК України в
редакції від 25.10.2001 року) не тягнуло
автоматичного переходу права
власності на земельну ділянку під
будівлями і спорудами. В таких випадках
право власності на земельну ділянку
або її частини могло переходити
відповідно до ст. 120 ЗК України 2001 року
на підставі цивільно-правових угод, а
право користування – на підставі
договору оренди.

Що також узгоджується з п.п. «ґ» п. 18
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ» (зі змінами та
доповненнями, внесеними постановою №2
від 19 березня 2010 року).

Доводи ОСОБА_1, що земельну ділянку у
ОСОБА_4 вона не купувала, а вважала, що
право власності на зазначене майно
переходить до неї разом із садовим
будинком автоматично, суд вважає
безпідставними з урахуванням
викладеного, тому вимоги позивачки не
підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212- 215
ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позову до
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права
власності на земельну ділянку-
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Миколаївської
області через міськрайонний суд шляхом
подачі апеляційної скарги протягом 10
днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя:
Висоцька Г.А.