Справа № 2-245/11 Провадження №
22-ц/772/2100/2013Головуючий в суді першої
інстанції:Єрмічова В.В.Категорія:
23Доповідач: Жданкін В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2013 р. м.
ВінницяКолегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області у складі:

головуючого: Жданкіна В.В.

суддів: Медяного В.М.,
Матківської М.В.,

при секретарі:
Яблонській І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці апеляційну
скаргу ТОВ «Агрофірма Шаргород» на
рішення Барського районного суду
Вінницької області від 13 червня 2013 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до ТОВ
«Агрофірма Шаргород», третя особа :
реєстраційна служба Барського
районного управління юстиції у
Вінницькій області, про визнання
недійсними договорів оренди землі, -

встановила:

У лютому 2011 року представник позивача
звернувся до суду з указаним позовом,
мотивуючи вимоги тим, що ОСОБА_2 є
власником земельної ділянки, яка
розташована на території
Каришківської сільської ради
Барського району Вінницької області.

У серпні 2010 року відповідачем надано
позивачу ОСОБА_2 примірники договорів
оренди землі, згідно яких він передав в
оренду, строком на 10 років, належні йому
на праві власності земельні ділянки і
ці договори 01 червня 2010 року
зареєстровані у Вінницькій
регіональній філії ДП «Центр ДЗК».

Представник позивача вважає, що
договори оренди землі є недійсними,
оскільки ОСОБА_2 їх не укладав та не
підписував. Крім того, ТОВ «Агрофірма
Шаргород» не дотрималася передбачених
договором умов, а саме : не узгодило з
позивачем істотних умов оренди та
подало договори оренди землі без
відома орендодавця на реєстрацію до
Вінницької регіональної філії ДП
«Центр ДЗК»

Посилаючись на зазначені обставини,
представник позивача просив визнати
недійсними договори оренди землі та
стягнути з відповідача понесені судові
витрати.

Рішенням Барського районного суду
Вінницької області від 13 червня 2013 року
позов задоволено повністю.

Визнано недійсним договір оренди землі
№ 21 від 02 квітня 2009 року, укладений між
ОСОБА_2 та ТОВ «Агрофірма Шаргород», а
також вирішено питання про судові
витрати.

В апеляційній скарзі ТОВ «Агрофірма
Шаргород» просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити позивачам у задоволенні
позовних вимоги, посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального і процесуального права.

Судова колегія, заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи і
обговоривши підстави апеляційної
скарги, вважає, що вона не підлягає
задоволенню з таких міркувань.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим; законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом; обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були дослідженні в
судовому засіданні.

За змістом ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права;
не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, районний суд
виходив із того, що відсутнє
волевиявлення позивача на
встановлення його цивільних прав та
обов'язків щодо передачі в оренду
земельних ділянок, які перебувають у
його власності.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив та оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Установлено, що ОСОБА_2, на підставі
державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ВН № 123642 від 30
вересня 2004 року та є власником
земельної ділянки, площею 1,9438 га, яка
розташована на території
Каришківської сільської ради
Барського району Вінницької області,
призначена для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.

01 червня 2010 року у Вінницькій
регіональній філії ДП «Центр ДЗК» був
зареєстрований договір оренди землі №
21 від 02 квітня 2009 року, відповідно до
яких ОСОБА_2 передав в оренду ТОВ
«Агрофірма «Шаргород» строком на 10
років належну йому земельну ділянку.

Згідно ст. 14 Закону України «Про оренду
землі» договір оренди землі
укладається у письмовій формі.

Відповідно до п. 2 ч. 2, 4 ст. 207 ЦК України
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Якщо фізична особа у зв'язку з хворобою
або фізичною вадою не може підписатися
власноручно, за її дорученням текст
правочину у її присутності підписує
інша особа.

За правилами частини 1 стаття 215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

Висновком судової почеркознавчої
експертизи № 2176/2177/12-21 від 30 січня 2013
року встановлено, що підписи від імені
ОСОБА_2 в графах «Орендодавець» у
договорі оренди землі та акті прийому -
передачі земельної ділянки - додатку до
Договору оренди землі від 02 квітня 2009
року виконані не ОСОБА_2, а іншою особою.

Викладене свідчить, що суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про те, що при підписані договорів
оренди відсутнє волевиявлення
позивача на встановлення його
цивільних прав та обов'язків щодо
передачі в оренду земельних ділянок,
які перебувають у його власності,
оскільки доведено, що позивач не
підписував договори оренди землі від 02
квітня 2009 року та не надавав
відповідних повноважень іншим особам
на їх підписання.

Відповідно до роз'яснень, які
містяться у п. 1 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06
листопада 2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» при розгляді
справ про визнання правочинів
недійсними суди залежно від предмета і
підстав позову повинні застосовувати
норми матеріального права, якими
регулюються відповідні відносини, та
на підставі цих норм вирішувати справи.
Угода може бути визнана недійсною лише
з підстав і з наслідками передбаченими
законом. Тому в кожній справі про
визнання угоди недійсною суд повинен
встановити наявність тих обставин, з
якими закон пов'язує визнання угоди
недійсною і настання певних юридичних
наслідків.

Доводи відповідача про те, що
позивач мав бажання передати в оренду
належні йому на праві власності
земельні ділянки, колегія суддів не
приймає до уваги, оскільки вони
спростовуються зібраними по справі
доказами, які свідчать про відсутність
у позивача волевиявлення на придбання
договорів оренди землі.

Посилання відповідача на те, що суд
невірно визначив розмір витрат на
правову допомогу, колегія суддів не
приймає до уваги, оскільки згідно п. 2 ч.
3 ст. 79 ЦПК України, до витрат,
пов'язаних з розглядом судової справи,
належать витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України
витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтвердженні
судові витрати.

За таких обставин, суд першої
інстанції, пославшись на існуючий у
справі розрахунок витрат на правову
допомогу, підставно стягнув понесені
позивачем витрати з відповідача, з
огляду на те, що позов задовольнив в
повному обсязі.

Таким чином, колегія суддів, прийшла до
висновку, що судом першої інстанції
повно з'ясовано фактичні обставини
справи, дано належну оцінку зібраним
доказам, оскільки відсутність
волевиявлення учасника правочину є
самостійною підставою для визнання
договорів недійсними.

Рішення суду відповідає матеріалам
справи та вимогам закону і підстав для
його скасування немає.

Доводи апеляційної скарги
ТОВ «Агрофірма Шаргород» безпідставні,
необґрунтовані і висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ТОВ «Агрофірма
Шаргород» відхилити.

Рішення Барського районного суду
Вінницької області від 13 червня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
В.В. Жданкін

Судді:
М.В. Матківська

В.М. Медяний

З огригіналом вірно: