Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 116/4344/13-ц

Провадження № 2/116/2111/13

16.12.2013
року

м. Сімферополь

Сімферопольський районний
суд Автономної Республіки Крим у
складі:

головуючого, судді:
Тімофеєвої Г.О.,

при
секретарі: Рожаєвій Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Сімферополі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання майна спільною
сумісною власністю подружжя, поділ
майна,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 (далі позивач)
звернулась до суду з позовом до
відповідача ОСОБА_2 (далі відповідач)
про поділ майна подружжя, яку уточнила
27.11.2013 року. В позовній заяві позивачка
просить визнати квартиру АДРЕСА_1 та
автомобіль марки «Daewoo Nubira», державний
номер НОМЕР_1, сумісним майном ОСОБА_1 та
ОСОБА_2. Також визнати за ОСОБА_1 право
власності на ? частку квартиру АДРЕСА_1
та припинити на цю частку право
власності ОСОБА_2, стягнути з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за
вартість належного автомобіля марки
«Daewoo Nubira», державний номер НОМЕР_1 у
розмірі 12853 грн. та визнати за ОСОБА_2
право власності на автомобіль марки
«Daewoo Nubira», державний номер НОМЕР_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
03.08.1996 року між позивачем та
відповідачем був укладений шлюб. 21.01.2013
року шлюб між сторонами був розірваний
на підставі рішення Сімферопольського
районного суду АР Крим.

В період шлюбу сторонами була придбана
квартира № 40 за адресою:
Сімферопольський район, с. Кольчугине,
вул. Молодіжна, 3 та автомобіль марки
«Daewoo Nubira», державний номер НОМЕР_1.

У добровільному порядку відповідач
відмовився поділити майно, у зв’язку з
чим позивачка була вимушена звернутися
до суду.

В судовому засіданні представник
позивача підтримала позовні вимоги по
мотивах, викладених у позовній заяві.

В судовому засіданні відповідач
заперечував проти задоволення
позовних вимог частково та пояснив, що
машину він придбав за власні кошти,
оскільки брав кредит. Однак він не
заперечує проти позову, якщо і борги за
машину суд розподілить по ? частки.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши
матеріали справи, дослідивши докази в
їх сукупності, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
з наступних підстав.

Частиною 1 ст.3 ЦПК України встановлено,
що кожна особа має право в порядку,
встановленому цим кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизначених або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно з частиною 1 статті 11 ЦПК
України, якою встановлений принцип
диспозитивності цивільного
судочинства, суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

За ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов’язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, установлених ст. 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, що мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
між сторонами ті іншими особами, які
беруть участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

По справі встановлені такі обставини
та відповідні ним правовідносини.

Позивач та відповідач перебували у
зареєстрованому шлюбі з 03.08.1996 року по
21.01.2013 року, що підтверджується
свідоцтвом про укладення шлюбу серії
1-АП № 292674 та Рішенням
Сімферопольського районного суду АР
Крим від 21.01.2013 року по справі № 118/8550/12.

Згідно з договором купівлі-продажу
квартири від 01.04.2004 року,
зареєстрованому в реєстрі за № 2-508,
ОСОБА_3 є власником квартири за адресою:
АДРЕСА_2.

Згідно з реєстраційної картки ТЗ 011697047
(4075848) ОСОБА_3 є власником автомобіля
марки «Daewoo Nubira», державний номер
НОМЕР_1, реєстрація транспортного
засобу була проведена 15.02.2012 року.

Таким чином квартира за адресою:
АДРЕСА_2 та автомобіля марки «Daewoo Nubira»,
державний номер НОМЕР_1, були придбані у
період коли сторони перебували у
зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

Частиною 1 статті 70 СК України
передбачено, що у разі поділу майна, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними, або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя ділиться між ними в
натурі.

Згідно із вимогами ст.368 ЦК України
майно, набуте в результаті спільної
праці та за спільні кошти членів сім'ї,
є їхньою спільною сумісною власністю,
якщо інше не встановлено договором,
укладеним у письмовій формі.

Як зазначено у у п.п. 23, 30 постанови
Верховного Суду України № 11 від 21
грудня 2007 року «Про практику розгляду
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання.

Таким чином суд приходить до висновку,
що квартира за адресою: АДРЕСА_2 та
автомобіля марки «Daewoo Nubira», державний
номер НОМЕР_1, є спірним майном сторін
по справі.

Суд критично ставиться до показань
відповідача стосовно того, що він
придбав автомобіль за рахунок грошових
коштів наданих у борг ОСОБА_4 та
розцінює їх, як спробу відповідача
залишити у власності автомобіль марки
«Daewoo Nubira», державний номер НОМЕР_1.

У зв’язку з чим за позивачкою слід
визнати право власності на ? частку
квартири за адресою: АДРЕСА_2 та на ?
частку автомобіля марки «Daewoo Nubira»,
державний номер НОМЕР_1.

Згідно з висновком судової
автотоварознавчої експертизи № 31-0561
від 11.11.2013 року, вартість автомобіля
марки «Daewoo Nubira», державний номер НОМЕР_1
складає 25707,90 грн.

Оскільки автомобіль є неподільною
річчю та фактично знаходиться у
володінні відповідача, суд вважає
необхідним стягнути з відповідача ?
частку вартості автомобіля та визнати
за ним в цілому право власності на
автомобіль. Проти цього у судовому
засіданні не заперечував і відповідач.

Відповідно до положень статті 214 ЦПК
України суд, під час ухвалення рішення
вирішує, у тому числі, і питання щодо
розподілу між сторонами судових
витрат, які підлягають стягненню з
відповідача.

Тому з відповідача на користь позивача
підлягає стягненню судовий збір та
витрати на проведення
автотоварознавчої експертизи у
розмірі 1358,80 грн..

На підставі ст.ст. 69, 70, 71 Сімейного
кодексу України, ст. 368 ЦК України,
Постанови Верховного Суду України № 11
від 21 грудня 2007 року «Про практику
розгляду судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991
року «Про застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок», керуючись 3, 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214,
215, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
майна спільною сумісною власністю
подружжя, поділ майна – задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль
марки «Daewoo Nubira», державний номер
НОМЕР_1, сумісним майном ОСОБА_1 та
ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частку квартиру АДРЕСА_1 та припинити
на цю частку право власності ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
грошову компенсацію за вартість
належного автомобіля марки «Daewoo Nubira»,
державний номер НОМЕР_1 у розмірі 12853
грн. та визнати за ОСОБА_2 право
власності на автомобіль марки «Daewoo
Nubira», державний номер НОМЕР_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір та витрати на проведення
автотоварознавчого дослідження в
розмірі 1358,80 грн.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим через
Сімферопольський районний суд
Автономної Республіки Крим шляхом
подання апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: