АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Головуючий у 1 й інстанції -
Іщенко І.М. Доповідач - Слоквенко
Г.П. Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2013 року
м.
Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської
області у складі:

Головуючого: - Слоквенка Г.П.,

Суддів: - Глущенко Н.Г.,
Кочкової Н.О.,

при секретарі: - Кочержинська
А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства "Комерційний
банк "Надра" до ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства "Комерційний
банк "Надра" на заочне рішення
Петриківського районного суду
Дніпропетровської області від 26 лютого
2013 року, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2012 року ПАТ КБ
«Надра» звернулось до суду з позовом до
ОСОБА_6 про стягнення заборгованості,
посилаючись на те, що 12.08.2008 р. між ПАТ КБ
«Надра» та ОСОБА_6 був укладений
договір про комплексне банківське
обслуговування фізичних осіб про
відкриття карткового рахунку та
надання і використання платіжної
картки Visa Classic. Позивач відкрив
відповідачу картковий рахунок НОМЕР_1
та надав відповідну платіжну картку.
Відповідно до укладеного договору від
12.08.2008 р. відповідач отримав кредит у
розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну карту зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 25,56% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки. ОСОБА_6
зобов'язання за вказаним договором
належним чином не виконував, у зв'язку з
чим станом на 29.12.2011 року його
заборгованість склала 15099, 25 грн., що
складається з непогашеної суми кредиту
- 5133, 86 грн., відсотків за користування
кредитом - 4629, 80 грн., штрафу за
несвоєчасне погашення мінімального
платежу - 705,79 грн., яку банк просив
стягнути з відповідача ( а.с. 2-5).

Заочним рішенням Петриківського
районного суду Дніпропетровської
області від 26 лютого 2013 року в
задоволенні позову ПАТ КБ «Приват
Банк» відмовлено в повному обсязі. ( а.с.
39-41).

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Надра»,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
ставить питання про скасування рішення
суду та ухвалення нового про
задоволення позовних вимог ( а.с. 52-55).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що
12.08.2008 р. між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_6 на
підставі письмової заяви клієнта був
укладений договір про комплексне
банківське обслуговування фізичних
осіб № б/н про відкриття карткового
рахунку та надання і використання
платіжної картки Visa Classic. Позивач
відкрив відповідачу картковий рахунок
НОМЕР_1 та надав відповідну платіжну
картку. Відповідно до укладеного
договору від 12.06.2008 р. відповідач
отримав кредит у розмірі 5000 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну карту зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 25,56% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки. ОСОБА_6 зобов'язання
за вказаним договором належним чином
не виконував, у зв'язку з чим станом на
29.12.2011 р. його заборгованість склала 15099,
25 грн., що складається з непогашеної
суми кредиту - 5133, 86 грн., відсотків за
користування кредитом - 4629, 80 грн.,
штрафу за несвоєчасне погашення
мінімального платежу - 705,79 грн.

З матеріалів справи вбачається, що
сторони укладали правочин у формі
підписання заяви про надання
відповідачеві банківських послуг у
вигляді платіжної картки Visa Classic
НОМЕР_1. В заяві зазначено, що
невід'ємною частиною укладеного
договору є додатки до нього, а саме,
виписка-повідомлення та умови
обслуговування та тарифи кредитних
карток, з якими відповідач був
ознайомлений, про що свідчать його
підписи ( а.с. 9,15). Також з заяви
про надання відповідачеві банківських
послуг вбачається, що відповідач
погодився з умовами договору про
комплексне банківське обслуговування
фізичних осіб від 05.10.2006 року. Платіжну
картку банк видав 27.06.2008 року( а.с. 16),
строк дії платіжної картки не
зазначений. А з п.17.1. Договору від 05.10.2006
року, вбачається, що договір діє до
повного виконання сторонами всіх
зобов'язань за договором.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що сплив строк позовної
давності, відповідно до ст.257 ЦК
України.

Такий висновок суду відповідає вимогам
законодавства та обставинам справи.
Згідно до положень ч.1 ст. 1054 ЦК України
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов"язується повернути
кредит та сплатити проценти. Статтями
526, 527, 530 Цивільного кодексу України
визначено, що зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і в
установлений строк відповідно до умов
договору та вимог цього кодексу.

Але згідно п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України
"Про захист прав споживачів" у спорах
щодо споживчого кредитування
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України
строком є певний період у часі, зі
спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення. Строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК
України). Разом з тим, із

настанням певної події, яка має
юридичне значення, законодавець
пов'язує термін, який

визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати (ст.ст. 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору від 05.10.2006
року про його дію до повного виконання
всіх зобов'язань боржника, не свідчать
про те, що договором установлено строк
його припинення в розумінні ст. 251 ЦК
України, тому в цьому разі підлягають
застосуванню загальні норми щодо
строку договору.

Вимоги про виконання зобов'язань за
договором незалежно від наявності
зауваження про дію до повного
виконання зобов'язань, мають бути
заявлені у межах строку позовної
давності після закінчення строку дії
договору, зазначеному у самому
договорі. Тобто вказане зауваження не
скасовує строків позовної давності,
які стосуються і кредитних
правовідносин.

У разі припинення відповідачем
внесення обов'язкових платежів за
договором та сплати відсотків у
позивача виникло право протягом трьох
років після закінчення строку дії
договору звернутися до суду з позовом
про стягнення заборгованості, яка
створилася.

Загальний строк позовної давності - три
роки - встановлено ч. 1 ст. 257 ЦК України.
Встановлена законом позовна давність
договором не збільшувалась.

Таким чином, суд обґрунтовано прийшов
до висновку, що сама по собі умова про
дію договору до повного виконання
сторонами всіх зобов'язань, не є
строком договору.

Зазначений висновок суду першої
інстанції відповідає п. 31 Постанови №5
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012р.
"Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин",
згідно якого: враховуючи положення
пункту 7 частини тринадцятої статті 11
Закону України "Про захист прав
споживачів", суди мають виходити з того,
що у спорах щодо споживчого
кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. У зв'язку із цим позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі.

Вивчивши матеріали справи та
врахувавши її обставини, суд першої
інстанції дійшов правильного й
обґрунтованого висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог із
передбачених ч. 4 ст. 267 ЦК України
підстав, оскільки ПАТ КБ "Надра"
пропущено строк позовної давності, тим
більш клопотання про його поновлення
банком не заявлялось, у зв'язку із чим є
необхідним застосування наслідків
пропущення такого строку в порядку ч. 3
ст. 267 ЦК України.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 308, 315 ЦПК України,
апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Комерційний
банк "Надра" - відхилити.

Заочне рішення Петриківського
районного суду Дніпропетровської
області від 26 лютого 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: