Справа № 226/3825/13-ц
Провадження № 2/226/1183/2013
17 грудня 2013 року Димитровський міський
суд Донецьої області
у складі: головуючої - судді Клепка Л.І.,
при секретарі Тіссен О.В.,
за участю позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Димитров Донецької
області справу за позовом ОСОБА_1 до
Державного підприємства
«Красноармійськвугілля», третя особа -
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві і професійних
захворювань України в місті Димитрові
про стягнення моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров'я на
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду
з позовом до Державного підприємства
«Красноармійськвугілля» про
відшкодування моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров'я на
виробництві. В обґрунтування вимог
вказав, що періодично з 12.12.2011 року по
03.06.2013 року він перебував у трудових
відносинах з ВП «Шахта «Родинська»
Державного підприємства
«Красноармійськвугілля», працюючи
електрослюсарем підземним третього
розряду. 17 жовтня 2012 року під час
виконання додаткового наряду, не
пов'язаного з виконанням його основних
функцій електрослюсаря, який полягав в
підготовці до ремонту м'якої крівлі
будівлі підйомної машини Ц3х2,2 шурфа №3,
з ним трапився нещасний випадок, в
результаті якого він впав з драбини з
висоти 3-3,5м та отримав травму в виді
закритого оскольчатого перелому обох
п'яточних кісток зі зміщенням. 22.10.2012
року було складено акт №9 про нещасний
випадок, пов'язаний з виробництвом,
форми Н-1. Після тривалого проходження
ним курсу лікування висновком МСЕК від
03.06.2013 року йому вперше було визначено
40% втрати працездатності на строк до
01.07.2014 року та встановлена третя група
інвалідності. Вказуючи на те, що в
результаті ушкодження здоров'я він
зазнав значних фізичних та моральних
страждань, які полягають не лише в
перенесених ним больових відчуттях, а й
в необхідності продовження
медикаментозного та оперативного
лікування, втраті можливості вести
колишній спосіб життя, працювати в
підземних умовах на вугільних
підприємствах з метою повноцінного
забезпечення своєї сім'ї, необхідності
докладання додаткових зусиль та
пристосування до іншого укладу життя,
що обділяє його в повноцінному та
активному спілкуванні з дитиною,
позивач просить суд на відшкодування
моральної шкоди стягнути з відповідача
спричинення йому моральної шкоди
зазначає також на неправомірність дій
начальника дільниці ОСОБА_3, від якого
отримав наряд, виконання робіт за яким
не входило до його трудових обов'язків,
а також на те, що висновком комісії з
охорони праці було встановлено 10% його
вини в нещасному випадку, що також
викликає у нього негативні емоції і
В судовому засіданні позивач та
його представник позовні вимоги
підтримали, обґрунтовуючи їх
викладеними в позовній заяві
обставинами, та просили суд
задовольнити їх в повному обсязі. При
цьому, формулюючи свої доводи щодо
спричинення моральної шкоди, позивач
суду зазначив, що, обґрунтовуючи розмір
відшкодування, він виходить з глибини
перенесених ним страждань в зв'язку з
отриманою травмою та неможливістю
швидкого відновлення свого колишнього
стану здоров'я і не ставить його в пряму
залежність від вини посадової особи,
засудженої вироком суду за порушення
правил безпеки, яка видала йому наряд,
та від встановлення комісією з охорони
праці відсотка його вини, оскільки цей
висновок він не оскаржує.
Представники відповідача та третьої
особи, будучи належним чином
повідомленими про час і місце розгляду
справи, до судового засідання не
з'явилися, надавши на адресу суду заяви
про розгляд справи у їх відсутність.
При цьому представник відповідача в
наданих суду запереченнях, не
спростовуючи факту нещасного випадку
на виробництві, що стався з позивачем
при виконанні ним трудових обов'язків,
зазначає на безпідставності його вимог
через відсутність доказів спричинення
моральної шкоди, зокрема висновку МСЕК
чи висновку іншого лікувального
закладу, в зв'язку з чим просить суд в
задоволенні вимог позивача відмовити.
Дослідивши докази у справі, суд вважає,
що позов підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з
12 грудня 2011 року по 03.06.2013 року
перебував у трудових відносинах з ВП
«Шахта «Родинська» ДП
«Красноармійськвугілля», працюючи
електрослюсарем підземним третього
розряду. 03.06.2013 року він був звільнений
з роботи відповідно до ч.2 ст.40 КЗпП
України у зв'язку з невідповідністю
займаній посаді за станом здоров'я, про
що свідчать записи його трудової
книжки (арк.спр.10-11).
17 жовтня 2012 року під час виконання
трудових обов'язків з ним трапився
нещасний випадок, в результаті якого
позивач отримав ушкодження здоров'я, що
підтверджується висновками
розслідування, зазначеними в акті Н-5
та акті №9 форми Н-1 від 22.10.2012 року
Згідно акту проведення розслідування
нещасного випадку, що мав місце 17
жовтня 2012 року об 11.44 год. в ВП «Шахта
«Красноармійськвугілля», причинами
його настання стало залучення до
роботи працівників не за спеціальністю
(професією), незадовільний технічний
стан драбини, якою користувався
позивач при виконанні робіт,
незадовільне функціонування системи
управління виробництвом та охороною
праці дільниці ПВУ ВП «Шахта
«Красноармійськвугілля», яке
виразилося у відсутності контролю з
боку ІТП дільниці ПВУ, та недотримання
заходів особистої безпеки ОСОБА_1
Висновком комісії особами, дії або
бездіяльність яких призвели до
нещасного випадку визнані: ОСОБА_3 -
начальник дільниці ПВУ ВП «Шахта
«Красноармійськвугілля», який видав
наряд своїм підлеглим не за їх
спеціальністю (професією) і
організував контроль за виконанням
цього наряду, та ОСОБА_1 - електрослюсар
підземний 3 розряду дільниці ПВУ ВП
«Шахта «Родинська» ДП
«Красноармійськвугілля», котрий при
виконанні наряду, який не відноситься
до його професійних обов'язків, не
перевірив технічний стан дерев'яної
драбини і не дотримався особистої
безпеки під час виконання робіт
Вироком Димитровського міського суду
від 11.09.2013 року начальника дільниці
ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні
кримінального правопорушення
передбаченого ч.1 ст.272 КК України, та
йому призначено покарання у вигляді
штрафу в розмірі 120 неоподатковуваних
мінімумів громадян з позбавленням
права обіймати посади, пов'язані з
виконанням організаційно-розпорядчих
функцій в частині організації
безпечного ведіння робіт та
забезпечення контролю за додержанням
правил техніки безпеки та охорони
праці на строк один рік (арк.спр.24-28).

Згідно висновку МСЕК від 03.06.2013 року
позивачу було вперше встановлено
втрату працездатності в розмірі 40% на
строк до 01.07.2014 року та призначена третя
група інвалідності (арк.спр.19).

Відповідно до Закону України від 23
вересня 1999 року № 1105-XIV "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" (далі - Закон України №
1105-ХІV) у разі стійкої втрати
професійної працездатності право на
отримання потерпілим страхових виплат,
в тому числі і виплати за моральну
(немайнову) шкоду, настає з дня
встановлення йому медико-соціальною
експертною комісією (далі - МСЕК)
стійкої втрати

професійної працездатності.

Законом України від 23 лютого 2007 року №
717-V "Про внесення змін до Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" (далі - Закон №717-V)
підп. "е" п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України №
1105-ХІV виключено.

Рішенням Конституційного Суду України
від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 у справі
за конституційним поданням
Уповноваженого Верховної Ради України
з прав людини щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
положень підп. "б" підп. 4 п. 3 ст. 7 Закону
України "Про страхові тарифи на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", п. 1, абз. 3 п. 5, п. 9, абз. 2,
3 п. 10, п. 11 розд. I Закону України "Про
внесення змін до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" (справа про страхові
виплати) зміни, внесені абз. 3 п. 5 розд. І
Закону № 717-V, визнано такими, що
відповідають Конституції України.
Зокрема, Конституційний Суд України
зазначив, що положеннями п. 1, абз. 3 п. 5,
п. 9, абз. 3 п. 10. п. 11 розд. І Закону №717-V
скасовано право застрахованих
громадян, що потерпіли на виробництві
від нещасного випадку або професійного
захворювання, на відшкодування
моральної шкоди за рахунок Фонду, яке
вони мали відповідно до приписів
первинної редакції Закону №1105-ХІV.
Проте за рішенням Конституційного Суду
саме право цих громадян на
відшкодування моральної шкоди не
порушено, оскільки статтею 1167 ЦК
України та статтею 237-1 КЗпП України їм
надано право відшкодувати моральну
шкоду за рахунок власника або
уповноваженого ним органу
(роботодавця).

Таким чином, правовідносини між
сторонами мають регулюватися нормами
Кодексу Законів України про працю та
Законом України «Про охорону праці».

Згідно ст.153 КЗпП України, ст.13 Закону
України «Про охорону праці» обов'язок
створювати працівникові безпечні
умови праці покладено на власника, тому
саме роботодавець зобов'язаний
створити на робочому місці в кожному
структурному підрозділі умови праці
відповідно до нормативно-правових
актів, а також забезпечити додержання
вимог законодавства щодо прав
працівників у галузі охорони праці. У
разі незабезпечення таких вимог
відповідальність несе безпосередньо
роботодавець. Отже, обов'язок належної
організації охорони праці на
підприємстві та забезпечення контролю
за додержанням працівниками вимог
нормативних актів про охорону праці
лежить на роботодавцеві. Зазначення в
акті на порушення вимог законодавства
про охорону праці самим позивачем не
може бути підставою для відмови в
задоволенні позову. Прямий причинний
зв'язок між каліцтвом позивача та
умовами праці встановлено висновком
МСЕК. Доводи представника відповідача
про відсутність доказів отримання
позивачем моральних страждань та
необхідність для цього висновку МСЕК
чи іншого лікувального заходу суд
вважає безпідставними, оскільки втрата
працездатності в зв'язку з погіршенням
здоров'я незалежно від ступеню її
втрати, встановлена висновком МСЕК,
сама по собі вже свідчить про
заподіяння особі моральної шкоди і
обов'язкового призначення МСЕК для
встановлення факту заподіяння
моральної шкоди не потребує.

За правилами ст.173 КЗпП України
шкода, заподіяна працівникам каліцтвом
або іншим ушкодженням здоров'я,
пов'язаним з виконанням трудових
обов'язків, відшкодовується у
встановленому законом порядку.

Статтею 237-1 КЗпП України
передбачається відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом працівникові моральної шкоди,
яка провадиться у разі якщо порушення
його законних прав призвели до
моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Відповідно до ст.23 ЦК України моральна
шкода полягає у фізичному болю та
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я. При цьому
розмір грошового відшкодування
моральної шкоди має визначатися
залежно від глибини фізичних та
душевних страждань, їх характеру,
обсягу, тривалості, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення.

Як встановлено судом, позивач став
інвалідом в 48 роки, має втрату
працездатності в

розмірі 40%. Наслідки травми переживає
дотепер, оскільки періодично проходить
діагностування, медичне обстеження та
лікування, що знаходить своє
підтвердження в епікризі та виписці з
медичної картки (арк.спр.20-21), та
свідчить про його фізичні і душевні
страждання, а також необхідність
докладання додаткових зусиль для
організації свого життя і відновлення
нормальних життєвих зв'язків. Разом з
тим суд вважає визначений позивачем
розмір моральної шкоди, спричиненої
йому ушкодженням здоров'я, завищеним.
Враховуючи засади виваженості,
розумності і справедливості, суд
дійшов висновку про необхідність
стягнення з відповідача на користь
позивача моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров'я на виробництві, в
розмірі 13000 гривень. На думку суду
зазначена сума буде відповідати
характеру та обсягу завданих в
результаті травми страждань.

Вирішуючи питання розподілу
судових витрат відповідно до ст.88 ЦПК
України, суд з врахуванням вимог Закону
України №590-У11 від 19.09.23013року «Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України відносно сплати судового
збору», який набрав чинності з
23.10.2013року, вважає за необхідне
стягнути з Державного підприємства
«Красноармійськвугілля» на користь
УДК в м.Димитров судовий збір в розмірі
229,40 грн., оскільки позивач при
зверненні до суду від сплати судового
збору звільнений.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.153, 173 КЗпП України, ст.23 ЦК України,
керуючись ст.ст.10, 11, 57, 209, 212-215 ЦПК
України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до
Державного підприємства
«Красноармійськвугілля» про стягнення
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров'я на виробництві
задовольнити частково.

Стягнути з Державного
підприємства «Красноармійськвугілля»
на користь ОСОБА_1 в
відшкодування моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров'я, 13000
грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного
підприємства «Красноармійськвугілля»
на користь УДК в м.
Димитров судовий збір в розмірі
229,40грн.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області шляхом подачі
апеляції через Димитровський міський
суд Донецької області протягом десяти
днів з дня проголошення рішення.

В разі, якщо особи, які приймали
участь у справі, не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення рішення, вони можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
судового рішення.

Вступна і резолютивна частини
рішення проголошені 17.12.2013року, повний
текст судового рішення виготовлено
23.12.2013 року.

Суддя