Справа № 2/257/3037/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2013 року Київський районний суд
м. Донецька у в складі:

головуючого судді
Чудопалової С.В.,

при секретарі
Кіптіла В.М.

за участю представника позивача
ОСОБА_1

представника відповідача
ОСОБА_2

роглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «Шахта імені
ОСОБА_4» про відшкодування моральної
шкоди, заподіяної внаслідок
професійного захворювання, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з
позовом до Публічного акціонерного
товариства «Шахта імені ОСОБА_4» про
відшкодування моральної шкоди,
заподіяної внаслідок професійного
захворювання, мотивуючи свої вимоги
тим, що він з 08.08. 1986 року по 23.01.2001 року
він працював на ПАТ «Шахта ім.
Засядько» з повним робочим днем під
землею. Внаслідок цих робіт він отримав
професійне захворювання, а саме
хронічне вертеброгенна
попереково-крижова радикулопатія в
стадії тривалого загострення з
вираженням м’язові-тонічним, помірним
больовим, корінцевим синдромом,
порушенням функції тазових органів.
27.01.2001 року був складений акт № 4 про
розслідування хронічного професійного
захворювання, згідно до якого вказане
захворювання було встановлено
професійним. Внаслідок професійного
захворювання, первинним висновком МСЕК
від 23.01.2001 року його було визнано
інвалідом другої групи та встановлено
ступінь втрати професійної
працездатності 80 % з 29.01.2001р. у зв'язку з
професійним захворюванням. При
повторному переогляді, довідкою МСЕК
від 14.02.08р. йому встановлено 80 % з 09.02.08р.
безстроково. Внаслідок вищезгаданого
професійного захворювання йому
спричинена як матеріальна, так і
моральна шкода. Шкоду, яка була
заподіяна здоров'ю, він вважає
непоправною, оскільки пошкодження
здоров'я привело до порушення його
особистих немайнових прав, таких як
право на охорону здоров'я, на безпечну
працю. З моменту професійного
захворювання і до теперішнього часу
була порушена його нормальна
життєдіяльність. Він відчуває моральні
страждання у зв'язку з тим, що
позбавлений можливості реалізовувати
свої звички і бажання у зв'язку з
неможливістю подальшого активного
суспільного життя, а також від інших
негативних наслідків. До теперішнього
часу він так і не зміг ні фізично, ні
морально пристосуватися до такого
життя, вимушений достатньо часто
звертатися за допомогою до медичних
установ і проходити курси лікування.
Таким чином моральну шкоду він оцінює
у розмірі 25 000 гривень, яка підлягає
стягненню з відповідача.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримала доводи, викладені
в позовній заяві та просила суд
задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнав, надав
заперечення та пояснив, що згідно
Закону України «Про охорону праці» від
14.10.1992 року та Правил відшкодування
шкоди, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 23.06.1993
року № 472, які діяли на час
встановлення ОСОБА_5 первинно ступеню
втрати професійної працездатності у
розмірі 80 %, а саме з 29.01.2001 року,
існували обмеження розміру
відшкодування моральної шкоди
спричиненого робітнику у зв’язку із
пошкодженням здоров’я, пов’язаних з
виконанням трудових обов’язків.
Відповідно до п.11 Правил відшкодування
шкоди, розмір моральної шкоди не може
перевищувати 150 неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян. Також,
позивачем не було представлено жодного
доказу, що підтверджує порушення
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, що додаються
додаткових зусиль для організації
життя, а також докази, що підтверджують
настання інших негативних наслідків. В
матеріалах справи відсутні докази
заподіяння моральної шкоди, а також
обґрунтування його розміру. Крім того
зауважив на тому, що позивачем
пропущено 3-х місячний строк позовної
давності.

Представник третьої особи в судове
засідання не з»явився, про час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином

Суд, заслухавши доводи сторін,
дослідивши матеріали справи, приходить
до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав:

В судовому засіданні встановлено, що
згідно трудової книжки ОСОБА_5 з 08.08. 1986
року по 23.01.2001 року працював на ПАТ
«Шахта ім. Засядько» з повним робочим
днем під землею (а.с. 26-27).

Внаслідок цих робіт він отримав
професійне захворювання, а саме
хронічне вертеброгенна
попереково-крижова радикулопатія в
стадії тривалого загострення з
вираженням м’язові-тонічним, помірним
больовим, корінцевим синдромом,
порушенням функції тазових органів.

27.01.2001 року був складений акт № 4 про
розслідування хронічного професійного
захворювання, згідно до якого вказане
захворювання було визнано
професійним.(а.с. 7)

Первинно, згідно довідки МСЕК № 157053 від
23.01.2001 року позивач був визнаний
інвалідом другої групи та йому
встановлено ступінь втрати
працездатності 80% у зв'язку з
професійним захворюванням (а.с. 3).

На час виникнення спірних
правовідносин можливість
відшкодування моральної шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров’я, пов’язаним з виконанням ним
трудових обов’язків, за рахунок
роботодавця на підставі рішення суду
передбачалася п.11 Правил відшкодування
власником підприємства, установи і
організації або уповноваженим ним
органом шкоди, заподіяної працівникові
ушкодженням здоров’я, пов’язаним з
виконанням ним трудових обов’язків,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 23 червня 1993 року
№472, який передбачав, що розмір
відшкодування моральної шкоди не
може перевищувати 150
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян незалежно від інших
будь-яких виплат.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України
встановлено, що відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом моральної шкоди працівнику
провадиться у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя. Порядок відшкодування
моральної шкоди визначається
законодавством.

Тому суд приходить до висновку, що
відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України
відповідальність за заподіяну
позивачу моральну шкоду внаслідок
отримання ним професійного
захворювання, встановленого висновком
МСЕК від 26.09.1994 року, несе роботодавець
– ПАТ «Шахта ім. О.Ф. Засядько».

Як вбачається з п.11 Правил
відшкодування власником підприємства,
установи і організації або
уповноваженим ним органом шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров’я, пов’язаним з виконанням ним
трудових обов’язків, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 23 червня 1993 року №472, розмір
відшкодування моральної шкоди не
може перевищувати 150
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян незалежно від інших
будь-яких виплат, які діяли на час
виникнення спірних правовідносин, тому
з відповідача ПАТ «Шахта ім. О.Ф.
Засядько» на користь позивача ОСОБА_3
підлягає стягненню моральна шкода у
розмірі 2550 грн., виходячи з наступного
розрахунку (150 Х 17 =2550 ).

Що стосується посилань відповідача на
пропущення позивачем строку позовної
давності , суд зазначає наступне.

До вимог відшкодування моральної шкоди
у випадках передбачених трудовим
законодавством, дійсно застосовується
тримісячний строк звернення до суду
(ст..233КЗпП України). Однак, до інших
вимог про відшкодування моральної
шкоди, як вимог, що випливають з
порушенням особистих немайнових прав,
строки позовної давності відповідно до
ст.. 83 ЦК УРСР 1963 року не застосовуються
(п.16 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року №4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди»).

З набранням чинності ЦК України 2003 року
позовна давність не поширюється на
вимогу про відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров’я або смертю (п.3ч1ст. 268 ЦК
України).

Тому суд приходить до висновку, що
доводи відповідача, щодо пропущення
позивачем строки звернення до суду
суперечить вимогам закону.

Відповідно до п. 13 Постанови
Пленуму Верховного Суду Укрїани № 4 від
31.03.1995 року «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» «Судам необхідно
враховувати, що відповідно до ст. 237-1
КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за
наявності порушення прав працівника у
сфері трудових відносин (незаконного
звільнення або переведення, невиплати
належних йому грошових сум, виконання
робіт у небезпечних для життя і
здоров'я умовах тощо), яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) шкоди покладається на
власника або уповноважений ним орган
незалежно від форми власності, виду
діяльності чи галузевої належності».

Отже, оскільки судом встановлено
порушення прав позивача у сфері
трудових відносин, які на час
заподіяння шкоди склалися між ним та
відповідачем з приводу виконання ним
робіт у небезпечних для життя і
здоров'я умовах, - відповідальним по
відшкодуванню моральної шкоди є
відповідач.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995
року «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» «Під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Відповідно до чинного
законодавства моральна шкода може
полягати, зокрема: у приниженні честі,
гідності, престижу або ділової
репутації, моральних переживаннях у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, у
порушенні права власності (в тому числі
інтелектуальної), прав, наданих
споживачам, інших цивільних прав, у
зв'язку з незаконним перебуванням під
слідством і судом, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, порушенні
стосунків з оточуючими людьми, при
настанні інших негативних наслідків».

Наведені позивачем докази
свідчать про те, що внаслідок
професійного захворювання він
відчуває фізичні та душевні
страждання, які виникають у зв'язку з
характером хвороби. Доводи
представника відповідача про
відсутність доказів, які підтверджують
факт заподіяння моральної шкоди,
спростовуються матеріалами справи.

При визначенні розміру грошового
відшкодування моральної шкоди суд,
згідно зі ст. 23 ЦК України, враховує
глибину та тривалість страждань
позивача, наявність змушених змін у
житті, погіршення здібностей
потерпілого, порушення
загальновизнаних життєвих зв'язків,
необоротність викликаних хворобою
наслідків, а саме: він став інвалідом,
через що відчуває фізичний біль,
моральні страждання та хвилювання,
обмеження руху, став нервовим,
позбавлений можливості нормально
вести свій побут через втрату
професійної працездатності вважає, що
позовні вимоги позивача підлягають
частковому задоволенню у розмірі 2 550
грн.

Також на підставі ст. 88 ЦПК України
з відповідача на користь держави
необхідно стягнути судовий збір у
розмірі 114,70 грн.

На підставі вищенаведеного,
керуючись ст. ст. 3, 8 Конституції
України, ст.ст. 15, 16, 23, 1167, 1168 ЦК України,
Законом України «Про охорону праці»
від 14.10.1992 року, ст. ст. 233, 234, 237-1 КЗпП
України, п.п. 3, 13 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995
року «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», Правила відшкодування шкоди,
заподіяної ушкодженням здоров’я
громадянина, пов’язаним з виконанням
ним трудових обов’язків, затверджені
Постановою Кабінету Міністрів України
від 23.06.1993 року № 472, ст.ст. 8, 10, 11, 57-60, 209,
213, 214, 218, 223 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «Шахта імені
ОСОБА_4» про відшкодування моральної
шкоди, заподіяної внаслідок
професійного захворювання -
задовольнити частково.

Стягнути з Публічного Акціонерного
Товариства «Шахта ім. О.Ф. Засядько» на
користь ОСОБА_5 відшкодування
моральної шкоди у розмірі 2550 (дві
тисячи п»ятсот п»ятдесят) грн.

Стягнути з Публічного Акціонерного
Товариства «Шахта ім. О.Ф. Засядько» на
користь держави судовий збір в розмірі
114 (сто чотирнадцять) гривень 70 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення може
бути подано до Апеляційного суду
Донецької області через Київський
районний суд м. Донецька протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справ, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя