АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Головуючий у 1-й інстанції: Маліновська
Доповідач: Волошина В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2013 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого
Волошиної В.М.

Суддів
Котули Л.Г., Слюсар Т.А.

при секретарі
Круглик В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 -
представника ОСОБА_3 на ухвалу
Шевченківського районного суду м.
Києва від 30 серпня 2013 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, про
розірвання шлюбу.

Заслухавши доповідь судді Волошиної
В.М., перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи скарги, колегія
суддів, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року позивач ОСОБА_4
звернувся до Шевченківського
районного суду м. Києва з позовом до
ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Києва від 30 серпня 2013 року
відкрито провадження у справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, про
розірвання шлюбу.

Не погоджуючись з постановленою
ухвалою суду першої інстанції
представник відповідача подав
апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі представник
відповідача порушує питання про
скасування ухвали суду першої
інстанції мотивуючи тим, що судом
першої інстанції порушено норми
процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення питання щодо
відкриття провадження у справі.

В обґрунтування апеляційної
скарги зазначив, що суд першої
інстанції не мав підстав для прийняття
до свого провадження позовної заяви
громадянина Канади ОСОБА_4 до
громадянки Канади ОСОБА_3. Крім того, на
день відкриття провадження
Шевченківським районним судом м. Києва
у провадженні Верховного суду
провінції Онтаріо в Канаді
розглядається справа FS- 13-384850 за
позовом громадянина Канади ОСОБА_4
громадянки Канади ОСОБА_3 про
розірвання шлюбу, поділ майна подружжя
та визначення місця проживання дітей.

У судовому засіданні представник
відповідача ОСОБА_2 підтримав доводи
апеляційної скарги. Представник
позивача ОСОБА_6 - заперечував, просив
ухвалу суду першої інстанції залишити
без змін.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
постановленої ухвали, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відкриваючи провадження у справі за
позов ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, суд
першої інстанції виходив із того, що
підстав для повернення або відмови у
відкритті провадження у справі не
вбачається, справа підсудна
Шевченківському районному суду м.
Києва.

Проте до такого висновку суд першої
інстанції дійшов з порушенням норм
процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що
сторони по справі та їх неповнолітні
діти ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є громадянами
Канади.

Згідно зі статтею 410 ЦПК іноземці, особи
без громадянства, іноземні юридичні
особи, іноземні держави (їх органи та
посадові особи) та міжнародні
організації мають право звертатися до
судів України для захисту своїх прав,
свобод чи інтересів.

Підсудність судам України цивільних
справ з іноземним елементом
визначається ЦПК, законом або
міжнародним договором, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України (частина перша статті 414
ЦПК).

Згідно із загальним правилом
територіальної підсудності, що
передбачено статтею 109 ЦПК України
позови до фізичної особи
пред'являються в суд за зареєстрованим
у встановленому законом порядку місцем
її проживання або за зареєстрованим у
встановленому законом порядку місцем
її перебування.

Відповідно до частини 2 статті 110 ЦПК
України позови про розірвання шлюбу
можуть пред'являтися за
зареєстрованим місцем проживання чи
перебування позивача також у разі,
якщо на його утриманні є малолітні або
неповнолітні діти або якщо він не може
за станом здоров'я чи з інших поважних
причин виїхати до місця проживання
відповідача. За домовленістю подружжя
справа може розглядатися за
зареєстрованим місцем проживання чи
перебування будь-кого з них.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач ОСОБА_4 зареєстрований за
адресою: АДРЕСА_1 та має посвідку на
постійне місце проживання в Україні.

Із отриманої відповіді з
Адресно-довідкового бюро (а.с. 42)
відповідач ОСОБА_3 у м. Києві
зареєстрованою не значиться. А надані
нею документи до письмових пояснень
підтверджують ту обставину, що
відповідач разом з дітьми постійно
проживають в Канаді.

Таким чином, в матеріалах справи
відсутні докази на підтвердження того,
що на час відкриття провадження у
справі відповідач проживала на
території Шевченківського району м.
Києва та наявність підстав для
застосування правил альтернативної
підсудності (ч. 2 ст.110 ЦПК).

Крім того, в матеріалах справи
міститься письмове підтвердження про
те, що з лютого 2013 року у провадженні
Верховного суду провінції Онтаріо в
Канаді знаходиться та розглядається
справа за позовом громадянина Канади
ОСОБА_4 громадянки Канади ОСОБА_3 про
розірвання шлюбу, поділ майна подружжя
та визначення місця проживання дітей.

При таких обставинах, якщо у суді чи
іншому юрисдикційному органі
іноземної держави є справа зі спору між
тими самими сторонами, про той самий
предмет і з тих самих підстав, суд
відмовляє у відкритті провадження у
справі, що передбачено пунктом 3
частини другої статті 122 ЦПК.

Таким чином, колегія суддів, приходить
до висновку про скасування ухвали суду
першої інстанції з передачею питання
на новий розгляд до суду першої
інстанції, оскільки судом порушено
порядок, встановлений для вирішення
питання про відкриття провадження у
справі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 312, 313, 314, 315,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
представника ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду
м. Києва від 30 серпня 2013 року скасувати
і передати питання на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Судді:

Підсудність судам України справ з
іноземним елементом визначається на
момент відкриття провадження у справі,
незважаючи на те що в ході провадження
у справі підстави для такої
підсудності відпали або змінилися,
крім випадків, передбачених у статті 76
Закону України «Про міжнародне
приватне право» (частина перша статті 75
Закону України «Про міжнародне
приватне право»). При цьому суд
відмовляє у відкритті провадження у
справі, якщо у суді чи іншому
юрисдикційному органі іноземної
держави є справа зі спору між тими
самими сторонами, про той самий предмет
і з тих самих підстав, що передбачено
пунктом 3 частини другої статті 122 ЦПК.