Головуючий у 1 інстанції:
Государський А.В.
Провадження № 22-ц/783/6593/13
Доповідач в 2-й інстанції:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2013 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді
Ніткевича А.В.,

суддів: Струс Л.Б.,
Шандри М.М.,

секретаря Березюка
О.З.

з участю представника позивача
Серватяк Л.З., представника відповідача
ДП МОУ "Західвійськбуд" Нагайчук М.М.,
представника відповідача ПАТ "Банк
Форум" Парненка А.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою Львівської
міської ради на рішення Галицького
районного суду м. Львова від 12 серпня 2013
року у справі за позовом Львівської
міської ради до Державного
підприємства Міністерства оборони
України "Західвійськбуд", Акціонерного
комерційного банку "Форум", ОСОБА_6, з
участю третіх осіб - приватного
нотаріуса Львівського міського
нотаріального округу ОСОБА_7,
приватного нотаріуса Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_8
про визнання права власності, визнання
договору купівлі-продажу недійсним,
витребування майна з чужого
незаконного володіння та скасування
державної реєстрації права власності
на нерухоме майно, -

встановила:

В квітні 2009 року Львівська міська рада,
під час розгляду цивільної справи за
позовом Консорціуму "Консеційні
транспортні магістралі" до державного
підприємства Міністерства оборони
України "Західвійськбуд", ОСОБА_6,
акціонерного комерційного банку
"Форум", звернулася в суд з позовом до
Консорціуму «Концесійні транспортні
магістралі», Державного підприємства
Міністерства оборони України
«Західвійськбуд», Акціонерного
комерційного банку «Форум», ОСОБА_6, з
участю третіх осіб про визнання права
комунальної власності.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
адміністративна будівля та гаражі під
літерами Г-1 та В-1 на АДРЕСА_1 побудовані
до 1939 року та вважались такими, що
належать до комунальної власності
територіальної громади м. Львова.
Рішення Перемишлянського районного
суду Львівської області від 23.06.2005 року,
яким визнано право власності на цю
будівлю за ДП МОУ «Західвійськбуд»,
скасовано. З покликанням на рішення
виконкому Львівської міської ради № 3-С
від 08.02.1985 року, а також на ухвалу
Львівської міської ради № 260 від 10.08.1999
року, просила суд визнати право
комунальної власності на нежитлові
приміщення будинку АДРЕСА_1 за
територіальною громадою м. Львова,
визнати недійсним договір
купівлі-продажу приміщень
адміністративного корпусу та цегляних
гаражів за адресою м. Львів, вул.
Чайковського, від 15.08.2005 року,
зареєстрованого приватним нотаріусом
ОСОБА_7 за № 4490, визнати недійсним
договір купівлі-продажу приміщення
адміністративного корпусу від 01.09.2005
року, зареєстрованого приватним
нотаріусом ОСОБА_8 за № 1389, визнати
недійсним договір купівлі-продажу
цегляних гаражів від 01.09.2005 року,
зареєстрованого за № 1393.

Ухвалою судового засідання від 10.02.2009
року вказану позовну заяву виділено в
окреме провадження.

Ухвалою від 10.06.2010 року справу в частині
визнання недійсними договорів
купівлі-продажу провадженням закрито.

Рішенням Галицького районного суду від
01.11.2010 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Львівської області
від 29.09.2011 року, у позовних вимогах
Львівської міської ради про визнання
права власності відмовлено за
безпідставністю позовних вимог.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 25.01.2012 року
рішення Галицького районного суду м.
Львова від 01.11.2010 року та ухвалу
апеляційного суду Львівської області
від 29.09.2011 року скасовано, справу
направлено на новий розгляд в суд
першої інстанції.

Рішенням Галицького районного суду м.
Львова від 11.04.2012 року, залишеному без
змін ухвалою апеляційного суду
Львівської області від 24.07.2012 року, в
задоволенні позову Львівської міської
ради відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 31.10.2012 року
рішення Галицького районного суду м.
Львова від 11.04.2012 року та ухвалу
апеляційного суду Львівської області
від 24.07.2012 року скасовано, справу
направлено на новий розгляд в суд
першої інстанції.

Під час нового розгляду справи в суді
першої інстанції 05.03.2013 року позивач
Львівська міська рада подала заяву про
зміну предмету позову (т. 2 а.с. 77-83), в
якій покликається на те, що на підставі
скасованого рішення Перемишлянського
районного суду Львівської області від
23.06.2005 року за відповідачем ДП МОУ
«Західвійськбуд» зареєстровано право
власності на адміністративну будівлю
та гаражі під літерами Г-1 та В-1 на
АДРЕСА_1. За договором купівлі-продажу
від 15.08.2005 року, укладеному між ДП МОУ
«Західвійськбуд» та ОСОБА_6,
посвідченого приватним нотаріусом
ЛМНО ОСОБА_7, спірні приміщення
перейшли у власність ОСОБА_6 Останній в
свою чергу, відчужив їх за договором
купівлі-продажу від 01.09.2005 року,
посвідченим приватним нотаріусом ЛМНО
ОСОБА_8 - АКБ «Форум». Оскільки
відповідачі ОСОБА_6 та АКБ «Форум»
добросовісно набули без достатньої
правової підстави спірне майно, яке
належить на праві комунальної
власності територіальній громаді м.
Львова, просить суд визнати недійсним
первинний договір купівлі-продажу
приміщень та цегляних гаражів по
АДРЕСА_1 від 15.08.2005 року, укладений між
ДП МОУ «Західвійськбуд» та ОСОБА_6,
посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_7; витребувати з чужого
незаконного володіння вказані
приміщення шляхом зобов'язання АКБ
«Форум» їх звільнити та скасувати
відповідну державну реєстрацію права
власності на нерухоме майно.

Оскаржуваним рішенням від 12.08.2013 року в
задоволенні позову Львівської міської
ради до Державного підприємства
Міністерства оборони України
"Західвійськбуд", Акціонерного
комерційного банку "Форум", ОСОБА_6, з
участю третіх осіб - приватний нотаріус
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_7, приватний нотаріус
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_8, про визнання договору
купівлі-продажу недійсним,
витребування майна з чужого
незаконного володіння та скасування
державної реєстрації права власності
на нерухоме майно - відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач
Львівська міська рада.

Вважає, що оскаржуване рішення є
незаконним та необґрунтованим,
оскільки ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Стверджує, що за договором
купівлі-продажу від 15.08.2005 р. укладеного
між ДП МОУ «Західвійськбуд» та ОСОБА_6
спірні приміщення по АДРЕСА_1 перейшли
у власність ОСОБА_6, який за договором
від 01.09.2005 р. відчужив їх АКБ «Форум».
Оскільки рішення, на підставі якого
набуто спірні приміщення ДП МОУ
"Західвійськбуд" скасовано,
відповідачі ОСОБА_6 та АКБ «Форум»
вважаються такими, що добросовісно
набули майно без достатньої правової
підстави. Укладаючи стосовно спірного
майна договір купівлі-продажу ДП МОУ
«Західвійськбуд» не володіло
необхідним обсягом прав щодо
розпорядження цим об'єктом та
розпорядилося не своїм майном, що в
свою чергу порушило права та
охоронювані законом інтереси
Львівської міської ради.

Документи, а саме: інвентаризаційна
справа, план схема та довідка про
перебування спірних приміщень на
балансі, які були подані суду, як
правовстановлюючі документи, згідно із
Положенням про реєстрацію прав
власності на нерухоме майно,
затвердженого наказом Мінюсту від
07.02.2002 р. № 7/5. не можуть вважатися
такими.

Рішенням № 3-С від 08.02.1985 р. виконкому
Львівської міської ради «Об
установлений границ земельних
участков военных городков на
территории г. Львова» усі будівлі, в
тому числі і спірна по АДРЕСА_1, котрі
перебували у користуванні КЕЧ
Прикарпатського військового округу м.
Львова, вважаються такими, що
перебували в оренді останнього,
відповідно це вказує про відсутність
права власності на них.

Крім цього, у п. 3 зазначеного вище
рішення передбачено обов'язок КЕЧ
Львівського ПрикВО утримуватись від
будь-яких будівельних робіт без
дозволу міськвиконкому, що є
підтвердженням власності
територіальної громади на спірне
майно.

Разом з цим, не може спірне нерухоме
майно вважатись таким, що набуло
статусу військового, оскільки
відповідні рішення Міністерства
оборони України, як центрального
органу управління Збройних Сил України
відсутні.

Відповідно до п. 10 розд. 5 ЗУ "Про місцеве
самоврядування в Україні" майно, яке до
прийняття Конституції України у
встановленому порядку передане
державою до комунальної власності
адміністративно-територіальних
одиниць, набуте ними на інших законних
підставах, крім майна, що відчужене у
встановленому порядку, є комунальною
власністю відповідних територіальних
одиниць. Відповідно до ухвали
Львівської міської ради від 27.05.1999 року
№ 243 об"єкти нерухомого майна, які є на
території м. Львова, побудовані до 1939
року і передавалися в різний час
міськвиконкомом чи райвиконкомами в
користування або на баланс
підприємств, установ, організацій,
вважаються такими, що належать до
міської комунальної власності. Доказом
побудови будівель, розташованих за
адресою АДРЕСА_1 до 1939 року є архівна
довідка № 129/01-22 від 12.02.2007 року
державного архіву Львівської області,
відповідно до якої орієнтовними роками
побудови зазначених будівель є 1832-1923
роки.

Крім цього, відповідно до ухвали
Львівської міської ради № 279 від 19.10.2006
року будинок АДРЕСА_1 вважається таким,
що є у власності територіальної
громади м. Львова.

Оскільки відповідачі ОСОБА_6 та АКБ
"Форум" набули право власності на
спірне майно в особи, яка не мала права
його відчужувати, тобто не у власника і
не в особи, яка вправі була
розпоряджатися спірним майном, а
рішення суду, на підставі якого право
власності на спірні приміщення
перейшло до ДП МО "Західвійськбуд"
скасовано, спірне майно підлягає
поверненню законним власникам та
розпорядникам.

На переконання представника апелянта
доцільним способом захисту прав
позивача є саме визнання недійсним
первинного договору купівлі-продажу та
витребовування майна від останнього
набувача, а також додатково права та
інтереси позивача мають бути захищені
і шляхом скасування державної
реєстрації права власності на осіб, що
незаконно набули таке право.

Просить скасувати рішення районного
суду та ухвалити нове рішення, яким
позов задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника апелянта на підтримання
доводів апеляційної скарги, а також
заперечення цих доводів зі сторони
представників відповідачів,
перевіривши матеріали справи та
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що підстави для
задоволення апеляційної скарги,
відсутні виходячи із наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог, на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі, кожна
сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з»ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів (ст.
57 ЦПК України).

Колегія суддів приходить до
переконання, що дане рішення суду
відповідає зазначеним вимогам закону.

Відмовляючи в задоволенні позову
районний суд виходив з того, що
Львівська міська рада, не будучи
стороною оспорюваного договору
купівлі-продажу від 15.08.2005 року, не
перебуває у зобов"язальних відносинах
з відповідачами. Відновлення права
власника шляхом пред"явлення позову
про визнання недійсним договору,
стороною якого він не був, не відновить
його права, оскільки в результаті
визнання договору недійсним відчужене
майно повертається його відчужувачу.
Належним способом захисту права
власника при існуванні речово-правових
відносин є, відповідно витребування
майна. Представником позивача не
представлено доказів, що спірні
будівлі на АДРЕСА_1 коли-небудь
перебували у комунальній власності і
передавались в різний час
міськвиконкомом чи райвиконкомом в
користування або на баланс
підприємств, організацій. Крім цього,
листом Управління комунальної
власності ДЕП ЛМР № 4-2302-78 від 23.01.2013
року стверджується, що станом на 22.01.2013
року договорів оренди нежитлових
приміщень адміністративного корпусу
та цегляних гаражів на АДРЕСА_1 із КЕЧ
Прикарпатського військового округу м.
Львова або іншими суб'єктами не
укладалось.

В свою чергу, ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» не було
надано суду інформації про власника
спірних будівель станом на 01.01.2005 року,
тобто до укладення оспорюваного
договору купівлі-продажу (Т. 2 а.с. 112,
114-121).

Колегія суддів погоджується
висновками суду першої інстанції з
наступних підстав.

В ході розгляду справи встановлено, що
наказом МО України № 27 від 29.01.1998 року
створено ДП МОУ "Західвійськбуд",
затверджено Статут даного
підприємства, з подальшими змінами та
доповненнями, внесеними до цього
Статуту згідно наказів МО України № 84
від 19.03.1999 року та № 45 від 25.11.2002 року.

Вказаним Статутом передбачено, що
підприємство засноване на майні
Збройних Сил України, яке є
загальнодержавною власністю.
Засновником підприємства є
Міністерство оборони України (орган
управління майном).

У п. 4.1. даного Статуту передбачено, що
майно підприємства становлять основні
фонди та оборотні кошти, а також
цінності, вартість яких відображається
у самостійному балансі підприємства.
Майно підприємства є державною
власністю і закріплюється за ним на
праві повного господарського відання,
підприємство володіє, користується та
розпоряджається зазначеним майном на
свій розсуд, вчиняючи щодо нього
будь-які дії, що не суперечать чинному
законодавству та Статуту.

Відповідно до акта прийому-передачі
основних засобів від 20.11.1998 року, на
підставі наказу Міністра оборони
України від 29.01.1998 року № 27 проведено
огляд адміністративної будівлі
АДРЕСА_1 та передано від 66 УНР до ДП МОУ
"Західвійськбуд".

Згідно із п. 4.4. Статуту відчуження
засобів виробництва, що є державною
власністю і закріплені за
підприємством, здійснюється за
погодженням з Органом управління
майном (Міністерством оборони України)
у порядку, що визначений чинним
законодавством.

Пунктами 5.1 та 5.2 Інструкції "Про
порядок відчуження та реалізації
військового майна Збройних Сил України
органами військового управління ЗС
України", затвердженої Наказом МО
України № 407 від 12.12.2002 року
передбачено, що підприємства і
госпрозрахункові організації
Міністерства оборони України, які
здійснюють свою діяльність згідно з
вимогами ЗУ "Про підприємництво",
реалізують основні фонди та інші
активи, що знаходяться на їх балансі
відповідно до вимог чинного
законодавства України. Відчуження
військового майна, яке є надлишковим
організовується замовником
військового майна (головним
управлінням розквартирування військ і
капітального будівництва МО України)
або центральною службою забезпечення.

Відповідно до листа № 10/1270 від 23.06.2005
року начальника Центрального
спеціалізованого будівельного
управління МО України. дозволено ДП МОУ
"Західвійськбуд" на виконання вимог ч. 2
ст. 75 ГК України, здійснити згідно із
вимогами чинного законодавства на
конкурентних засадах відчуження
нерухомого майна, яке віднесено до
основних фондів і перебуває на балансі
цього підприємства та знаходиться за
адресою АДРЕСА_1, а саме
адміністративна споруда під літерою
А-2, загальною площею 617,9 кв.м., гаражі
під літерою В-1, загальною площею 63,7
кв.м., гаражі під літерою Г-1, загальною
площею 57,1 кв.м.

Рішенням Перемишлянського районного
суду Львівської області від 23.06.2005 року
у справі № 2-342/05 за позовом ДП МОУ
«Західвійськбуд» до ОСОБА_9 про
виселення та визнання права власності,
визнано за ДП МОУ «Західвійськбуд»
право власності на адміністративний
корпус під літерою А-2 та гаражі під
літерою Г-1 та В-1, які знаходяться за
адресою АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 29).

На підставі вказаного рішення
Львівським обласним державним
комунальним БТІ та ЕО зареєстровано за
ДП МОУ «Західвійськбуд» право
власності на дані приміщення, про що
свідчать витяги про реєстрацію права
власності на нерухоме майно від 25.07.2005
року № 7865590 та 7865701 (т. 2 а.с. 30, 31).

За договором купівлі-продажу приміщень
від 15.08.2005 року, укладеним між ДП МОУ
«Західвійськбуд», як продавцем, та
ОСОБА_6, як покупцем, посвідченим
приватним нотаріусом ЛМНО ОСОБА_7,
реєстровий номер 4490 (т. 1 а.с. 222), право
власності на спірні приміщення на
АДРЕСА_1 перейшло до ОСОБА_6

В подальшому, за договорами
купівлі-продажу від 01.09.2005 року,
укладеними між ОСОБА_6, як продавцем, та
АКБ «Форум», як покупцем, посвідченими
приватним нотаріусом ЛМНО ОСОБА_8,
реєстровий номер 1389, 1393 (т. 1 а.с. 218-221),
право власності на спірні приміщення
на АДРЕСА_1 перейшло до АКБ «Форум».

За наслідками розгляду апеляційної
скарги, поданої 17.10.2005 року, ухвалою
Апеляційного суду Львівської області
від 26.12.2005 року, залишеною без змін
ухвалою Верховного Суду України від
16.06.2006 року, рішення Перемишлянського
районного суду Львівської області від
23.06.2005 року скасовано, а справу
направлено на новий розгляд.

Після передачі справи за підсудністю,
ухвалою Галицького районного суду м.
Львова від 10.11.2008 року у справі № 1235/08 за
позовом ДП МОУ «Західвійськбуд» до
ОСОБА_9 про виселення, визнання права
власності та зобов'язання до вчинення
дій, позовну заяву залишено без
розгляду у зв'язку з повторною неявкою
представника позивача.

З огляду на викладене, реєстрація права
власності на спірні будівлі та
укладення, як оспорюваного договору
купівлі-продажу від 15.08.2005 року, так і
наступного договору купівлі-продажу
від 01.09.2005 року, відбулось в період
законної сили рішення
Перемишлянського районного суду
Львівської області від 23.06.2005 року.

Разом з тим, ухвалою Львівської міської
ради № 243 від 27.05.1999 року «Про питання
управління майном міської комунальної
власності» (т. 2 а.с. 13) вирішено вважати
такими, що належать до міської
комунальної власності побудовані до 1939
року об'єкти нерухомого майна, які є на
території міста Львова і передавались
в різний час міськвиконкомом чи
райвиконкомом в користування або на
баланс підприємств, організацій.

Згідно з відомостями архівної довідки
№129/01-22 від 12.02.2007 року, виданої
Державним архівом Львівської області
(а.с. 119 т. 1), орієнтовні роки будівництва
будинку АДРЕСА_1 є 1832-1923 р.р.

Крім цього, відповідно до ухвали
Львівської міської ради № 279 від 19.10.2006
року будинок АДРЕСА_1 вважається таким,
що є у власності територіальної
громади м. Львова.

Згідно із ст. 328 ЦК України (в ред. 2003
року), право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

За змістом положень ст. 392 ЦК України
право власності може бути визнано на
підставі рішення суду за умови
наявності правових підстав для
підтвердження позивачем права
власності на спірне майно.

Згідно із ч. 3 ст. 3 Закону України від 1
липня 2004 року "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" права на нерухоме майно, які
підлягають державній реєстрації
відповідно до цього Закону, виникають з
моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного
Закону права на нерухоме майно, що
виникли до набрання чинності цим
Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав була
проведена відповідно до законодавства,
що діяло на момент їх виникнення, або
якщо на момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав.

Оскільки станом на 2006 рік діяло
законодавство, яке передбачало
обов"язкову реєстрацію права власності
на нерухоме майно, проте, у
встановленому Законом порядку
державна реєстрація права власності за
територіальною громадою м. Львова в
особі Львівської міської ради на
приміщення по АДРЕСА_1 не проведена,
відповідно, міська рада, в силу
приписів ст.ст. 387, 388 ЦК України, немає
права на вимогу про витребування майна
з чужого незаконного володіння.

Покликання представника позивача на
те, що приміщення АДРЕСА_1 були передані
в оренду КЕЧ Прикарпатського
військового округу м. Львова
спростовується листом управління
комунальної власності ДЕП ЛМР № 4-2302-78
від 23.01.2013 року (т. 2 а.с. 55), у якому
зазначено, що станом на 22.01.2013 року
договорів оренди нежитлових приміщень
адміністративного корпусу та цегляних
гаражів на АДРЕСА_1 із КЕЧ
Прикарпатського військового округу м.
Львова та/або іншими суб'єктами
управління комунальної власності, не
укладало.

Крім цього, доводи апеляційної скарги
про те, що рішенням № 3-С від 08.02.1985 р.
виконкому Львівської міської ради «Об
установлений границ земельних
участков военных городков на
территории г. Львова» усі будівлі, в
тому числі і спірна по АДРЕСА_1, котрі
перебували у користуванні КЕЧ
Прикарпатського військового округу м.
Львова, вважаються такими, що
перебували в оренді останнього, є
безпідставними, оскільки вказаним
рішенням лише закріплено земельні
ділянки за КЕЧ Львівського району КЕУ
ПрикВО, проте, будь-які відомості про
передачу у користування або на баланс
нежитлових приміщень за адресою
АДРЕСА_1 у рішенні відсутні.

З дослідженої в судовому засіданні
реєстраційної справи на приміщення
АДРЕСА_1, наданої на вимогу суду
Львівським ОДК БТІ та ЕО, встановлено,
що за даними інвентаризації, яка
проведена у 1999 році, користувачем
будівлі на АДРЕСА_1 є 66 УНР ДП МОУ
"Західвійськбуд", даних про інших
власників бюро немає (довідка ЛО ДК БТІ
та № 3659 від 26.10.2000 року а.с. 198. т. 2).

В матеріалах реєстраційної справи
відсутні будь-які відомості про
реєстрацію права власності за
будь-якою особою на приміщення АДРЕСА_1
до 25.07.2005 року.

Крім цього, згідно із довідкою
начальника ЖЕК-100 № 349 від 07.10.2000 року
адміністративна споруда АДРЕСА_1 на
балансі ЖЕК-100 не рахується (а.с. 197 т. 2).

Такими чином, стороною позивача не
надано належних та допустимих доказів
про те, що відповідно до положень
ухвали Львівської міської ради № 243 від
27.05.1999 року «Про питання управління
майном міської комунальної власності»
приміщення АДРЕСА_1 передавались в
різний час міськвиконкомом чи
райвиконкомом в користування або на
баланс підприємств, організацій.

Будь яких інших належних та допустимих
доказів для спростування рішення суду
першої інстанції, передбачених
статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали
доказове значення та заслуговували на
увагу, чи порушень норм процесуального
права, які можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення,
відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України,
апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Рішення відповідає вимогам закону і
зібраним по справі доказам, доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, тому підстав для її
задоволення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1
ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Львівської міської
ради - відхилити.

Рішення Галицького районного суду м.
Львова від 12 серпня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:
А.В. Ніткевич

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра