Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/3504/13
Головуючий у суді І-ї
інстанції Петушков С.А.
УХВАЛА

Іменем України

17.12.2013 року Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючої - Белінської І.М.

суддів - Фомічова
С.Є.,Суровицької Л.В.,

при секретареві - Задираці Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
поділ майна за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_4 на
рішення Олександрійського
міськрайонного суду від 18 вересня 2013
року,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2012 року ОСОБА_2 звернулась
до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ
майна, що є об»єктом спільної сумісної
власності подружжя.

Зазначала, що 17.06.2005 року між нею та
відповідачем був зареєстрований шлюб.

У період шлюбу, 21.08.2007 року, вони
придбали житловий будинок,
розташований по АДРЕСА_2.

У зв»язку із припиненням
сімейно-шлюбних відносин, просила
поділити спільно набуте майно,
визнавши за кожним із сторін право
власності на ? частину житлового
будинку.

У червні 2012 року позивач збільшив
позовні вимоги, включивши до
загального обсягу майна, що підлягає
поділу телевізор - 5 000 грн., ліжко
двоспальне - 4000 грн., килимове покриття -
2000 грн., м»який куточок - 3000 грн., меблі
для кухні - 4000 грн., огорожу профільну
металеву - 6 000 грн., а також просила, з
урахуванням інтересів неповнолітньої
дитини, визнати за нею право власності
на 2/3 частини житлового будинку, а за
відповідачем - 1/3 частину, а також все
зазначене у заяві рухоме майно. (а.с.39)

У серпні 2012 року позивач уточнив
позовні вимоги та просив визнати за ним
право власності не тільки на 2/3 частини
житлового будинку, а і на таку ж частку
надвірних будівель (а.с.59).

Рішенням Олександрійського
міськрайонного суду від 18 вересня 2013
року позов задоволено частково:
визнано за позивачем право власності
на 1/3 частку житлового будинку з
надвірними будівлями, за відповідачем
- на 2/3 та поділено житловий будинок та
надвірні будівлі в натурі відповідно
до розміру часток. У поділі ліжка,
килимового покриття, м»якого куточка,
меблів для кухні, огорожі - відмовлено.

31.10.2013 року ухвалено додаткове
рішення, яким вирішено питання
розподілу судових витрат.

Суд дійшов висновку, що частка
відповідача у спільному сумісному
майні подружжя є більшою, оскільки на
придбання житлового будинку були
використані кошти від продажу
відповідачем належної йому на праві
особистої власності трикімнатної
квартири.

В апеляційній скарзі позивач
просить скасувати рішення і ухвалити
нове рішення, яким задовольнити її
позовні вимоги. Посилається на
недоведеність обставин справи, які суд
вважав встановленими, порушення норм
матеріального права. Зокрема, вказує на
те, що гроші, які відповідач отримав від
продажу квартири, він використав не на
купівлю спірного житлового будинку, а
на власні потреби - навчання,
благодійний внесок, консультації.
Рішення в частині відмови у поділі
нерухомого майна не оскаржується.

Заслухавши пояснення
представника позивача ОСОБА_4,
заперечення відповідача та його
представника адвоката ОСОБА_5,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення
Олександрійського міськрайонного суду
від 18 вересня 2013 року - залишенню без
змін з таких підстав.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції виходив з того, що
частка відповідача у майні, яке є
спільною сумісною власністю подружжя,
є більшою, оскільки у придбання цього
майна ( житлового будинку з
господарсько-побутовими будівлями та
спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_2)
вкладені кошти, які належали особисто
відповідачу.

Такий висновок є правильним,
оскільки він відповідає обставинам
справи та ґрунтується на правильному
застосуванні норм матеріального права,
якими урегульовані спірні
правовідносини.

Згідно із ч.7ст.57 Сімейного
кодексу України, якщо у придбання
майна вкладені крім спільних коштів і
кошти, що належали одному із подружжя,
то частка у цьому майні, відповідно до
розміру внеску, є його особистою
приватною власністю.

Судом першої інстанції
встановлено, що 21.08.2007 року, в період
шлюбу, сторони на підставі договору
купівлі-продажу набули право власності
на житловий будинок з
господарсько-побутовими будівлями і
спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_2.
Продаж вчинено за 47 500 гривень.

З пояснень представника
позивача у судовому засіданні
вбачається, що подружжя не мало власних
коштів для придбання житлового
будинку. Доводи відповідача про те, що
для придбання спірного будинку його
мати, ОСОБА_6 отримала кредит в сумі 50 000
гривень, підтверджується кредитним
договором від 23.07.2007 року, укладеним між
ЗАТ «ПроКредит Банк» і нею.

Позивач не заперечує, що за
договором дарування від 21.02.2006 року,
відповідач набув право особистої
приватної власності на трикімнатну
квартиру АДРЕСА_1 ( а.с.79).
Дарувальником була його мати, ОСОБА_6

25.12.2007 року відповідач продав
належну йому квартиру за 90 142 гривні
(а.с.80), а 27.12.2007 року його мати здійснила
остаточне погашення кредиту в сумі 41823
грн. (а.с.103), що у сукупності із визнаним
позивачкою фактом відсутності
спільних коштів їх, як подружжя, для
придбання будинку підтверджує ту
обставину, що фактично спірний
житловий будинок було придбано, в
основному, за кошти, які належали
відповідачу особисто.

Відповідно до п.3ч.1ст.57 Сімейного
кодексу України особистою приватною
власністю дружини, чоловіка, є майно,
набуте нею, ним за час шлюбу, але за
кошти, які належали їй, йому особисто.

За таких обставин, визнання за
відповідачем права власності на 2/3
частини житлового будинку з
господарсько-побутовими будівлями і
спорудами, а за позивачем - на 1/3 частину
є законним і справедливим варіантом
розподілу майна, придбаного сторонами
в період шлюбу.

Посилання позивача про те, що
відповідач витратив кошти від продажу
квартири на інші цілі, не спростовують
вищенаведеного висновку суду, оскільки
отримана від продажу квартири сума
достатня і для повернення кредиту, і
для цілей, вказаних позивачем.

Доводи апеляційної скарги не
містять обставин, за яких можна було б
прийти до висновку про неправильне
застосування судом ч.3ст.70 СК України,
оскільки підстави для збільшення
частки позивача з урахуванням
інтересів неповнолітньої дитини -
відсутні.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку про відсутність передбачених
ст.309 ЦПК України підстав для його
скасування і ухвалення нового рішення.
Деякі технічні недоліки резолютивної
частини рішення щодо вирішення поділу
майна в натурі можливо буде, за
необхідності, вирішити в порядку,
передбаченому ст.ст. 220, 221 ЦПК України.
Рішення ухвалене з додержанням норм
матеріального та цивільного
процесуального права, що відповідно до
ч.1ст.308 ЦПК України є підставою для
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення без змін.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 3130315 ЦПК
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та її
представника ОСОБА_4 відхилити, а
рішення Олександрійського
міськрайонного суду від 18 вересня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ на протязі 20 днів з
дня набрання нею законної сили.

Головуюча:

Судді: