22-ц/795/2882/2013 Головуючий у I інстанції
-Коверзнев В. О. Доповідач - Висоцька
Н. В.Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2013 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Шитченко Н.В.

при секретарі - Герасименко Ю.О.,

за участю: ОСОБА_1 , її представника
ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Деснянського районного суду м.
Чернігова від 27 листопада 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
стягнення неустойки за прострочення
аліментів,

В С Т А Н О В И В :

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
змінити рішення Деснянського
районного суду м. Чернігова від 27.11.2013
року, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про стягнення неустойки за
прострочення аліментів, задоволено
частково, та ухвалити нове, яким
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі.

Доводи скарги зводяться до того, що
оскаржуване рішення суду є
необґрунтованим, прийнятим з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

В скарзі апелянт зазначає, що
відповідач щомісяця, протягом
тривалого часу, не доплачував належну
суму аліментів, а в деяких місяцях
взагалі не сплачував аліменти. За таких
обставин, на день звернення до суду
розмір пені за прострочення сплати
відповідачем аліментів становив 51493,86
грн. Ухвалюючи рішення суд
безпідставно зменшив розмір неустойки
за прострочення сплати аліментів до
5000,00 грн., оскільки насправді
відповідач умисно ухилявся від сплати
аліментів, не знаходився в скрутному
матеріальному становищі, а докази,
надані ним у суді першої інстанції, є
неналежними та недопустимими і не
можуть бути прийняті судом до уваги.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_1, її
представника ОСОБА_2, відповідача
ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що сторони по справі
мають спільну дитину - сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

Відповідно до копії виконавчого листа,
виданого на підставі рішення
Деснянського районного суду міста
Чернігова від 22.07.2002 року з відповідача
стягнуто на користь позивача аліменти
на утримання сина в розмірі 1/4 частини
заробітку, починаючи з 01.07.2002 року і до
досягнення дитиною повноліття.

Згідно розрахунку заборгованості по
аліментам (а.с. 9, 35) вбачається що,
починаючи з жовтня 2002 року відповідач
сплачував позивачеві аліменти не в
повному обсязі, внаслідок чого
утворилася заборгованість, яка станом
на 25.10.2013 року складала 9345 грн. 11 коп.
Заборгованість по аліментам погашена
відповідачем 25.11.2013 року.

Згідно наданого позивачем розрахунку
(а.с. 3), правильність якого відповідачем
не спростовано, і з яким погодився суд
першої інстанції, та погоджується суд
апеляційної інстанції, розмір
неустойки за прострочення сплати
відповідачем аліментів за період з
листопада 2010 року по вересень 2013 року
включно складає 51493 грн. 86 коп.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
місцевий суд прийшов до вірного
висновку, про стягнення на користь
ОСОБА_1 неустойки за прострочення
сплати аліментів на утримання сина в
розмірі 5000 грн. оскільки, як вбачається
з копії трудової книжки та довідки про
доходи відповідача, в період з 01.09.2005
року по 29.06.2011 року відповідач не
працював, а з 01.07.2013 року він працює
водієм, при цьому отримує заробітну
плату в розмірі 1/2 частини встановленої
законом мінімальної заробітної плати,
вищезазначене свідчить про скрутне
матеріальне становище відповідача.

З таким висновком районного суду
погоджується апеляційний суд, оскільки
він ґрунтується на матеріалах справи
та відповідає вимогам чинного
законодавства, враховуючи наступне.

Відповідно до ст.ст. 195, 196 Сімейного
кодексу України, заборгованість за
аліментами, присуджена у частині від
заробітку (доходу), визначається
державним виконавцем, виходячи з
фактичного заробітку (доходу)
одержаного боржником за час, протягом
якого стягнення не провадилося, або
одержаного ним на момент визначення
розміру заборгованості. У випадку якщо
в цей період та на час виникнення
заборгованості боржник не працював, то
така заборгованість визначається,
виходячи з середньої заробітної плати
для даної місцевості.

Розмір наявної заборгованості по
аліментам відповідач не оспорював і не
заперечував.

При виникненні заборгованості зі
сплати аліментів з вини особи, яка
зобов"язана їх сплачувати за рішенням
суду, одержувач аліментів має право на
стягнення неустойки (пені) у розмірі
одного відсотка від суми несплачених
аліментів. Така пеня нараховується на
усю суму несплачених аліментів за
кожен день прострочення її сплати, а її
нарахування не обмежується лише тими
місяцями, протягом яких не проводилось
стягнення.

Відповідно до ч.3 ст.10, ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
проте позивачем не було надано суду
першої інстанції і апеляційному суду
доказів, які б підтверджували, що
відповідач за своїм матеріальним
станом може сплатити визначену в
позові суму неустойки.

Судом першої інстанції враховано
матеріальний та сімейний стан платника
аліментів і за наявності відповідних
підстав зменшено розмір неустойки, як
це передбачено ч. 2 ст. 196 СК України,
доводи апеляційної скарги
правильності висновків суду першої
інстанції не спростовують.

Сукупність обставин справи приводить
апеляційний суд до переконання, що
судом першої інстанції правильно
встановлені правовідносини між
сторонами і їм дана вірна юридична
оцінка.

Оскаржуване рішення ґрунтується на
повно та всебічно досліджених доказах,
оцінка яких проведена у відповідності
до положень ст. ст. 57-66 ЦПК України і
доводи апеляційної скарги їх не
спростовують та не містять
передбачених законом підстав для
скасування вірного по суті рішення.

Інші доводи апеляційної скарги не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Оскаржуване рішення ґрунтується на
повно та всебічно досліджених доказах,
доводи апеляційної скарги їх не
спростовують та не містять
передбачених законом підстав для
скасування вірного по суті рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Чернігова від 27 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: