Апеляційний суд міста Севастополя
Справа № 22ц-797/2986/2013р.
інстанції Кукурекін К.В.
Доповідач у апеляційній
інстанції Птіціна В.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2013 року колегія суддів
судової палати з цивільних справ
Апеляційного суду міста Севастополя в
складі:

головуючого судді -
Птіціної В.І.,

суддів -
Колбіної Т.П., Володіної Л.В.,

за участю:

секретаря - Івченка М.О.,

представника позивача - ОСОБА_3,

представника відповідача - Фролова Ю.А.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Севастополі
цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк „Надра" про
розірвання кредитного договору та
договору іпотеки, за апеляційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк „Надра" на
рішення Ленінського районного суду м.
Севастополя від 25 лютого 2013 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2012року позивач звернувся до
суду з позовом до відповідача в якому
просив розірвати кредитний договір та
договір іпотеки.

Вимоги позову мотивовані тим, що між
позивачем та відповідачем був
укладений Кредитний договір №
805/2006/840-ПК/10/17 від 28.04.2006 р., згідно якого
позивач отримав від відповідача кредит
у сумі 44000,00 доларів США. Пунктом 4.4.1.
вказаного кредитного договору
передбачене право позивача на
дострокове повернення кредитних
ресурсів та відсотків по ньому,
повідомивши про це відповідача не
пізніш чим за п'ять робочих днів до дати
погашення. Маючи намір достроково
повернути кредит та відсотки по ньому
позивач письмово звернулась до
відповідача із заявами про уточнення
розміру існуючої заборгованості та про
намір достроково повернути кредит. В
свою чергу, відповідач не відповів на
жодну заяву позивача, у зв'язку з чим
позивач вважає, що відповідач
самоусунувся від виконання своїх
обов'язків по кредитному договору та
вказаний договір підлягає розірванню.
Внаслідок розірвання основного
зобов'язання, на думку позивача,
підлягає розірванню і зобов'язання, що
його забезпечує, а саме договір
іпотеки, укладений між позивачем та
відповідачем.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Севастополя від 25 лютого 2013 року позов
задоволено.

Не погодившись з рішенням суду
Публічне акціонерне товариство
Комерційний банк „Надра" подало
апеляційну скаргу, в якій ставить
питання про скасування ухваленого по
справі рішення, у зв'язку з тим, що воно
постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Просить ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представників сторін,
вивчивши матеріали справи, обговоривши
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідачем були істотно
порушені умови спірного кредитного
договору, у зв'язку із чим він та
договір іпотеки як вторинне
зобов'язання від договору кредиту
підлягають розірванню.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень, крім випадків,
встановлених ст. 61 цього кодексу.

Проте зазначеним вимогам рішення суду
першої інстанції не відповідає.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що
зобов'язання є правовідношенням, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України,
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином і в термін передбачений
договором, одностороння відмова від
виконання зобов'язання не допускається
і боржник не звільняється від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання.

Згідно з ст. ст. 610, 611 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема: припинення
зобов'язання внаслідок односторонньої
відмови від зобов'язання, якщо це
встановлено договором або законом, або
розірвання договору; зміна умов
зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Судом першої інстанції встановлено та
матеріалами справи підтверджено
наступне. 28 квітня 2006 року між
сторонами по справі був укладений
кредитний договір № 805/2006/840-ПК/10/17,
згідно до умов якого позивач отримав
від відповідача кредит у сумі 44000,00
доларів США зі сплатою відсотків та
комісії згідно п. 1.3.

Відповідно до п. 1.4. кредит надається
позичальнику строком на 240 місяців.

Згідно п. 3.3.1 вказаного договору
позивач зобов'язалась повернути кредит
та сплатити банку передбачені п. п. 1.3.1,
1.3.2, 3.3.2 договору кредиту платежі шляхом
здійснення перерахунків на
відповідний рахунок мінімального
платежу в валюті кредиту ( 617,05 дол. США),
до 28 числа поточного місяця.

Згідно з п. 4.1.1 кредитного договору банк
зобов'язаний надати позичальнику
кредит на умовах встановлених
договором.

Відповідно п. п. 4.3.5 позичальник
зобов'язаний чітко дотримуватись умов
договору кредиту та іпотечного
договору, в тому числі виплачувати
мінімальний платіж в розміру та
порядку, встановлених п. п. 3.3.2 та 3.3.3
цього договору ( 4.3.7), у випадку
порушення виконання зобов'язань,
передбачених цим договором, виплатити
банку штрафні санкції, встановлені п..п
5.1-5.3 цього договору ( 4.3.8.), надати
додаткові кошти для забезпечення
зобов'язань за цим договором у випадку
істотного погіршення фінансового
стану позичальника.

Банк, взяті на себе за договором
кредиту, зобов'язання виконав та надав
позивачу грошові кошти ( кредит) у
повному обсязі.

Відповідно п. 4.4.1 позичальник має право
повністю або частково погасити кредит
та нараховані відсотки, письмово
попередивши про свої наміри банк не
пізніше п'яти робочих днів до дати
погашення.

Таким чином, згідно змісту даного
пункту договору кредиту, позичальнику
не потрібно яких-небудь дозволів із
боку банку на дострокове погашення
кредиту, так само як і у банка немає
ніяких зобов'язань за цим пунктом,
окрім прийняти перераховані грошові
кошти в рахунок погашення кредиту.
В
якості забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором, між
позивачем та відповідачем 03 травня 2006
року був укладений договір іпотеки,
посвідчений приватним нотаріусом
Севастопольського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 за
реєстровим № 1478. Предметом іпотеки за
вказаним договором є нерухоме майно -
житловий будинок № НОМЕР_1 та земельна
ділянка під будинком площею 610 кв. м, що
розташовані по АДРЕСА_1.

Разом з тим, позивач вказує, як було
встановлено в суді першої інстанції та
сторонами не заперечується, 03 жовтня 2009
року позивач звернулась до відділення
банку з повідомленням про намір
достроково погасити кредит для чого
позивач вмовила свою матір продати
належну їй квартиру, однак, й до
теперішнього часу позивач покладені на
неї зобов'язання за кредитним
договором так і не виконала.

Натомість, судом першої інстанції не
було надано належної оцінки заяві
представника позивача про те, що після
продажу майна, позивач одразу ж
придбала у приватну власність земельну
ділянку, тобто, на думку колегії суддів,
свідомо ухилилась від виконання
кредитного договору.

Разом з тим, позивачем не було надано
суду належних та допустимих доказів на
підтвердження того факту, неналежного
виконання банком своїх зобов'язань зі
спірного кредитного договору.

Таким чином, враховуючи, викладене,
колегія суддів приходить до висновку,
що суд першої інстанції неповно
з'ясував обставини справи, що мають
істотне значення для її вирішення та
неправильно застосував норми
матеріального права, у зв'язку із чим
доводи апеляційної скарги є
обґрунтованими, а рішення суду
підлягає скасуванню відповідно до п. 4
ч. 1 ст. 309 ЦПК України із ухваленням по
справі нового рішення про відмову в
задоволенні позову, враховуючи, що
позивач не надала суду належних та
допустимих доказів в обґрунтування
своїх позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1
ст.308, п.1 ч.1 ст.314, 317 ЦПК України, колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк „Надра"- задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Севастополя від 25 лютого 2013 року -
скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_5 до
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк „Надра" про
розірвання кредитного договору та
договору іпотеки - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк „Надра" судові
витрати у розмірі 107грн.30коп.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржено в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:
В.І.Птіціна

Судді:
Т.П.Колбіна

Л.В.Володіна