Справа № 2-1051/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2013 року
Ужгородський міськрайонний
суд

Закарпатської області

в складі : головуючого судді - Семерак
І.О.,

при секретарі - Віраг Е.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Ужгород справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
треті особи: приватний нотаріус
Ужгородського міського нотаріального
округу - ОСОБА_4, Комунальне
підприємство «БТІ м. Ужгород», про
визнання правочину недійсним,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
треті особи: приватний нотаріус
Ужгородського МНО - ОСОБА_4, КП «БТІ м.
Ужгород», про визнання правочину
недійсним, мотивуючи наступним.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 02.07.2009
року, по цивільній справі № 2п-1639/09 про
розподіл спільного майна подружжя за
позивачем визнано право власності на ?
частину будинковолодіння АДРЕСА_1. У
подальшому, із договору
купівлі-продажу від 20.04.2010 року,
позивачу стало відомо про незаконне
відчуження спірного будинковолодіння -
об'єкту незавершеного будівництва
АДРЕСА_1, її колишнім чоловіком - ОСОБА_2,
на користь ОСОБА_3 Крім того, вказує, що
як вбачається із договору
купівлі-продажу від 20.04.2010 року в КП
«БТІ м. Ужгород» право власності на
спільну часткову власність подружжя -
спірний об'єкт незавершеного
будівництва, зареєстровано у повному
обсязі за відповідачем - ОСОБА_2, що, на
думку позивача, не відповідає приписам
статей 203, 215 ЦК України та порушує її
права, як законного володільця ?
частини об'єкта незавершеного
будівництва.

На підставі наведеного, позивач просив
суд визнати недійсними договір
купівлі-продажу об'єкту незавершеного
будівництва від 20.04.2010 року та
реєстрацію права власності в КП «БТІ м.
Ужгород» за ОСОБА_2 на спірне нерухоме
майно, вчинену 31.03.2010 року та
зареєстровану за номером: 30058797, а також
зобов'язати КП «БТІ м. Ужгород» внести
відповідні зміни до реєстру прав
власності на спірне нерухоме майно.

У судовому засіданні представник
позивача уточнив позовні вимоги
зазначивши, що просить суд визнати
недійсними договір купівлі-продажу
об'єкту незавершеного будівництва від
20.04.2010 року, укладений між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, посвідчений приватним
нотаріусом Ужгородського МНО ОСОБА_4 за
реєстраційним номером: 946. Крім того, у
своїх поясненнях підтвердив обставини,
викладені у позовній заяві, просив суд
позовні вимоги задоволити.

Відповідач та його представник у
судовому засіданні проти задоволення
позову заперечили зазначивши, що
договір купівлі-продажу від 20.04.2010 року
укладений відповідно до норм
законодавства, а доводи позивача щодо
належності їй ? спірного будинку є
безпідставними, оскільки хоч позивач і
відповідач по 18.11.2009 року перебували у
зареєстрованому шлюбі, однак увесь цей
час вони разом не проживали, фактично
шлюбні стосунки припинили, а
будівництво спірного нерухомого майна
ОСОБА_2 здійснював на виділеній йому
земельній ділянці, без участі позивача.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
докази в їх сукупності, виходячи їх
належності та допустимості, суд
прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 02.07.2009 року
Ужгородським міськрайонним судом
Закарпатської області ухвалено
рішення, яким вирішено за ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 визнати право власності на
будинок АДРЕСА_1 з надвірними спорудами
за ідеальних долях по ? частини за
кожним відповідно.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 16.09.2009
року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, зареєстрований 06.09.1986 року
відділом РАЦС Ужгородського
міськвиконкому за актовим записом № 672,
на підставі якого останнім 18.11.2009 року
відділом реєстрації актів цивільного
стану по м. Ужгород Ужгородського
міськрайонного управління юстиції
Закарпатської області видано
свідоцтво про розірвання шлюбу серії
НОМЕР_1.

31.03.2010 року КП «БТІ м. Ужгород»
Ужгородської міської ради
Закарпатської області видано ОСОБА_2
свідоцтво, за реєстраційним номером:
30058797, про право власності на об'єкт
незавершеного будівництва, а саме,
житловий будинок 94 % готовності, за
адресою: АДРЕСА_1.

20.04.2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було
укладено договір купівлі-продажу,
зареєстрований у реєстрі за № 946,
об'єкта незавершеного будівництва за
адресою: АДРЕСА_1, належного на праві
приватної власності ОСОБА_2.

26.08.2011 року ухвалою Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області рішення суду першої інстанції
від 02.07.2009 року скасовано у зв'язку з
нововиявленими обставинами.

14.12.2011 року ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ залишено в силі рішення
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 03.06.2011 року,
яким ОСОБА_2 відмовлено у визнанні за
ним права власності за об'єкт
незавершеного будівництва, а саме,
житловий будинок 94 % готовності, за
адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 20.05.2013
року припинено спільну сумісну
власність подружжя на об'єкт
незавершеного будівництва - будинок
АДРЕСА_1 з надвірними спорудами,
готовністю 94 %, та визнано за ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 право власності на будинок
АДРЕСА_1 з надвірними спорудами,
готовністю 94 %, в ідеальних долях по ?
частини за кожним.

25.09.2013 року рішенням апеляційного суду
Закарпатської області, яке набрало
законної сили з моменту його
проголошення, змінено рішення
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 20.05.2013 року
та визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 станом
на 31.03.2010 року право власності на об'єкт
незавершеного будівництва 94 %
готовності розташований під АДРЕСА_1 в
ідеальних долях по ? частини за кожним.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ст. 658 ЦК України право
продажу товару, крім випадків
примусового продажу та інших випадків,
встановлених законом, належить
власникові товару. Якщо продавець
товару не є його власником, покупець
набуває право власності у випадку, якщо
власник не має права вимагати його
повернення.

Як вбачається із матеріалів справи, а
саме, пункту 2 спірного договору
купівлі-продажу від 20.04.2010 року,
продавець - ОСОБА_2, передав, а покупець -
ОСОБА_3, прийняла у власність об'єкт
незавершеного будівництва 94 %
готовності розташований під АДРЕСА_1,
належний продавцю на підставі права
власності, зареєстрованого в КП «БТІ м.
Ужгород» 31.03.2010 року за реєстраційним
номером: 30058797.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України
власник, який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутись до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Вбачаючи порушення своїх прав позивач
звернувся до суду із даним позовом, в
якому просить суд визнати недійсним
спірний договір купівлі-продажу
нерухомого майна від 20.04.2010 року.

Згідно із ст. 204 ЦК України правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами 1-3, 5 та 6
статті 203 ЦК України.

Частиною 1 статті 203 ЦК України
регламентовано, що зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам.

Частинами 3, 4 статті 61 ЦПК України
встановлено, що обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Так, рішенням апеляційного суду
Закарпатської області встановлено, що
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить на праві
власності в ідеальних долях по ?
частини за кожним об'єкт незавершеного
будівництва 94 % готовності
розташований під АДРЕСА_1.

Згідно ст. 356 ЦК України власність двох
чи більше осіб із визначенням часток
кожного з них у праві власності є
спільною частковою власністю.

Частиною 1 статті 358 встановлено, що
право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою.

У ході судового розгляду справи
достовірно встановлено, що спірний
договір купівлі-продажу від 20.04.2010 року
укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без
згоди співвласника нерухомого майно -
ОСОБА_1, що суперечить як вищевказаним
нормам ЦК України, так і інтересам
суспільства та його моральним засадам,
у зв'язку з чим суд прийшов до висновку,
що вимога позивача про визнання
недійсним спірного договору
купівлі-продажу об'єкта незавершеного
будівництва від 20.04.2010 року є законною,
обґрунтованою та такою, що підлягає
задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору
підлягають розподілу між сторонами
відповідно до вимог частини 1 статті 88
ЦПК України.

Керуючись ст.ст.16, 202, 203, 204, 356, 358, 386, 655, 658
ЦК України, ст.ст. 4, 5, 14, 60, 81, 88, 208, 209, 294
ЦПК України, суд, -

Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, треті
особи: приватний нотаріус
Ужгородського міського нотаріального
округу - ОСОБА_4, Комунальне
підприємство «БТІ м. Ужгород», про
визнання правочину недійсним -
задовольнити.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу об'єкту незавершеного
будівництва АДРЕСА_1, укладений 20.04.2010
року ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3,
посвідчений приватним нотаріусом
Ужгородського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 за реєстраційним номером
946.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3
на користь ОСОБА_1 понесені позивачем
витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи в розмірі
37 грн. та 8,50 грн. державного мита.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до апеляційного суду
Закарпатської області протягом десяти
днів з дня його проголошення, а у разі
проголошення рішення без участі особи,
яка її оскаржує, протягом десяти днів з
дня його отримання.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Семерак І.О.