Справа
№ 496/4627/13-ц
Провадження 2/496/1910/13
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

27.12.2013 року

Біляївський районний суд

Одеської області

у складі головуючого судді Крачкової
С.В.

при секретарі Костецької В.В.

за участю представників сторін ОСОБА_1,
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Біляївка цивільну справу
за позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «ПриватБанк»
про визнання незаконним підвищення
процентної ставки за кредитним
договором та визнання недійсною умову
п.2.3.1 кредитного договору № ODB0GK01420549
від 26.10.2007 року

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовною
заявою, в якій після уточнення просить
визнати незаконним підвищення
процентної ставки за користування
кредитними коштами за кредитним
договором № ODB0GK01420549 від 26.10.2007 року та
визнати недійсною умову п.2.3.1 цього
договору.

Свої вимоги мотивує тим, що 26.10.2007 року
між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» був
укладений кредитний договір № ODB0GK01420549,
за яким він (позивач) одержав кредит в
сумі 88 375 грн., яким передбачена сплата
1, 25 % на місяць за користування
кредитом, винагорода за надання
фінансового інструменту – 0, 20 % від
суми виданого кредиту, щомісячно в
період оплати та винагорода за надання
фінансового інструменту – 0, 2 % від суми
виданого кредиту. При цьому щомісячний
платіж складав 1 354 грн. 09 коп..

25.12.2008 року він отримав від банку листа,
в якому його повідомляли про те, що з
01.02.2009 року банк підвищує відсоткову
ставку до 25, 48 % на рік. Він повідомив
банк про свою незгоду з підвищенням
процентної ставки, а тому вважає такі
дії відповідача незаконними.

Крім того, позивач посилається на те, що
перед укладенням кредитного договору
банк не повідомив його про тип
відсоткової ставки.

Представник позивача в судовому
засіданні на позові наполягала,
посилаючись на обставини, викладені в
позовній заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнала. При цьому
пояснила, що позивач був ознайомлений з
умовами надання кредиту, які його
задовольняли, кредитний договір до
цього часу не оспорював. Умовами
кредитного договору передбачена
можливість збільшення відсоткової
ставки, банком було прийнято
відповідне розпорядження і у
встановлений строк позивач був
повідомлений про збільшення
відсоткової ставки.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
суд вважає, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов’язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов’язується повернути
кредит та сплатити проценти.

В судовому засіданні було встановлено,
що 26.10.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»
та ОСОБА_3 був укладений кредитний
договір № ODB0GK01420549, за яким останній
одержав кредит в сумі 88 375 грн. строком
до 26 жовтня 2027 року зі сплатою 15% річних
(а.с.8-10).

Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору, а ст. 629 вказаного
Кодексу встановлено, що договір є
обов’язковим для виконання сторонами.

Згідно п. 2.3.1 вказаного кредитного
договору банк має право в
односторонньому порядку збільшити
розмір процентної ставки за
користування кредитом при зміні
кон’юнктури ринку грошових ресурсів в
Україні. При цьому банк направляє
позичальнику письмове повідомлення
про зміну процентної ставки протягом 7
календарних днів з дати вступу в силу
змін процентної ставки.

Згідно положень ч.1 ст. 651 ЦК України
зміна договору допускається лише за
згодою сторін, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Законом України «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
заборони банкам змінювати умови
договору банківського вкладу та
кредитного договору в односторонньому
порядку» № 661 від 12 грудня 2008 року
внесено зміни у Цивільний кодекс
України та доповнено ст. 1056-1,
відповідно до якої встановлений
договором розмір процентів не може
бути збільшений банком в
односторонньому порядку. Умова
договору щодо права банку змінювати
розмір процентів в односторонньому
порядку є нікчемною.

Згідно з роз'ясненнями Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, викладених в п.28 Постанови "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин"
від 30 березня 2012 року №5, при вирішенні
спорів щодо правомірності підвищення
процентної ставки згідно зі статтею
1056-1 ЦК України у зв'язку з прийняттям
Закону України від 12 грудня 2008 року №
661-VI "Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
заборони банкам змінювати умови
договору банківського вкладу та
кредитного договору в односторонньому
порядку", яким передбачено, що
встановлений кредитним договором
розмір фіксованої процентної ставки не
може бути збільшений банком в
односторонньому порядку, а також, що
умова договору щодо права банку
змінювати розмір фіксованої
процентної ставки в односторонньому
порядку є нікчемною, суди мають
виходити з того, що цей закон набрав
чинності з 10 січня 2009 року.

Виходячи із закріпленого в ч.1 ст. 58
Конституції України принципу
незворотності дії в часі законів та
інших нормативно-правових актів, всі
рішення банку в будь-якій формі
(постанова, рішення, інформаційний
лист) щодо підвищення процентної
ставки в односторонньому порядку є
неправомірними лише з 10 січня 2009 року
(Рішення Конституційного Суду України
від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про
зворотну дію в часі законів та інших
нормативно-правових актів).

При вирішенні питання щодо
правомірності підвищення банком чи
іншою фінансовою установою процентної
ставки суди також повинні розрізняти
умови кредитного договору, які
встановлюють односторонню зміну умов
договору, від умов договору, що
встановлюють погоджену сторонами
процедуру зміни договору шляхом
прийняття позичальником пропозиції
кредитора про зміну умов договору
відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК
України або в порядку, визначеному
частиною шостою статті 1056-1вказаного
Кодексу. Наприклад, не є односторонньою
зміною умов договору та не суперечить
статті 1056-1 ЦК України зміна розміру
фіксованої процентної ставки залежно
від зміни обставин кредитного ризику
(неукладення договору страхування,
припинення договору застави/іпотеки
тощо), якщо в кредитному договорі
визначено обставини, за якими
застосовується інша фіксована
процентна ставка, та її розмір.

При підвищенні процентної ставки
з'ясуванню підлягають визначена
договором процедура підвищення
процентної ставки (лише повідомлення
позичальника чи підписання додаткової
угоди тощо); дії позичальника щодо
прийняття пропозиції кредитора тощо.

Судом встановлено, що рішення про
підняття відсоткової ставки за
користування кредитом ПАТ КБ
«ПриватБанк» було прийнято до набуття
чинності Закону № 661 від 12 грудня 2008
року, про що свідчать накази та
розпорядження ( а.с.44-48) і лист банку на
ім’я ОСОБА_3 від 25.12.2008 року (а.с.14).
Вказане повідомлення банку позивач
отримав, що підтверджується його
заявою на адресу банку від 26.01.2009 року
(а.с. 15-16). В судовому засіданні
представник позивача не заперечувала
факт отримання позивачем листа банку в
січні 2009 року.

Таким чином, з матеріалів справи
вбачається, що рішення про зміну
відсоткової ставки прийнято банком до
набрання чинності ст. 1056-1 ЦК України, а
тому заборона на підвищення
відсоткової ставки на таке рішення
розповсюджуватися не може.

З огляду на викладене, підвищення
відсоткової ставки здійснювалось
банком із врахуванням вимог
законодавства, що діяло на час
виникнення спірних правовідносин, а
тому відсутні правові підстави для
визнання дій банку щодо підвищення
відсоткової ставки незаконними та
такими, що порушують права позивача.

Відповідно ст. 526 ЦК України
зобов’язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, а ч. 1
ст. 1049 вказаного Кодексу встановлено,
що позичальник зобов’язаний повернути
кредитору кредит у строк та в порядку,
встановлених договором.

Умови кредитного договору № ODB0GK01420549
від 26.10.2007 року (сума кредиту, строки,
процентна ставка, тощо ) були
погоджені між позивачем та ПАТ КБ
«ПриватБанк», позивач діяв свідомо,
без стороннього впливу та примусу.
Протягом дії договору до підвищення
процентної ставки позичальник з
угодою погоджувався, її умови не
оспорював до цього часу.

ОСОБА_3 згідно з ч. 2 ст. 1056 Цивільного
кодексу України, мав право відмовитися
від одержання кредиту частково або в
повному обсязі, повідомивши про це
кредитодавця. Окрім того, відповідно до
п. 6 ст. 14 Закону України «Про захист
прав споживачів», у нього існувала
можливість в 14-денний термін
відмовитись від кредиту, проте цим
правом він не скористався. А тому
доводи позивача щодо недійсності п. 2.3.1
кредитного договору не можуть бути
прийняті до уваги.

Враховуючи викладене, законних підстав
для задоволення позову суд не
знаходить.

Керуючись ст. 10, 60, 209, 212-215 ЦПК України,
ст. ст. 526, 629,638, ч.1 ст. 651, ч.2 ст. 1056 ЦК
України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «ПриватБанк»
про визнання незаконним підвищення
процентної ставки за кредитним
договором та визнання недійсною умову
п.2.3.1 кредитного договору № ODB0GK01420549
від 26.10.2007 року - відмовити.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга протягом 10 днів до
Одеського апеляційного суду через
Біляївський районний суд.

Суддя:
Крачкова С.В.