Справа № 445/1275/13
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/8154/13
Доповідач в 2-й інстанції:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2013 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р.,
Павлишина О.Ф.,

секретаря Гацій
І.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою управління
Пенсійного фонду України в
Золочівському районі Львівської
області на ухвалу Золочівського
районного суду Львівської області від
11 липня 2013 року у справі за поданням
відділу ДВС Золочівського РУЮ
Львівської області про тимчасове
обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі
України,-

встановила:

08 липня 2013 року заступник начальника
ВДВС Золочівського районного
управління юстиції звернувся в суд з
поданням про тимчасове обмеження
ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України
до виконання ним своїх боргових
зобов'язань відповідно до зведеного
виконавчого провадження № 34334497 від
18.09.2012 року без вилучення закордонного
паспорта.

В поданні покликався на те, що станом на
20.05.2013 року за ОСОБА_2 рахується
заборгованість за виконавчими
документами в сумі 234193,45 грн.
Транспортний засіб, на який накладено
арешт, по місцю проживання не виявлено,
іншого майна, на яке можна було б
звернути стягнення, згідно проведених
виконавчих дій, не виявлено. Просив
подання задовольнити.

Оскаржуваною ухвалою в задоволенні
подання відділу ДВС Золочівського
районного управління юстиції
Львівської області про тимчасове
обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі
України відмовлено за безпідставністю.

Ухвалу суду оскаржило управління
Пенсійного фонду України в
Золочівському районі Львівської
області, вважає, що оскаржуваною
ухвалою порушені його права.

З оскаржуваною ухвалою не
погоджується, вважає що при
постановленні такої районний суд
порушив норми матеріального та
процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що на
момент внесення подання до суду на
виконанні у відділі ДВС Золочівського
РУЮ перебувало два виконавчі документи
про стягнення заборгованості з
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 в
користь управління Пенсійного фонду в
Золочівському районі на загальну суму
6603,77 грн.

Покликаючись на положення Конституції
України, ЗУ «Про виконавче
провадження», ЗУ «Про порядок виїзду з
України і в»їзду в Україну» стверджує,
що ухилення від виконання зобов'язань,
покладених судовим рішенням, рішенням
іншого органу в розумінні перелічених
законів охоплює діяння особи боржника,
які полягають у навмисному чи іншому
свідомому невиконанні нею своїх
обов'язків. На переконання апелянта,
ОСОБА_2 у процесі виконання рішень
продовжує ухилятись від виконання
своїх зобов'язань, що може виразитись,
зокрема, у виїзді за межі України на
постійне місце проживання.

Просить скасувати ухвалу районного
суду.

Представник апелянта ПФУ в
Золочівському районі в судове
засідання апеляційного суду 24.12.2013 року
не прибув, подав клопотання про розгляд
справи без участі представника
управління.

Боржник ОСОБА_2 в судове засідання не
прибув, в суд повернулася судова
повістка із відміткою, що адресат за
зазначеною адресою тимчасово не
проживає.

Представник ВДВС Золочівського РУЮ в
судове засідання не прибув, не
повідомив суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів,
матеріалів справи достатньо для
розгляду справи по суті, а тому вважає
за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305
ЦПК України, розглядати справу за
відсутності осіб, що не з»явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до
ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування
судового процесу технічними засобами
не здійснюється.

Заслухавши суддю - доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухвали суду в межах,
передбачених ст. 303 ЦПК України, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судового рішення та рішень інших
органів (посадових осіб) вирішується
судом за місцезнаходженням органу
державної виконавчої служби за
поданням державного виконавця,
погодженим з начальником відділу
державної виконавчої служби.

Районним судом встановлено, що в
провадженні ВДВС Золочівського РУЮ
перебуває зведене виконавче
провадження №34334497 про стягнення з
боржника ОСОБА_2 заборгованості на
загальну суму 234193,45 грн. (а.с. 3-9).

Статтею 33 Конституції України
визначено, що кожному, хто на законних
підставах перебуває на території
України, гарантується свобода
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишати
територію України, за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

Так, згідно із статтями 1-4, 24, 25, 50, 52
Закону України «Про виконавче
провадження» (надалі Закон) виконавче
провадження є завершальною стадію
судового провадження та примусового
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) і являє собою
сукупність дій органів і посадових
осіб, зазначених у названому Законі,
спрямованих на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які здійснюються на
підставах, у спосіб та в межах
повноважень, визначених згаданим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, виданими відповідно до нього, а
також рішеннями, що відповідно до
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Державний виконавець зобов'язаний
вживати заходів примусового виконання
рішень, встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії.

Відповідно до п. 18 ч. 2 ст.11 Закону
України "Про виконавче провадження"
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Скориставшись наданими йому законом
повноваженнями, заступник начальника
ВДВС Золочівського районного
управління юстиції звернувся в суд з
поданням про тимчасове обмеження
ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України
до виконання ним своїх боргових
зобов'язань.

Відмовляючи у задоволенні подання,
районний суд виходив з того, що
державним виконавцем не подано суду
доказів того, що ОСОБА_2 ухиляється чи
має намір ухилитися від виконання
своїх зобов'язань шляхом виїзду
закордон.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
оскільки він зроблений з дотриманням
норм процесуального права.

Згідно положень ст. 6 Закону України
"Про порядок виїзду з України та в'їзд в
Україну громадян України"
громадянинові України може бути
тимчасово відмовлено у видачі
закордонного паспорта або тимчасово
обмежено у праві виїзду за кордон у
разі ухилення боржника від виконання
зобов"язань, покладених на нього
рішенням суду - до виконання
зобов'язань. Частиною 3 ст. 6 цього ж
Закону встановлено, що паспорт може
бути тимчасово вилучено у випадках,
передбачених пунктами 1-9 ч. 1 цієї
статті. Тимчасове вилучення паспорта
здійснюється судом.

Отже, тимчасове обмеження боржника у
праві виїзду за межі України є
винятковим заходом обмеження
особистої свободи фізичної особи, який
застосовується лише при наявності
достатніх на це підстав.

Державним виконавцем на підтвердження
своїх вимог не подано доказів того, що
боржнику ОСОБА_2 надсилались вимоги про
добровільне виконання зобов'язань та
докази одержання ним усіх документів,
що виносились у процесі виконання
зведеного виконавчого провадження, як
це передбачено вимогами ч. 1 ст. 31 Закону
України «Про виконавче провадження», а
також не надано суду і доказів, з яких
би вбачалося ухилення боржника від
виконання виконавчих документів.

Крім цього, суду не надано доказів, що
ОСОБА_2 має закордонний паспорт та
виїжджає за межі України і відповідно,
може виїхати за межі України з метою
ухилитися від виконання покладених на
нього судовим рішенням грошових
зобов'язань.

Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції вирішив питання про відмову
у тимчасовому обмеженні права боржника
у виїзді за межі України з дотриманням
вимог процесуального закону (ст. 377-1 ЦПК
України) та Закону України "Про порядок
виїзду з України та в'їзд в Україну
громадян України", а тому підстав для
скасування оскаржуваної ухвали немає.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України
розглянувши апеляційну скаргу на
ухвалу суду першої інстанції,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу та залишає ухвалу без змін, якщо
судом першої інстанції постановлено
ухвалу з додержанням вимог закону.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому підстав
для її задоволення немає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1
ч. 1 ст. 312, ст. 313, п. 4 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Золочівському районі Львівської
області - відхилити.

Ухвалу Золочівського районного суду
Львівської області від 11 липня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, може бути оскаржена до
Вищого Спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:
А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин