Справа №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2013 року Антрацитівський
міськрайонний суд Луганської
області

у складі головуючого:
судді                    Бабічевої
Л.П.

при
секретарі
Колчиній Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Антрацит
цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про
встановлення факту перебування на
утриманні особи та втрати засобів до
існування, -

В С Т А Н О В И
В :

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про
встановлення факту перебування на
утриманні та втрати засобів до
існування після смерті чоловіка.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_2
послалась на те, що з 16.02.1980 року вона
перебувала у зареєстрованому шлюбі із
ОСОБА_3, проживали однією сім’єю за
адресою: м. Антрацит, вул. Партизанської
Комуни, 44.

13 грудня 2008 року її чоловік ОСОБА_3
помер. Весь цей час вони з ним мешкали
разом однією сім'єю та вели сумісне
господарство. У них був загальний
сімейним бюджет.

На момент смерті чоловіка вона була
працездатна та працювала на
підприємстві ТОВ « Теплоефект»
сторожем, отримувала заробітну плату у
розмірі 649 грн., а чоловік за життя
отримував пенсію за віком у розмірі 2399
грн. Таким чином, його доходи
перевищували її і були постійним та
основним джерелом її існування.

Після смерті чоловіка вона втратила
джерело засобів до існування.

Встановлення факту знаходження її на
утриманні померлого чоловіка потрібно
для призначення їй пенсії у зв’язку з
втратою годувальника згідно ЗУ «Про
загальнообов’язкове державне
пенсійне страхування».

Просить суд встановити факт
знаходження її на утриманні чоловіка
ОСОБА_3 та втрати основного
джерела засобів до існування після
його смерті.

У судове засідання заявниця ОСОБА_1 не
з’явилась, надала до суду заяву про
розгляд справи у її відсутності,
заявлені вимоги підтримує повністю
просить їх задовольнити (а.с.28).

Представник заінтересованої особи –
Управління Пенсійного Фонду України в
м. Антрацит та
Антрацитівському районі Луганської
області у судове засідання не
з’явився, від заінтересованої особи
надійшла до суду заява про розгляд
справи за відсутності представника, не
заперечує проти встановлення факту
перебування на утриманні та втрати
засобів до існування після смерті за
наявності у заявника відповідних
документів для підтвердження цього
факту ( а.с. 26).

Дослідивши докази по справі, суд вважає
заяву такою, що не підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 16.02.1980 року
заявниця та ОСОБА_4 перебували у
зареєстрованому шлюбі (а.с.7), 13.12.2008 року
чоловік заявниці помер
( а.с. 11), на момент
його смерті вік заявниці становив 51 рік
( а.с.4), заявниця з чоловіком разом
проживали за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с.
17).

На момент смерті чоловіка заявниця
була працездатною, працювала сторожем
у ТОВ « Теплоефект» ( а.с. 7-10, 13 ).

З довідки ТОВ «Теплоефект» від 07.10.2013
року вбачається, що з 16.06.2006 року по
28.02.2010 року ОСОБА_1 працювала сторожем
та їй була нарахована заробітна плата
за червень 2008 року – 605,64 грн., липень 2008
року – 605, 64 грн., серпень 2008 року – 605, 94
грн., вересень 2008 року – 605, 94 грн.,
жовтень 2008 року – 580, 28 грн., листопад 2008
року – 649 грн. (а.с.12).

Чоловік заявниці перебував на обліку в
Управлінні ПФУ в м. Антрацит та
Антрацитівському районі, отримував
пенсію по за віком, розмір якої на
грудень 2008 року складав 2399
грн. 85 коп. ( а.с. 16).

Так, стаття 36 ЗУ «Про
загальнообов’язкове державне
пенсійне страхування» від 9.07.2003 року
визначає умови призначення пенсії у
зв’язку з втратою годувальника та
зазначає осіб, які мають право на
призначення даної пенсії, і такими
особами є : непрацездатні члени сім’ї
померлого годувальника, які були на
його утримання, а батьки і чоловік
(дружина) померлого, які не були на його
утриманні, якщо вони втратили джерело
засобів до існування. Згідно ч.2 даної
статті непрацездатними членами сім’ї
вважаються, зокрема: чоловік (дружина),
батько, мати, якщо вони є інвалідами
або досягли пенсійного віку,
передбаченого ст.26 цього Закону ( т.б.
чоловіки – 60 років, жінки – 55 років);
чоловік (дружина), а в разі їх
відсутності один з батьків або брат чи
сестра, дідусь чи бабуся померлого
годувальника незалежно від віку і
працездатності, якщо він (вона) не
працюють і зайняті доглядом за
дитиною (дітьми) померлого
годувальника до досягнення нею ( ними) 8
років. До членів сім'ї, які вважаються
такими, що були на утриманні померлого
годувальника, відносяться вищевказані
особи, якщо вони: 1) були на повному
утриманні померлого годувальника; 2)
одержували від померлого
годувальника допомогу, що була для них
постійним і основним джерелом засобів
до існування.

Також п.8 Постанови Пленуму Верховного
Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про
судову практику в справах про
встановлення фактів що мають юридичне
значення» вказує, що при вирішенні заяв
про встановлення факту перебування на
утриманні необхідно врахувати, що за
загальним правилом право на пенсію в
разі смерті годувальника мають
непрацездатні члени сім’ї
годувальника, які були на його
утриманні.

Таким чином, у судовому
засіданні встановлено, що на день
смерті чоловіка (13.12.2008 року) заявниця
не була непрацездатною і не досягла
пенсійного віку, передбаченого ст. 26 ЗУ
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
оскільки мала вік 51 рік, працювала у
ТОВ « Теплоефект», отримувала
заробітну плату, а тому вона не
відноситься до категорії осіб,
вказаних у ст.36 ЗУ «Про
загальнообов’язкове державне
пенсійне страхування», які мають право
на пенсію в разі смерті годувальника і
для нею не можуть наступити юридичні
наслідки, а саме – призначення і
виплати пенсії з нагоди втрати
годувальника.

Пункт 1 Постанови Пленуму Верховного
Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про
судову практику в справах про
встановлення фактів що мають юридичне
значення» вказує на те, що в порядку
окремого провадження розглядаються
справи про встановлення фактів, якщо
згідно із законом такі факти
породжують юридичні наслідки, т.б. від
них залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
громадян.

Крім того, у відповідності до ст. 75
Сімейного кодексу України дружина,
чоловік повинні матеріально
підтримувати один одного. Право на
утримання має той із подружжя, який є
непрацездатним, потребує матеріальної
допомоги, за умови, що другий із
подружжя може надавати матеріальну
допомогу. Непрацездатним вважається
той із подружжя, який досяг пенсійного
віку, встановленого законом, або є
інвалідом І, II чи III групи.

Таким чином, виходячи з аналізу ч. 2, 3 ст.
75 Сімейного кодексу України для
набуття права на утримання дружина (
чоловік) повинні бути непрацездатними,
т.б. досягти пенсійного віку,
встановленого законом, або являтись
інвалідом І, II чи III групи.

Лише та обставина, на яку посилається
заявниця, що доходи її чоловіка
набагато більше перевищували її доходи
не може бути підставою для
встановлення факту перебування її на
утриманні у чоловіка та втрати джерела
засобів до існування після його смерті.

Враховуючи викладене, суд вважає за
необхідне відмовити у задоволенні
заяви за необґрунтованістю.

На підставі
викладеного,

керуючись ст.ст.10, 11, 60, 235
ЦПК України,

ст. 75 СК України, ст. 36 ЗУ
«Про загальнообов’язкове державне

пенсійне страхування»,
суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про
встановлення факту перебуванні на
утримання особи та втрати засобів до
існування після смерті – відмовити за
необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному суді Луганської області
через Антрацитівський міськрайонний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особи, які брали участь
у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
цього рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку на
апеляційне оскарження.

Суддя Антрацитівського

міськрайонного суду

ОС
ОБА_5