Справа № 725/5067/13-ц
26.12.2013 року Першотравневий
районний суд м.Чернівців
головуючого судді Піхало Н. В.
при секретарі Верешко В.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Чернівці
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи:
Реєстраційна служба Чернівецького
міського управління юстиції, Перша
Чернівецька державна нотаріальна
контора, про визнання часток у майні
подружжя та в спадковому майні,-
У вересні 2013 року позивачка
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до
відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті
особи: Реєстраційна служба
Чернівецького міського управління
юстиції, Перша Чернівецька державна
нотаріальна контора, про визнання
часток у спільному майні подружжя та в
В обґрунтування позову зазначав, що з 15
вересня 1988 року вона перебувала у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, який 18
жовтня 2011 року помер, що
підтверджується відповідними
свідоцтвами про шлюб та смерть.
Після смерті ОСОБА_4 відкрилась
спадщина, до складу якої входить також
і частка житлового будинку з належними
до нього господарськими спорудами та
будівлями, загальною площею 84,80 кв.м., в
тому числі житловою площею - 35,10 кв.м,
розташованого за адресою: м. Чернівці,
вул. Молодіївській, 41 в м. Чернівці. При
житті спадкодавцем заповіт не було
складено, у зв’язку з чим після його
смерті відкрилась спадщина за
З метою прийняття спадщини вона та
відповідачі у встановлений ст.1270 ЦК
України строк звернулись до Першої
Чернівецької державної нотаріальної
контори з відповідними заявами про
прийняття спадщини за законом.
Разом з тим, відповідачі не визнають за
нею права спільної сумісної власності
разом із її померлим чоловіком ОСОБА_4
на спірне будинковолодіння, тому вона
з метою захисту свої прав була змушена
звернутися з відповідним позовом до
суду.
Рішенням колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області від 03 липня 2013
року її позов про визнання майна
об`єктом права спільної сумісної
власності подружжя задоволено та
спірний житловий будинок з належними
до нього господарськими та побутовими
будівлями і спорудами, розташований у
м. Чернівці по вул. Молодіївській, 41
визнано спільною сумісною власністю
подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_1. Дане судове
рішення набрало законної сили та у
визначеному законом порядку не
скасовано.

11 липня 2013 року з метою реєстрації
визнаного на підставі судового рішення
права спільної сумісної власності на
спірний будинок вона звернулась до
реєстраційної служби Чернівецького
міського управління юстиції
Чернівецької області, однак рішенням
державного реєстратора прав на
нерухоме майно ОСОБА_6 № 3977964 від 15
липня 2013 року в задоволені її заяви
відмовлено на підставі того, що
правовстановлюючий документ (рішення
суду) не дає змогу зареєструвати право
сумісної власності, оскільки один із
співвласників помер, а згідно ст.25 п.4
Цивільного кодексу - цивільна
правоздатність фізичної особи
припиняється у момент її смерті.

Оскільки рішенням апеляційного суду
Чернівецької області від 03 липня 2013
року житловий будинок з належними до
нього господарськими та побутовими
будівлями і спорудами визнано спільною
сумісною власністю подружжя її та
ОСОБА_4, а частки майна дружини та
чоловіка є рівними й відповідно частки
кожного з них, а саме: ОСОБА_4 і ОСОБА_1, є
рівними та становлять по ? за кожним,
посилаючись на вказане просила визнати
за нею права власності на ? частину в
житловому будинку з належними до нього
господарськими та побутовими
будівлями і спорудами, який
розташований у м. Чернівці по вул.
Молодіївській, 41, загальною площею 84,80
кв.м, у тому числі житловою – 35,10 кв.м .

Крім того, визначення розміру часток
для кожного із співвласників у
спірному будинку та визнання за нею
права спільної сумісної власності на ?
частину спірного будинку їй також
необхідне для звернення до нотаріуса з
метою вирішення питання стосовно
отримання свідоцтва про право на
спадщину за законом.

Зокрема, вказувала на те, що після
смерті її чоловіка ОСОБА_4 відкрилась
спадщина на належну йому частку в
спірному майні, а саме на ? частку в
житловому будинку з належними до нього
господарськими та побутовими
будівлями і спорудами. Згідно із
положеннями ст. 1267 Цивільного кодексу
України розмір часток у спадщині
кожного із спадкоємців по закону є
рівним, а тому ураховуючи те, що
спадкоємців ОСОБА_4 троє, то кожному з
них належить по 1/6 частки у спадковому
майні, яке належало померлому ОСОБА_4,
тобто від 1/2 будинковолодіння.

Оскільки спадкове будинковолодіння на
підставі судового рішення визнано
спільним майном подружжя, а саме
померлого ОСОБА_4 та ОСОБА_1, то після
смерті чоловіка їй в порядку
спадкування належить 2/3 спірного
домоволодіння, а спадщина відповідачів
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дорівнює по 1/6 частини
будинковолодіння по вул.
Молодіївській, 41 в м. Чернівці за
кожним.

Тому, посилаючись на вказане та
уточнивши заявлені позовні вимоги,
просила визнати за нею та за
відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_3 право в
порядку спадкування після смерті
ОСОБА_4 на 1/6 частку за кожним в
спадковому майні, а саме: у спірному
житловому будинку літ. А з належними до
нього господарськими та побутовими
будівлями і спорудами, які складаються
з літньої кухні літ. Б, убиральні літ. В.,
гаража літ. Г., сараю літ. Д., навісу літ.
Ж, огороді літ. Ж, що розташований у
м. Чернівці по вул. Молодіївській,
41, загальною площею 84,40 кв.м. у тому
числі житловою – 35, 10 кв.м. за кожним.

В судове засідання позивач та її
представник не з’явились. Від
представника позивача надійшла заява
про розгляд справи у її відсутності.
Також у поданій заяві вказано, що
вона підтримує позовні вимоги в
повному обсязі та не заперечує проти
ухвалення заочного рішення.

Відповідачі та представник
відповідача ОСОБА_2, будучи
неодноразово повідомлені про час та
місце розгляду справи у визначеному
законом порядку, не з’явились. Причини
своєї неявки суду не повідомили.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК
України, якщо у суду не має відомостей
про причини неявки відповідача,
повідомленого належним чином, суд
вирішує справу на підставі наявних у
справі даних чи доказів (постановляє
заочне рішення). Зі згоди представника
позивача суд ухвалює рішення при
заочному розгляді справи, що
відповідає положенням ст. 224 ЦПК
України.

Тому суд, ураховуючи
вказане, а також наявність згоди
позивача на проведення заочного
розгляду даної справи, вважає за
можливе на підставі ст. 224 ЦПК України
розглянути вказану справу у
відсутності відповідачів, на підставі
наявних у справі доказах.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК
України судове засідання проводилось
без технічної фіксації.

Дослідивши письмові докази по справі,
судом встановлено наступне.

Так, відповідно до вимог ст. 3 ЦПК
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, з 15 вересня 1988 року
позивачка ОСОБА_1 перебувала у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, який 18
жовтня 2011 року помер, що
підтверджується відповідними
свідоцтва про вчинення актових
записів (а.с.5, 6).

Згідно із реєстром права власності на
нерухоме майно, будинковолодння,
розташоване по вул. Молодіївській у м.
Чернівці, загальною площею 84,80 кв.м., у
тому числі житловою – 35, 10 кв.м.
складається з: житлового будинку літ. А,
літньої кухні літ. Б., вбиральні літ.
В., гаража літ. Г, сараю літ. Д,сараю літ.
Е., гаража літ. Ж та огорожі №1-2 та
належить на праві власності ОСОБА_4
(а.с. 11).

При цьому, ОСОБА_1 вважаючи спірний
будинок її спільною сумісною з ОСОБА_4
власністю на підставі того, що вона
разом із чоловіком за рахунок спільних
коштів, які були отримані від продажу
квартири по вул. Стасюка, 15/40 провели
реконструкцію будинку, в результаті
якої нерухоме майно покращилось та
істотно збільшилось у площі й
відповідно є спільною сумісною
власністю, однак її право спільної
сумісної власності не визнавалось
відповідачами, з метою захисту свого
права на спірний будинок звернулась з
відповідним позовом до суду.

За наслідками розгляду справи за
позовом ОСОБА_1 до відповідачів про
визнання майна об`єктом права спільної
сумісної власності подружжя, рішенням
колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області від 03 липня
2013 року позов ОСОБА_1 задоволено та
житловий будинок з належними до нього
господарськими та побутовими
будівлями і спорудами, що розташований
на вулиці Молодіївській, 41 в м. Чернівці
визнано спільною сумісною власністю
подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (а.с. 7-8).

11 липня 2013 року з метою реєстрації на
підставі судового рішення права
спільної сумісної власності на спірний
будинок ОСОБА_1 звернулась до
реєстраційної служби Чернівецького
міського управління юстиції
Чернівецької області, однак рішенням
державного реєстратора прав на
нерухоме майно ОСОБА_6 № 3977964 від 15
липня 2013 року в задоволені її заяви
відмовлено на підставі того, що
правовстановлюючий документ (рішення
суду) не дає змогу зареєструвати право
сумісної власності, оскільки один із
співвласників помер, а згідно ст.25 п.4
Цивільного кодексу - цивільна
правоздатність фізичної особи
припиняється у момент її смерті (а.с. 9).

Відповідно ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Статтею 41 Конституції України
передбачено, що кожен має право
володіти, користуватися та
розпоряджатися своєю власністю.

У статті 319 ЦК України вказано, що
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд та має право вчиняти
щодо свого майна будь-які дії, які не
суперечать закону.

Крім того, згідно із положеннями ст. 392
ЦК України власник майна може
пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Так, відповідно до положень статті 60 СК
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Розмір часток майна дружини
та чоловіка при поділі майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, визначається за
правилами ст. 70 СК України.

Зокрема, відповідно до
ч.1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у
разі поділу майна, що є об’єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором

Крім того, відповідно до положень ст. 368
ЦК України спільна власність двох або
більше осіб без визначення часток
кожного з них у праві власності є
спільною сумісною власністю.

Разом з тим, відповідно до ст. 370 ЦК
України, якою регулюється питання про
виділ частки із майна, що є у спільній
сумісній власності та якою
передбачено, що співвласники спільної
сумісної власності, як і співвласники
спільної часткової власності мають
право на виділ у натурі частки із
спільного майна з тією лише різницею,
що учасники першої не мають завідомо
визначених ідеальних часток у праві
спільної власності, а відтак, вони
мають бути передусім визначені, після
чого стає можливим виділ частки в
натурі. При визначені розміру часток
співвласників у спільній сумісній
власності вважається, що вони є
рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між співвласниками,
законом або рішенням суду.

Крім того, згідно із положеннями ст. 372
Цивільного кодексу України, у разі
поділу майна, що є у спільній сумісній
власності, вважається, що частки
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено між ними або законом. За
рішенням суду частка співвласника може
бути збільшена або зменшена з
урахуванням обставин, які мають
істотне значення.

Якщо майно придбане під час шлюбу, то
реєстрація прав лише на ім'я одного з
подружжя не спростовує презумпції
належності його до спільної сумісної
власності подружжя, тобто якщо у
відповідному документі власником чи
набувачем вказано лише чоловіка, це ще
не означає, що він є одноосібним
власником майна.

Також слід зазначити, що згідно із ст.
356 ЦК України, власність двох чи більше
осіб із визначенням часток кожного з
них у праві власності є спільною
частковою власністю.

Порядок та підстави визначення часток
у праві спільної часткової власності
визначено у ст. 357 ЦК України.

Зокрема, зі змісту ст. 357 ЦК України
вбачається, що під терміном
«визначення часток» законодавець
розуміє визначення (встановлення)
розміру частки співвласника у
спільному сумісному майні.

Крім того, згідно із роз’ясненнями п. 12
Постанови Пленуму Верховного Суду
України №7 «Про судову практику у
справах про спадкування» від 30 травня
2008 року, за загальними правилами
частини другої статті 372 ЦК при поділі
майна, що є у спільній сумісній
власності, за рішенням суду частка
співвласника може бути збільшена або
зменшена з урахуванням обставин, які
мають істотне значення. У разі смерті
співвласника приватизованого будинку
(квартири) частки кожного із
співвласників у праві спільної
власності є рівними, якщо інше не було
встановлено договором між ними
(частина друга статті 370, частина друга
статті 372 ЦК). Частка померлого
співвласника не може бути змінена за
рішенням суду. Для оформлення права на
спадщину закон не вимагає рішення суду
про визначення частки спадкодавця.

У разі відмови нотаріуса видати
свідоцтво про право на спадщину
спадкоємцеві учасника спільної
сумісної власності мають право
звернутися з позовом про визначення
частки майна, належної померлому на
праві спільної сумісної власності.

Крім того, ч. 3 ст. 372 ЦК України
передбачено, що у разі поділу майна між
співвласниками право спільної
сумісної власності на нього
припиняється.

Таким чином, оскільки спірне
будинковолодіння на підставі рішення
суду, яке набрало законної сили та у
визначеному законом порядку не
скасоване, визнано спільною сумісною
власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_1, й
відповідно, дана обставина на підставі
ст. 61 ЦПК України є такою, що не підлягає
доказуванню, суд ураховуючи положення
ст. 70 СК України та ст. 372 ЦК України, а
також те, що домовленості між
позивачкою та її чоловіком щодо
визначення розміру часки у спільному
майні не було досягнуто, суд вважає, що
ОСОБА_1 та померлому ОСОБА_4 на праві
спільної сумісної власності належало
по ? частині спірного
будинковоолодіння й відповідно за
позивачкою підлягає визнанню право
власності на ? частину в житловому
будинку з належними до нього
господарськими та побутовими
будівлями і спорудами, який
розташований у м. Чернівці по вул.
Молодіївській, 41, загальною площею 84,80
кв.м, у тому числі житловою – 35,10 кв.м

Щодо позовних вимог ОСОБА_1
про визнання за нею та за відповідачами
ОСОБА_2, ОСОБА_3 право власності в
порядку спадкування після смерті
ОСОБА_4 на 1/6 частку за кожним в
спадковому майні, а саме у спірному
житловому будинку літ. А з належними до
нього господарськими та побутовими
будівлями і спорудами, які складаються
з літньої кухні літ. Б, убиральні літ. В.,
гаража літ. Г., сараю літ. Д., навісу літ.
Ж, огороді літ. Ж, що розташований у м.
Чернівці по вул. Молодіївській, 41,
загальною площею 84,40 кв.м. у тому числі
житловою – 35, 10 кв.м., то суд зазначає
наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України,
спадщина відкривається в наслідок
смерті особи або оголошення її
померлою.

Таким чином, згідно із положеннями
спадкового законодавства право на
спадкування виникає у день відкриття
спадщини.

Спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її ( ст.1268 ЦК України).

Зважаючи на вимоги ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

При цьому, відповідно до ст. 1226 ЦК
України частка у праві сумісної
спільної власності успадковується на
загальних підставах.

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її. Спадкоємець, який постійно
проживав разом із спадкодавцем на час
відкриття спадщини, вважається таким,
що прийняв спадщину, якщо протягом
строку, встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї. Незалежно від часу прийняття
спадщини вона належить спадкоємцеві з
часу відкриття спадщини.

Крім того, згідно із положеннями ст. 1258
ЦК України спадкоємці за законом
одержують право на спадкування
почергово. Кожна наступна черга
спадкоємців за законом одержує право
на спадкування у разі відсутності
спадкоємців попередньої черги,
усунення їх від права на спадкування,
неприйняття ними спадщини або відмови
від її прийняття, крім випадків,
встановлених ст.1259 ЦК України.

Відповідно ст. 1261 ЦК України у першу
чергу право на спадкування, за законом
мають діти спадкодавця, той із
подружжя, який його пережив та батьки.

Як вже встановлено судом, 18 жовтня 2011
року ОСОБА_4 помер та після його смерті
відкрилась спадщина на належне йому
на праві власності нерухоме майно,
зокрема й на ? частину спірного
житловий будинок з належними до нього
господарськими спорудами та будівлями
по вул. Молодіївській, 41 в м. Чернівці,
загальною площею 84,80 кв.м., в тому числі
житлова площа -
35,10 кв.м., співвласником якого він
був.

За життя ОСОБА_4 заповіт не складався.

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 є
його дружина ОСОБА_1 та двоє
дітей – відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
які у визначеному законом порядку на
підставі ст. 1270 ЦК України звернулись
до нотаріальної контори із
відповідними заяви про прийняття
спадщини, що підтверджується копіями
із спадкової справи ( а.с. 84-86).

Частиною 1 ст. 1267 ЦК України
передбачено, що частки у спадщині
кожного із спадкоємців за законом є
рівними.

Таким чином, ураховуючи вищевказане
ОСОБА_4 на день його смерті та ОСОБА_1
належало по ? частині спірного
будинковолодіння й відповідно після
смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на
належну йому ? частину спірного
будинковолодіння, яка й підлягає
успадкуванню спадкоємцями померлого в
рівних частках.

Оскільки крім ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
інших осіб, які претендують на спадщину
після смерті ОСОБА_4 як за законом, так
і за заповітом не має, даним
спадкоємцям в рівних частках в порядку
спадкування за законом належить по 1/6
частці кожному у спірному
будинковолодінні як у спадковому
майні.

Таким чином, ураховуючи наявність
права кожного із спадкоємців на
спадкування після смерті спадкодавця
належної йому на праві власності 1/2
частини будинку, за сторонами в справі
слід визнати право на спадкування
після смерті ОСОБА_4 по 1/6 частці
будинку з належними до нього
господарськими будівлями та спорудами
по вул. Молодіївській, 41 у м.
Чернівці за кожним.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.3,10,57-60,79,88,213-218, ЦПК України, ст.ст.
60, 61, 69-72 СК України, ст.ст. 328, 355, 368, 370, 372,
1220, 1223, 1226, 1264, 1268, 1269,1270 ЦК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визначити за ОСОБА_1 право власності на
1/2 частку в житловому будинку з
належними до нього господарськими та
побутовими будівлями і спорудами, що
розташований на вулиці Молодіївській,
41 в м. Чернівці, загальною площею 84,80
кв.м., в тому числі житлова площа – 35,10
кв.м.

Право спільної сумісної власності
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у житловому будинку з
належними до нього господарськими та
побутовими будівлями і спорудами, що
розташований на вулиці Молодіївській,
41 в м. Чернівці, загальною
площею 84,80 кв.м., в тому числі житлова
площа – 35,10 кв.м. припинити.

Визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_7 право
на 1/6 частки за кожним у спадковому
майні, що залишилось після смерті
ОСОБА_2, а саме в житловому будинку (літ.
А) з належними до нього господарськими
та побутовими будівлями і спорудами,
які складаються з літньої кухні (літ. Б),
убиральні (літ. В), гаража (літ. Г), сарая
(літ. Д), навісу (літ. Е), гаража (літ. Ж),
огорожі (літ. Ж), що розташований на вул.
Молодіївській, 41 в м. Чернівці,
загальною площею 84,80 кв.м., в тому числі
житлова площа – 35,10 кв.м.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом за письмовою заявою відповідача,
поданою ним протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана до апеляційного суду
Чернівецької області через
Першотравневий районний суд м.Чернівці
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Першотравневого

районного суду
м.Чернівці
Н. В. Піхало