АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Головуючий у 1 й інстанції -
Трещов В.В. Доповідач - Чубуков О.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2013 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі :

Судді-головуючого:
Чубукова О.П.

Суддів колегії:
Єлізаренко С.Ю. та Михайловської С.Ю.

при секретарі
Новицькій О.О.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_5
представника ОСОБА_6 на рішення
Жовтневого районного суду
м.Дніпропетровська від 16 вересня 2013
року по справі за позовом ОСОБА_6 до
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк», третя
особа ОСОБА_7 про визнання договору
застави недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Жовтневого районного суду
м.Дніпропетровська від 16 вересня 2013
року в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_6 до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя
особа ОСОБА_7 про визнання договору
застави недійсним - відмовлено в
повному обсязі.

11 жовтня 2013 року Позивач подав
апеляційну скаргу в якій просить
скасувати рішення та ухвалити нове по
суті позовних вимог.

Вважає, що оскаржуване рішення
ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає за необхідне
апеляційну скаргу відхилити, а рішення
суду залишити без змін з наступних
підстав.

Відповідно до ст.. ст.. 212 та 213 ЦПК
України суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємозв'язок доказів у їх сукупності.
Рішення суду повинно бути законним і
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно з законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 25
червня 2008 року між ОСОБА_7 та Закритим
акціонерним товариство «Приватбанк»,
правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «Приватбанк», був укладений
кредитний договір №310М про отримання
нею кредиту в сумі 47000 доларів США (а.с.6).

25 червня 2008 року позивач, який є
майновим поручителем ОСОБА_7
відповідно до договору поруки №310МР
від 25 червня 2008 року, уклав договір
застави автотранспорту №310МZA2 з
відповідачем, копія якого міститься в
матеріалах справи (а.с.11). Згідно даного
договору застави, предметом якої є
автотранспорт Toyota Carina, що належить
позивачу на праві власності, заставою
забезпечуються виконання зобов'язань
ОСОБА_7 перед відповідачем, що
випливають з кредитного договору № 310 М
від 25 червня 2008 року.

Позивачем визнано всі умови договору
застави автотранспорту №310МZA2, так як
ніяких пропозицій позивача
відповідачу змінити умови договору в
будь-якій частині не надходило.

Таким чином, підстав для задоволення
позову не вбачається у зв'язку з
недоведеністю та необґрунтованістю
позовних вимог.

У відповідності до ч.3 ст.10
ЦПК України кожна сторона повинна
довести ті обставини на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень.

Оцінюючи доводи позивача в частині
невідповідності п.25 спірного договору
вимогам ЗУ «Про заставу» суд приходить
до наступного. Пунктом 25 договору
застави автотранспорту №310МZA2 (а.с.12
зворот) передбачено, що у випадку, коли
суми вирученої від продажу предмету
застави, недостатньо для повного
задоволення вимог заставодержателя,
останній має право одержати суму, якої
не вистачає для повного задоволення
своїх вимог, з іншого майна
заставодавця/ позичальника в першу
чергу перед іншими кредиторами.

Ст.1 ЗУ «Про заставу» передбачено, що
застава - це спосіб забезпечення
зобов'язань, якщо інше не встановлено
законом. В силу застави кредитор
(заставодержатель) має право в разі
невиконання боржником (заставодавцем)
забезпеченого заставою зобов'язання
одержати задоволення з вартості
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами.

Таким чином, п.25 спірного договору
протирічить вимогам ЗУ «Про заставу»,
тому вимоги позивача в частині
визнання цього пункту договору є
обґрунтованими.

Висновки суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами, а
приведені в апеляційній скарзі доводи
зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5
представника ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного
суду м.Дніпропетровська від 16 вересня
2013 року - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає
чинності з моменту її оголошення і з
цього ж дня може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів.

Судді колегії: