Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2013 року Справа №607/19319/13-ц

Тернопільський міськрайонний суд
Тернопільської області в складі:

головуючої Черніцької І.М.

за участю секретаря Круцько О.Б.

з участю відповідача
ОСОБА_1,

адвоката ОСОБА_2П

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Тернополі цивільну
справу за позовом вищого державного
навчального закладу України
«Українська медична стоматологічна
академія» до ОСОБА_1 про стягнення
коштів за навчання,-

В С Т А Н О В И В:

Вищий державний навчальний заклад
України «Українська медична
стоматологічна академія» (далі
академія) звернувся до суду з позовом
про стягнення з ОСОБА_1 20 990,40 грн. витрат
на навчання.

В обґрунтування вимог вказує, що згідно
витягу з наказу за №410у від 02 серпня 2001
року, ОСОБА_1 зарахований з 01 вересня 2001
року до академії студентом першого
курсу стоматологічного факультету. 01
вересня 2001 року між академією та ОСОБА_1
укладено угоду про підготовку фахівців
з вищою освітою за №068, за напрямком
підготовки лікар-стоматолог.
Відповідно до умов угоди, студент
ОСОБА_1 зобов’язався прибути після
закінчення навчання академії на місце
направлення і відпрацювати не менше
трьох років у державному секторі. У
разі відмови їхати за призначенням
відшкодувати до державного бюджету
вартість навчання. Згідно рішення
державної екзаменаційної комісії від 30
червня 2006 року ОСОБА_1 присвоєно
кваліфікацію лікаря-стоматолога,
видано диплом спеціаліста та виключено
з числа студентів, у зв’язку з
закінченням навчання. Згідно наказу
від 10 липня 2006 року за №71 ОСОБА_1
зарахований в інтернатуру по
спеціальності стоматологія на базі
Бережанської ЦРЛ. 30 червня 2008 року
після закінчення інтернатури ОСОБА_1
звільнено з посади лікаря-інтерна і
направлено на роботу в Бережанський
район СЛА Волошино на посаду
лікаря-стоматолога, де він
зобов’язаний відпрацювати не менше
трьох років

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 жодного
разу не з’явився на роботу за місцем
направлення, просить позов
задовольнити та стягнути з відповідача
кошти за навчання.

У судове засідання представник позивач
не з’явився, хоча про час та місце його
був повідомлений належним чином.
Попередньо надіслав суду заяву про
слухання справи у його відсутності,
позов просить задовольнити.

Відповідач та його адвоката ОСОБА_2
позов не визнали та просили відмовити
за пропуском строку позовної давності.
Крім того, відшкодування вартості
навчання передбачено до державного
бюджету, а не на користь відповідного
вищого навчального та відсутній
нормативно-правовий акт, який би
встановлював порядок відшкодування
вартості навчання випускниками у разі
порушення угод про працевлаштування.

Судом встановлено, що згідно витягу з
наказу за №410у від 02 серпня 2001 року на
підставі протоколу за №22 від 02 серпня
2001 року засідання приймальної комісії,
ОСОБА_1 зарахований з 01 вересня 2001 року
до академії студентом першого курсу
стоматологічного факультету.

01 вересня 2006 року між академією
Міністерства охорони здоров’я (далі
МОЗ) та ОСОБА_1 укладено угоду за №068 про
підготовку фахівців з вищою освітою.
Згідно умов Угоди, академія
зобов’язалась після закінчення
навчання та одержання відповідної
кваліфікації забезпечити ОСОБА_1
місцем працевлаштування в державному
секторі. Студент ОСОБА_1 зобов'язався
прибути після закінчення вищого
навчального закладу на місце
направлення і відпрацювати не менше
трьох років. У разі відмови їхати за
призначенням, студент зобов'язався
відшкодувати до державного бюджету
вартість навчання в установленому
порядку (а.с. 22).

09 лютого 2006 року на засіданні комісії
академії по розподілу молодих
спеціалістів, які закінчують академію
у 2006 році вирішено направити ОСОБА_1 за
розподілом у Бережанський району
с.Волошино на посаду
лікаря-стоматолога, що підтверджується
протоколом засідання комісії по
розподілу молодих спеціалістів від 09
лютого 2006 року .

30 червня 2006 року ОСОБА_1 отримав диплом
про повну вищу освіту за спеціальність
«Стоматологія» та здобув кваліфікацію
лікаря-стоматолога.

Згідно витягу з наказу за №341 від 30
червня 2006 року вбачається, що ОСОБА_1
присвоєно кваліфікацію
лікаря-стоматолога, видано диплом
спеціаліста та виключено з числа
студентів, у зв’язку з закінченням
навчання.

З журналу обліку направлень на роботу
випускників ВНЗ за 2006 рік вбачається,
що 01 липня 2006 року ОСОБА_1 отримав
путівку на роботу за місцем
призначення у Бережанський район
с.Волошино на посаду лікаря
–стоматолога.

Наказом управління охорони здоров’я
Тернопільської облдержадміністрації
за №71 від 10 липня 2006 року, ОСОБА_1
зараховано в інтернатуру по
спеціальності стоматологія на базі
Бережанської ЦРЛ. Також, вказано, що
після закінчення інтернатури ОСОБА_1
звільнити з посади лікаря-стоматолога
і направити на роботу в Бережанський
район СЛА Волошино, на посаду
лікаря-стоматолога.

25 липня 2006 року наказом за №9
стоматологічної поліклініки
Бережанської ЦРЛ, ОСОБА_1 прийнятий в
стоматполіклініку Бережанської ЦРЛ
для проходження інтернатури.

30 червня 2008 року наказом за №10 ОСОБА_1
звільнено з стоматполіклініки
Бережанської ЦРЛ у зв’язку із
закінченням інтернатури, що
стверджується записом у трудовій
книжці за №3.

Після закінчення інтернатури у серпні
2008 року ОСОБА_1 зобов’язаний був
з’явитись для працевлаштування за
місцем направлення у Бережанський
район СЛА Волошино.

З листа Головного управління охорони
здоров’я Тернопільської обласної
державної адміністрації від грудня 2008
року «Про працевлаштування ОСОБА_1М.»
адресованого Тернопільському
державному медичному університету
ім.Горбачевського вбачається, що
Головне управління охорони здоров’я
Тернопільської обласної державної
адміністрації не заперечує проти
працевлаштування на викладацькій
роботі в медичному університеті
лікаря-стоматолога ОСОБА_1

02 січня 2009 року ОСОБА_1 прийнято на
роботу в Тернопільський державний
медичний університет на посаду
асистента кафедри терапевтичної та
дитячої стоматології, що
підтверджується записом у трудовій
книжці за №4 27 липня 2010 року ОСОБА_1
звільнений за власним бажанням.

З листа Головного управління охорони
здоров’я Тернопільської обласної
державної адміністрації від 04 березня
2011 року вбачається, що ОСОБА_1 після
закінчення інтернатури для
працевлаштування в с.Волошино не
з’явився.

Відповідно до довідки про витрати
коштів державного бюджету на навчання
випускника 2006 року виданої академією,
видатки згідно кошторису на навчання
ОСОБА_1 становлять 20 990 грн. 40 коп.

Суд, розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення учасників
судового розгляду, вважає, що позов не
підлягає до задоволення, виходячи із
наступних підстав.

В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданими відповідно до цього
Кодексу,в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином, відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

В силу вимог ч.1 ст.530 ЦК України якщо у
зобов’язанні встановлений строк його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України,
позовна давність – це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Згідно з вимогами ст. 257 ЦК України,
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

В силу вимог ч.ч. 1,5 ст. 261 ЦК України,
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатись про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 267 ЦК
України, сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Встановлено, що 30 червня 2008 року
відповідач був звільнений з
Бережанської ЦРЛ у зв’язку із
закінченням інтернатури. Згідно умов
Угоди та вимог Закону ОСОБА_1 після
закінчення інтернатури зобов'язаний
був прибути у серпні 2008 року на місце
направлення в с.Волошино і
відпрацювати не менше трьох років.
Однак, протягом 2008-1013 року ОСОБА_1 за
місцем направлення не з’явився та
жодного дня не відпрацював. 22 жовтня 2013
року позивач звернувся до суду із
позовом про стягнення з ОСОБА_1 Р,М.
коштів за навчання.

Відповідач заявив суду клопотання про
застосування строку позовної давності,
так як позивач повинен був дізнатись
про порушення свого права у 2008 році.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону
та встановленні обставини справи, суд
приходить до висновку, що позивач
звернувся в суд із вимогою про захист
свого цивільного права - стягнення
коштів за навчання із пропуском
трьохрічного строку позовної давності,
що згідно вимог ч.4 ст. 267 ЦК України є
підставою для відмови у позові.

В силу вимог ст. 10, 60 ЦПК України кожна
сторона зобов’язана довести ті
обставини на які посилається як на
підставу своїх вимог та заперечень.

Із заявою про поновлення строку
позовної давності позивач до суду не
звертався та доказів поважності причин
його пропуску не представив.

Крім того, будь-яких інших доказів, для
спростування доводів відповідача,
позивач суду не представив.

Суд не приймає до уваги твердження
адвоката про те, що витрати на навчання
відповідача повинні відшкодовуватись
на користь МОЗ України та відсутній
нормативно-правовий акт, який би
встановлював порядок відшкодування
вартості навчання випускниками у разі
порушення ними угод про
працевлаштування, з огляну на наступне.

Згідно з вимогами ст. ст. 1, 2 Указу
Президента України «Про заходи щодо
реформування системи підготовки
спеціалістів та працевлаштування
випускників вищих навчальних
закладів» (з відповідними змінами) вищі
навчальні заклади України здійснюють
підготовку спеціалістів: за рахунок
коштів Державного бюджету України,
республіканського бюджету Автономної
Республіки Крим та місцевих бюджетів -
за державним замовленням; за
рахунок коштів відповідних юридичних
та фізичних осіб - для роботи у
недержавному секторі народного
господарства; за рахунок власних
коштів особи - для роботи у державному
і недержавному секторі народного
господарства (за бажанням). Особи, які
навчаються за рахунок державних
коштів, укладають з адміністрацією
вищого навчального закладу угоду, за
якою вони зобов'язуються після
закінчення навчання та одержання
відповідної кваліфікації працювати в
державному секторі народного
господарства не менше ніж три роки. У
разі відмови працювати в державному
секторі народного господарства
випускники відшкодовують в
установленому порядку до державного
бюджету повну вартість навчання.

Відповідно до умов п. 1.2, п.6.6
Статуту позивача, академія є
державним навчальним закладом,
підпорядкова МОЗ та фінансується за
кошти державного бюджету.

Угода про підготовку фахівця у вищому
навчальному закладі України
укладалася між вищим навчальним
закладом позивачем по справі в особі
його керівника і ОСОБА_1 При цьому, МОЗ
України стороною угоди не було. Згідно
умов Угоди академія зобов’язалась
після закінчення навчання та одержання
відповідної кваліфікації забезпечити
ОСОБА_1 місцем працевлаштування в
державному секторі. ОСОБА_1 в свою чергу
зобов’язався прибути після закінчення
навчання на місце направлення і
відпрацювати не менше трьох років. У
разі відмови - відшкодування вартість
навчання. ОСОБА_1 погодився із умовами
даної угоди, що відповідно до вимог ст.
ст.3,6 ЦК України є підставою для
пред’явлення даного позову.

Крім того, відповідно до
вимог п. 8 Порядку працевлаштування
випускників державних вищих медичних
(фармацевтичних) закладів освіти,
підготовка яких здійснювалась за
державним замовленням від 15 квітня 1998
р. за N 246/2686, працевлаштування
випускників вищих медичних
(фармацевтичних) закладів освіти III -
IV рівнів акредитації проводиться
вищим закладом освіти персонально
кожного за набутою ними спеціальністю,
укладеними угодами та планом
працевлаштування випускників
Міністерства охорони здоров'я
України. Відтак, саме позивач
забезпечив відповідача
працевлаштуванням за вказаним місцем
роботи.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 4, 10, 60, 88, 212, 218, 223, 224-226, 228, 232, 294
Цивільного процесуального кодексу
України, ст.ст. 525, 526, 530, 610, 611 Цивільного
кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У позові Вищого державного навчального
закладу України «Українська медична
стоматологічна академія» до ОСОБА_1 про
стягнення коштів за навчання
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду Тернопільської
області через Тернопільський
міськрайонний суд шляхом подання
апеляційної скарги на рішення суду
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом .

Головуюча-підпис:
ОСОБА_3

Копія вірна

Суддя

І.М.Черніцька

Головуючий суддяОСОБА_3