Справа № 703/6346/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

30 грудня 2013 року Смілянський
міськрайонний суд Черкаської області в
складі:

головуючої -судді
Харченко Л. Г.

при секретарі Бойко
Л.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Сміла
цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» м. Київ до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,-

встановив:

ПАТ «Дельта Банк» (надалі Банк)
звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості за
договором кредиту, посилаючись на те,
що 27 серпня 2007 року між сторонами був
укладений договір на відкриття
карткового рахунку за яким Банк
відкрив ОСОБА_1 кредитну лінію на
загальну суму 30000 грн. та згідно
позовної заяви видав кредитну картку з
лімітом кредитування на загальну суму
1000 грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 29, 9 %
за користування кредитною лінією.

Так як відповідачка не виконує умови
кредитного договору, порушила строки
повернення кредиту та відсотків і
продовжує ухиляється від належного
виконання договору, позивач просив
стягнути з неї заборгованість по
кредитному договору, яка станом на 20
серпня 2013 року, становить – 3065 грн. 23
коп., в тому числі : по простроченому
тілу кредиту – 3065 грн. 23 коп.

Відповідачка позов не визнала і
пояснила, що дійсно 27 серпня 2007 року
вона взяла споживчий кредит і їй було
відкрито картковий рахунок на якому
було 1000 грн. і яким вона користувалася з
28 серпня 2007 року по 07 вересня 2007 року.

Всього з карточки вона зняла 1000 грн.,
які повністю виплатила Банку і вважає,
що заборгованості по кредиту немає. Так
як позивач з 2008 року не пред’являв їй
ніяких претензій по кредитному
договору в заявленому позові просила
відмовити, так як Банк порушив строки
позовної давності.

Заявлений позов не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27 серпня 2007 року
між сторонами був укладений договір №
001-23023-270807 на відкриття карткового
рахунку та обслуговування платіжної
картки за яким Банк відкрив ОСОБА_1
кредитною лінію на загальну суму 30000
грн. На день укладення договору
встановив кредитування 3000 грн. зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 29,9 % річних, 1 % на
позитивний залишок, 2,99 % плата за
обслуговування кредитного залишку,
процент від суми використаних
кредитних коштів, 7 % - процент поточної
заборгованості, обов’язковий до
погашення щомісяця, процент від суми
фактичної заборгованості станом на
розрахункову дату.

ОСОБА_1 зобов’язувалась сплачувати
Банку щомісячно обов’язковий
мінімальний щомісячний платіж, який
складається з % від суми поточної
заборгованості станом на розрахункову
дату (п.1.3) + всі нараховані проценти,
плати, штрафи та інші щомісячні
платежі, але не менше ніж 50 грн.

Отже, сторони встановили як строк дії
договору – до моменту виконання
сторонами в повному обсязі взятих на
себе зобов’язань (п. 4.2 Договору), так і
строки виконання зобов’язань зі
щомісячним погашенням платежів,
останній з яких у визначеній сумі
підлягав виконанню до 19 серпня 2013 року.

Таким чином, графіком платежів, який є
складовою частиною договору, погашення
кредитної заборгованості та строки
сплати чергових платежів визначено
місяцями.

Поряд зі встановленням строку дії
договору, сторони встановили і строки
виконання боржником окремих
зобов’язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов’язання, яке виникло на основі
договору.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов’язання, згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК
України спливає у відповідне число
останнього місяця строку.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 перестала
виконувати щомісячні зобов’язання з
погашення кредиту з 16 липня 2008 року. З
цього ж часу не виконує зобов’язання
по сплаті процентів за користування
кредитом, у той час як з вимогами про
стягнення заборгованості за кредитом
Банк звернувся 18 листопада 2013 року,
включивши до позовних вимог всю суму
заборгованості.

Разом з тим відповідно до 256 ЦК України
позовна давність – це строк у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 276 ЦК України).

Крім того згідно ч. 3 ст. 1054 ЦК України,
особливості регулювання відносин за
договором про надання споживчого
кредиту встановлені законом.

Як вбачається з п. 7 ч. 13 ст. 11 ЗУ «Про
захист прав споживачів» у спорах щодо
споживчого кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув.

Згідно заяви від 30 грудня 2013 року
відповідачка просила про застосувати
строки позовної давності, хоча, позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі.

При таких обставинах суд вважає, що
позивач пропустив строк позовної
давності по заявлених вимогах і не може
вимагати повернення споживчого
кредиту, строк давності якого минув. Це
стосується як основної вимоги, так і
додаткових вимог (ст. 266 ЦК України).

Відповідно до ст.. 88 ЦПК України
понесені позивачем витрати віднести на
його рахунок.

На підставі наведеного і ст. 11 ЗУ «Про
захист прав споживачів», ст.ст. 256 – 257,
276 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 57-60,
88, 212, 213, 215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

У позові публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк» м. Київ до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Черкаської області
через Смілянський міськрайонний суд
шляхом подачі в 10 денний строк з дня
його проголошення апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на його оскарження,
а в разі його оскарження – після
розгляду справи апеляційним судом,
якщо воно не буде скасоване.

Головуюча:

Л. Г. Харченко