Справа № 226/3339/13-ц
Провадження №2/226/1047/2013
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2013року Димитровський
міський суд Донецьткої області у
складі:

головуючої - судді Клепка Л.І.,

при секретарі Тіссен О.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в
м.Димитров справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,
спричиненої джерелом підвищеної
небезпеки,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до відповідача ОСОБА_2 про
відшкодування шкоди, спричиненої
джерелом підвищеної небезпеки
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди. В обґрунтування вимог вказав,
що 11.11.2012 року при перетині вулиці по
пішохідному переходу на нього було
здійснено наїзд автомобілем під
керуванням відповідача, внаслідок чого
йому були спричинені чисельні травми в
виді переломів обох кінцівок, забою
лівої нирки, ран та садн м'яких тканин
голови, тулубу, які за ступенем
тяжкості відносяться до тяжких
тілесних ушкоджень, небезпечних для
життя, з приводу чого він тривалий час
знаходився на лікуванні. Вказуючи на
відповідача як особу, вина якої
доведена вироком суду, та зазначаючи на
те, що відповідачем не в повній мірі
відшкодовані йому матеріальні збитки,
спричинені в ході лікування, та що в
добровільному порядку відповідач від
їх відшкодування ухиляється, позивач
просить суд стягнути з нього на його
користь на відшкодування матеріальної
шкоди 8572,68грн. Окрім того, посилаючись
на отримані внаслідок травм
страждання, перенесений ним фізичний
біль, встановлення йому 2 групи
інвалідності внаслідок каліцтва,
неможливість самостійного
пересування, втрату можливості
працювати і утримувати сім'ю, позивач
зазначає на спричиненні йому діями
відповідача моральної шкоди, яку він
оцінює в 20.000грн. та просить стягнути з
відповідача на його користь.

В судовому засіданні позивач свої
вимоги підтримав, обгрунтовуючи їх
викладеними в позовній заяві
обставинами, і просив суд задовольнити
їх в повному обсязі.

Відповідач вимоги позивача щодо
відшкодування матеріальної шкоди,
спричиненої йому в ході лікування, в
розмірі 8572,68грн. визнав повністю і не
заперечував проти стягнення з нього на
користь відповідача зазначеної суми.
Вимоги позивача щодо моральної шкоди
визнав частково, вважаючи їх
завищеними та при прийнятті рішення
просив суд врахувати його матеріальний
стан.

Вислухавши пояснення сторін та
дослідивши докази у справі, суд вважає,
що позов підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 11 листопада
2012року близько 17 год.20 хв. відповідач
ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом
«ВАЗ 21093» реєстраційний НОМЕР_2, який
належить йому на підставі права
власності, рухаючись по вулиці
Ватутіна в м.Димитров, порушив правила
дорожнього руху і здійснив наїзд на
пішохода - позивача ОСОБА_1, який
перетинав проїзну частину вулиці,
заподіявши йому тілесні ушкодження в
виді відкритих осколкових переломів
обох кісток правої гомілки, закритого
перелому внутрішнього відростка
великогомілкової кістки лівої гомілки,
забою лівої нирки, ран і садн м'яких
тканин голови, обох кистей, правої
гомілки,

які за ступенем тяжкості відносяться
до тяжких тілесних ушкоджень,
небезпечних для життя.

Вказані обставини
підтверджуються вироком
Димитровського міського суду від
1.03.2013року, за яким ОСОБА_2 визнано
винним у вчиненні кримінального
правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286
КК України та обрано покарання в виді
трьох років позбавлення волі зі
звільненням від покарання строком на
один рік. Питання цивільного позову,
пов'язаного з відшкодуванням
матеріальної та моральної шкоди,
спричиненої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, не
вирішувалось. Вирок набрав законної
сили 02.04.2013року.

Умови та порядок відшкодування
шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та
майну потерпілих при експлуатації
наземних транспортних засобів на
території України врегульовані
Законом України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» від 1.07.2004р.
Статтею 3 Закону визначено, що
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та (або) майну потерпілих
внаслідок ДТП та захисту майнових
інтересів страхувальників. Згідно ст. 33
зазначеного Закону учасник ДТП,
цивільно-правова відповідальність
якого застрахована, повинен
повідомити страховика про ДТП. Зокрема,
в підпункті 33.1.2 п. 33.1 цієї статті Закону
застережено, що учасник ДТП
зобов'язаний вжити заходів для
невідкладного, але не пізніше трьох
робочих днів, повідомлення страховика,
з яким було укладено договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
або, у випадках, передбачених цим
Законом, МТСБУ про настання ДТП.

Відповідач суду пояснив, що на час
вчинення дорожньо-транспортної
пригоди він мав страховий поліс, проте
з якою страховою компанією був
укладений договір страхування він не
пам'ятає і доказів на підтвердження
зазначеної обставини суду не надав. При
цьому зазначив, що про настання
страхового випадку він страхову
компанію не повідомляв.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України
шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.
Якщо цивільна правова
відповідальність винного водія на
момент дорожньо-транспортної пригоди
була застрахована, то завдану шкоду при
дотриманні вимог договору
відшкодовують страхові компанії.
Оскільки відповідач у встановлений
законом і договором триденний строк не
повідомив страхову компанію про
страховий випадок та не надав суду
доказів про направлення такого
повідомлення, це позбавляє його права
на відшкодування шкоди за його винні
дії страховиком у порядку,
передбаченому ст.1194 ЦК України.

В судовому засіданні позивач
пояснив, що загальна сума понесених ним
матеріальних витрат на лікування
склала 21572,68грн. В ході судового
розгляду кримінального провадження на
відшкодування матеріальної шкоди
відповідачем ОСОБА_2 йому було
добровільно сплачено 13000грн.
Невідшкодовану частину витрат, яка на
час розгляду цивільної справи
становить 8572,68грн., відповідач
зобов'язався сплатити після вироку
суду, однак до цього часу свої
зобов'язання не виконав, з приводу чого
він змушений був звернутися до суду.
Вказана обставина та розмір
невідшкодованої позивачу матеріальної
шкоди, підтвердженої товарними чеками
на придбання медичних препаратів,
використаних в ході лікування,
відповідачем не заперечувались.

Згідно ст.1166 ЦК України, якою
визначені загальні підстави
відповідальності за завдану майнову
шкоду, є вина особи, яка її завдала.

Особливість відшкодування шкоди,
завданої діяльністю, пов'язаною з
використанням джерела підвищеної
небезпеки, до якого віднесено і
транспортні засоби, передбачена
статтею 1187 ЦК України, відповідно до
частини другої якої шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі володіє
транспортним засобом. Частиною 5 ст.1187
ЦК України визначено, що особа, яка
здійснює діяльність, що є джерелом
підвищеної небезпеки, відповідає за
завдану шкоду, якщо вона не доведе, що
шкоди було завдано внаслідок
непереборної сили або умислу
потерпілого.

Згідно пункту 2 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 березня
1992 року №6 «Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» шкода, заподіяна
особі і майну громадянина або
заподіяна майну юридичної особи,
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її завдала, за умови
що дії останньої були неправомірними,
між ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина зазначеної

особи, а коли це було наслідком дії
джерела підвищеної небезпеки -
незалежно від вини.

Вина відповідача в
дорожньо-транспортній пригоді знайшла
своє підтвердження в вироку суду від
1.03.2013року, який відповідно до частини
четвертої статті 61 ЦПК є обов'язковим
для суду, що розглядає справу про
цивільно-правові наслідки дій особи,
стосовно якої ухвалено вирок, з питань,
чи мали місце ці дії та чи вчинені вони
цією особою.

Таким чином, суд вважає, що вимоги
позивача щодо відшкодування
відповідачем матеріальної шкоди в
розмірі 8572,68грн. є обґрунтованими і
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Вирішуючи питання щодо
відшкодування моральної шкоди, суд
виходить з наступного.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право
на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України
моральна шкода відшкодовується
незалежно від вини органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим, органу місцевого
самоврядування, фізичної або юридичної
особи, яка її завдала, якщо шкоди
завдано каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю фізичної особи
внаслідок дії джерела підвищеної
небезпеки.

Судом встановлено, що в результаті дій
відповідача позивачу були спричинені
тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні
для життя, внаслідок чого він став
інвалідом 2 групи, зазнав значних
моральних та фізичних страждань, які
через неможливість відновлення
попереднього стану здоров'я, тяжкість
вимушених змін в його житті,
необхідність докладання значних
зусиль для організації своєї
життєдіяльності тривають і досі. З
врахуванням зазначених обставин,
характеру та обсягу страждань суд
вважає за необхідне стягнути з
відповідача на користь позивача на
відшкодування моральної шкоди 17000 грн.
На думку суду, з врахуванням
матеріального та сімейного стану
відповідача, наявності на його
утриманні двох неповнолітніх дітей
такий розмір моральної шкоди буде
відповідати вимогам розумності,
виваженості і справедливості. Тому
позовні вимоги позивача в частині
відшкодування моральної шкоди суд
задовольняє частково.

Вирішуючи питання щодо судових витрат,
суд вважає за необхідне в порядку ст.88
ЦПК України стягнути з відповідача на
користь держави судовий збір в розмірі
229,40 грн. за вирішення спору про
відшкодування матеріальної шкоди та
229,40 грн. за вирішення спору про
відшкодування моральної шкоди,
оскільки позивач відповідно до Закону
України «Про судовий збір» від сплати
судового збору при зверненні до суду
звільнений.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 23,1166,1167,1187 ЦК України, ст.ст.10, 11, 57,
209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, заподіяної нанесенням
шкоди здоров'ю джерелом підвищеної
небезпеки задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 в
відшкодування матеріальної шкоди
8572,68грн. та в відшкодування моральної
шкоди 17000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави
судовий збір в розмірі 458,80 грн.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Донецької області
через

Димитровський міський суд Донецької
області шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

В разі, якщо особи, які приймали
участь у справі, не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення рішення, вони можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
судового рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення
проголошені 16 грудня 2013 року. Повний
текст рішення виготовлено 20 грудня
2013року.

Суддя
Л.І.Клепка