Справа №784/4880/13 25.12.2013 25.12.2013 25.12.2013
Провадження №22-ц/784/3830/13
Справа № 22-ц/784/3830/13
Головуючий першої інстанції:
Суддя-доповідач апеляційного
суду: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2013 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі

головуючого Галущенка О.І.

суддів Довжук Т.С., Коломієць
В.В.,

при секретарі Романенко Ю.О.,

за участю представника позивачів
ОСОБА_2, відповідачки ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 20 вересня 2013 року,
ухвалене у справі за позовом ОСОБА_4.,
ОСОБА_5 до ОСОБА_3 та ОСОБА_6 про усунення
перешкод в користуванні квартирою та
виселення,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5
звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3
та ОСОБА_6 про усунення перешкод в
користуванні квартирою та виселення.

Позивачі вказували, що рішенням
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 19 грудня 2012 року було
припинено право власності ОСОБА_3 на 1/3
частку квартири АДРЕСА_1 та за кожним з
позивачів було визнано право власності
на ? частку вказаної квартири. Позивачі
сплатили ОСОБА_3 вартість її частки
квартири, але ОСОБА_3 не бажає
добровільно виселятись з неї, крім
того, відповідачка без їх згоди
зареєструвала у спірній квартирі свою
матір - ОСОБА_6 - та вселила її до
квартири. Посилаючись на викладене,
позивачі просили, усунути перешкоди в
користуванні квартирою та виселити
відповідачів без надання іншого жилого
приміщення.

Рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 20 вересня 2013 року позов
задоволено. Усунуто ОСОБА_4, ОСОБА_5Д
перешкоди у користування квартирою
АДРЕСА_1, шляхом виселення із даної
квартири без надання іншого жилого
приміщення ОСОБА_3 та ОСОБА_6 Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь позивачів судові
витрати в розмірі 114 грн. 70 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просила скасувати рішення та ухвалити
нове, яким в задоволенні позову
відмовити.

Перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню із
наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що відповідно
до положень ст.ст. 383, 391 ЦК України, ст. 150
ЖК України право позивачів як
власників квартири АДРЕСА_1, на
володіння та користування своєю
власністю порушене внаслідок
проживання в цій квартирі відповідачів
без законних підстав, в зв'язку з чим
воно підлягає захисту шляхом виселення
ОСОБА_3 та ОСОБА_6 з квартири без надання
іншого жилого приміщення

Проте колегія суддів не може
погодитися з таким висновком.

За змістом ст. 182 ЦК України право
власності та інші речові права на
нерухомі речі, обтяження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.
Державна реєстрація прав на
нерухомість є публічною, здійснюється
відповідним органом, який зобов'язаний
надавати інформацію про реєстрацію та
зареєстровані права в порядку,
встановленому законом. Порядок
проведення державної реєстрації прав
на нерухомість та підстави відмови в
ній встановлюються законом.

Частиною 1 ст. 316 ЦК України визначено,
що правом власності є право особи на
річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України права
на нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації, виникають з дня
такої реєстрації відповідно до закону.

Частинами 1, 3 ст. 3 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» N 1952-IV
від 01.07.2004р. встановлено, що державна
реєстрація прав є обов'язковою.
Інформація про права на нерухоме майно
та їх обтяження підлягає внесенню до
Державного реєстру прав. Права на
нерухоме майно та їх обтяження, які
підлягають державній реєстрації
відповідно до цього Закону, виникають з
моменту такої реєстрації.

Згідно ст. 4 вказаного Закону
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування,
зокрема, право власності на нерухоме
майно.

Однак суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про задоволення позову, не
з'ясував чи набули позивачі в
установленому законом порядку право
власності на всю квартиру АДРЕСА_1,
виходячи з вищевикладених положень
закону.

Між тим, з пояснень представника
позивачів в суді апеляційної інстанції
вбачається, що до теперішнього часу
право власності на нерухоме майно,
визнане за позивачами рішенням
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 19 грудня 2012 року, у
передбаченому законом порядку не
зареєстровано, а відтак висновок
місцевого про порушення прав
позивачів, передбачених ст. 391 ЦК
України, щодо усунення перешкод у
здійсненні ними права користування
вищевказаною квартирою є передчасним.

Суд першої інстанції не прийняв до
уваги викладене, а тому дійшов
помилкового висновку про
обґрунтованість позову ОСОБА_4 та
ОСОБА_5

За таких обставин колегія суддів
вважає, що відсутні підстави для
задоволення позову.

Оскільки суд першої інстанції на
зазначене уваги не звернув, то рішення
відповідно до ст.309 ЦПК України
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні позову ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Відповідно до ст.88 ЦПК України з ОСОБА_4
та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 підлягають
стягненню відшкодування судового
збору за подачу апеляційної скарги в
загальній сумі 114грн. 70коп., тобто, по
57грн.35коп. з кожного.

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів

ВИРИШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м.
Миколаєва від 20 вересня 2013 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_4., ОСОБА_5 до
ОСОБА_3 та ОСОБА_6 про усунення перешкод
в користуванні квартирою та виселення
-відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4., ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_3 відшкодування судового збору за
подачу апеляційної скарги в загальній
сумі 114грн. 70коп., тобто, по 57грн. 35коп.
(п'ятдесят сім гривень тридцять п'ять
копійок) з кожного.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і з цього
часу протягом двадцяти днів може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді