Справа № 1306/2-1/11
Головуючий у 1 інстанції: Гарасимків
Провадження № 22-ц/783/713/13
Доповідач в 2-й інстанції: Приколота
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2013 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого-судді
Приколоти Т.І.

суддів:
Богонюка М.Я., Савуляка Р.В.

з участю секретаря
Цар М.М.

з участю
прокурора Захарка А.І.,

ОСОБА_2, ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю (далі -
ТзОВ) Кафетерій «ВАТРА» на рішення
Дрогобицького міськрайонного суду
Львівської області від 22 червня 2012 року
в частині визнання договору недійсним
та стягнення моральної шкоди, по справі
за позовом ОСОБА_2 та Дрогобицького
міжрайонного прокурора до ТзОВ
Кафетерій «ВАТРА», з участю третьої
особи ОСОБА_5, про поновлення в правах
учасника товариства, виплати частки з
прибутку товариства, виділу частки
його майна, визнання договору
недійсним, стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2, з врахуванням уточнених
вимог, прийнятих судом, звернулася з
позовом про поновлення її в правах
учасника товариства, з якого вона була
незаконно виключена, визнання
незаконним рішення зборів учасників
товариства від 25 травня 2003 року про
виключення її із засновників
товариства, виплату їй частки з п'яти
квартир, які були закуплені
товариством за прибутки, визнання
недійсними всіх протоколів зборів
товариства після приватизації до 2003
року, зокрема, двох протоколів зборів
від 10 лютого 2001року про прийняття
нових учасників в товариство ОСОБА_6 та
ОСОБА_7, протоколів зборів товариства
про перерозподіл та відступ часток
засновників, розподіл часток майна
засновників, визнання недійсним
протоколу зборів учасників від 16
вересня 1995 року, визнання недійсним
протоколу зборів учасників від 8 жовтня
1999 року, стягнення моральної шкоди,
пов'язаної із порушенням її прав
учасника товариства, в розмірі 25 000 грн.

Дрогобицький міжрайонний
прокурор подав позов в інтересах
ОСОБА_2 про визнання недійсним договору
купівлі - продажу частини нежилого
приміщення від 8 липня 2005 року,
укладеного ТзОВ Кафетерій «ВАТРА» з
ОСОБА_5

Рішенням Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 22 червня 2012 року позов
задоволено частково. Визнано
незаконним рішення зборів учасників
товариства про виключення ОСОБА_2 із
засновників товариства, оформлене
протоколом від 25 квітня 2003 року.
Поновлено ОСОБА_2 в правах учасника
ТзОВ Кафетерій «ВАТРА», з якого вона
була незаконно виключена, з первинною
долею в розмірі 5%. Визнано недійсним
протокол зборів вказаного ТзОВ від 10
лютого 2001 року «Про вихід зі складу
засновників товариства ОСОБА_8,
перерозподіл часток у статутному
фонді, затвердження змін в установчих
документах товариства». Визнано
недійсним протокол зборів ТзОВ
Кафетерій «ВАТРА» № 9 від 10 лютого 2001
року «Про вихід зі складу засновників
ТзОВ Кафетерій «ВАТРА», про прийняття
до складу засновників цього
товариства, реєстрацію змін до Статуту
та Установчої угоди товариства».
Визнано недійсним протокол зборів ТзОВ
Кафетерій «ВАТРА» від 8 жовтня 1999 року
«Про надання трьохкімнатної квартири
АДРЕСА_1 директору товариства
Левицькій 1.1.», Визнано недійсними
зміни та доповнення до Статуту ТзОВ
Кафетерій «ВАТРА», зареєстровані
Дрогобицькою міською радою
розпорядженням 195 від 24 червня 2003 року.
Визнано недійсним договір
купівлі-продажу частини нежилого
приміщення від 8 липня 2005 року,
укладений між ТзОВ Кафетерій «Ватра»
та ОСОБА_5, посвідчений приватним
нотаріусом Дрогобицького районного
нотаріального округу, зареєстрований в
реєстрі за № 1815. Стягнуто з ТзОВ
Кафетерій «ВАТРА» в особі директора
Левицької І.І. в користь ОСОБА_2
моральну шкоду в розмірі 2000 грн. В решті
позову відмовлено.

Рішення оскаржило ТзОВ Кафетерій
«ВАТРА».

В частині позовних вимог про
поновлення в правах учасника
товариства, виплати частки з прибутку
товариства, виділу частки його майна
справа переглянута Львівським
апеляційним господарським судом 12
вересня 2013 року.

Відповідно до постанови
Львівського апеляційного
господарського суду від 12 вересня 2013
року ним припинено провадження у
справі в частині позовних вимог
Дрогобицького міжрайонного прокурора
про визнання недійсним договору
купівлі-продажу частини нежитлового
приміщення від 8 липня 2005 року,
укладеного між ТзОВ Кафетерій «ВАТРА»
та ОСОБА_5, посвідченого приватним
нотаріусом Дрогобицького районного
нотаріального округу, зареєстрованого
в реєстрі за № 1815 та в частині позову
ОСОБА_2 про стягнення з відповідача
заподіяної моральної шкоди в розмірі 25
000 грн. незаконними діями директора
підприємства Левицької І.І. В цій
частині справу направлено на розгляд
до Апеляційного суду Львівської
області.

В апеляційній скарзі на рішення в
частині вирішення позовних вимог про
визнання договору недійсним та
стягнення моральної шкоди апелянт
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову в
позові. Вважає, що оскаржуване рішення
в цій частині ухвалено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, при неповно з'ясованих
обставинах справи, висновки суду не
відповідають обставинам справи.
Зазначає, що підстави для визнання
оспорюваного договору недійсним та
стягнення моральної шкоди відсутні.

Прокурор, позивач та її
представник, посилаючись на законність
та обґрунтованість оскаржуваного
рішення у зазначеній вище частині,
просять залишити таке без змін та
відхилити апеляційну скаргу як
безпідставну.

Заслухавши суддю-доповідача,
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи, законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції у зазначеній вище
частині; колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу слід задовольнити,
оскільки суд першої інстанції зробив
свої висновки без належних підстав,
справу вирішено без достатньої
перевірки обґрунтованості позовних
вимог; висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи,
встановленим на підставі повної і
всебічної перевірки доказів, їх
дослідження і правильної оцінки; тому з
висновками суду погодитися не можна.

Відповідно до ст.ст. 3,4 ЦПК, ст.ст. 3,
15,16 ЦК України кожна особа має право в
порядку, встановленому законом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів у спосіб,
визначений законами України.

На підставі ст.ст.11, 60, 61 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням осіб, в межах
заявлених ними вимог на підставі
наданих доказів; кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Рішення вважається
обґрунтованим, якщо воно ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення в частині,
що переглядається, цим вимогам не
відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовуються вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3)
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Встановлено, що 8 липня 2005 року між ТзОВ
Кафетерій «ВАТРА», від імені якого
діяла директор Левицька І.І. на
підставі протоколу загальних зборів
від 14 вересня 1995 року, і ОСОБА_5 укладено
нотаріально посвідчений договір
купівлі-продажу частини нежитлового
приміщення, позначеного літерою « 6»,
площею 25,1 кв.м, у будівлі № 1 на вулиці
Мазепи у м.Дрогобичі (т.2 а.с.12).

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.92 ЦК України,
юридична особа набуває цивільних прав
та обов'язків і здійснює їх через свої
органи, які діють відповідно до
установчих документів та закону. Орган
або особа, яка виступає від її імені,
зобов'язані діяти в інтересах
юридичної особи, добросовісно і
розумно. Частиною 1 ст.161 ЦК України
визначено, що виконавчий орган
акціонерного товариства діє від імені
товариства у межах, встановлених
статутом акціонерного товариства і
законом, тобто, у межах наданих йому
повноважень. При здійсненні своїх прав
особа зобов'язана утримуватись від
дій, які могли б порушити права інших
осіб (ч.2 ст. 13 ЦК України). Не
допускаються дії особи, що вчиняються з
наміром завдати шкоди іншій особі, а
також зловживання правом в інших
формах.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 89 ГК України
управління діяльністю товариства
здійснюють його органи та посадові
особи. Посадовими особами визнаються
голова, члени виконавчого органу та
інші посадові особи. Керівник (голова)
товариства відноситься до посадових
осіб, на яких розповсюджується трудове
законодавство. Для вчинення певних дій
від імені товариства він користується
повноваженнями, якими його наділено, на
умовах представництва. Згідно зі ст. 154
ЦК України установчим документом
акціонерного товариства є його статут.

Статутом товариства, у чинній на час
вчинення оспорюваного правочину
редакції, передбачено, що управління
поточною діяльністю підприємства (п.8.14)
виконується директором (т.1 а.с.70-80).

Інститут представництва врегульований
главою 17 ЦК України. Відповідно до ч. 1
ст. 237 ЦК Україні представництвом є
правовідношення, в якому одна сторона
(представник) зобов'язана або має право
вчиняти правочини від імені другої
сторони, яку вона представляє.
Представництво виникає на підставі
договору, закону, акта органу юридичної
особи та з інших підстав, встановлених
актами цивільного законодавства (ч. 3
ст. 237 ЦК України). Статут є установчим
документом товариства у якому наявні
положення щодо повноважень органів
управління, керівника юридичної особи
та їх компетенції (ст.ст. 87, 88 ЦК
України). Представництво Левицької
І.І., яка при укладенні оспорюваного
договору діяла від імені продавця,
виникло на підставі Статуту. При
укладенні оспорюваного договору вона
діяла як посадова особа, що здійснює
представництво інтересів юридичної
особи.

Задовольняючи позовні вимоги про
визнання недійсним вказаного вище
договору купівлі-продажу, суд першої
інстанції виходив з того, що такий
вчинено після виключення позивача з
учасників товариства. Суд першої
інстанції мотивував свої висновки тим,
що відповідно до ст. 54 Закону України
«Про господарські товариства» при
виході учасника з товариства з
обмеженою відповідальністю йому
виплачується вартість частини майна
товариства, пропорційно його частці у
статутному фонді.На вимогу учасника та
за згодою товариства вклад може бути
повернуто повністю або частково в
натуральній формі. Однак, незважаючи на
це, позивачеві ОСОБА_2 станом на 5
червня 2006 року не виплачено вартості
частини майна товариства, та не
виділено майно в натурі.

Суд посилався на те, що ТзОВ Кафетерій
«ВАТРА» створено шляхом викупу майна
та приміщення орендного підприємства
кафетерій «Ватра» згідно договору
купівлі - продажу майна від 30 грудня 1994
року № 44 Учасником (позивачем ОСОБА_2)
внесено частку суми коштів в розмірі 5%.
Виключення ОСОБА_2 із учасників
товариства проведено з порушенням
вимог чинного законодавства. Суд
зробив висновок про підставність
позовної вимоги щодо визнання
недійсним оспорюваного договору
купівлі-продажу, оскільки відповідно
до ч.І ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент його вчинення стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами 1-3,5,6 ст.ё 203 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1ст.203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Суд посилається
на те, що п.6 оспорюваного договору
купівлі - прожду частини нежитлового
приміщення від 8 липня 2005 року
продавець стверджував, що відносно
відчужуваної частини нежитлового
приміщення судового спору немає, однак
ще 15 грудня 2003 року ОСОБА_2 звернулася з
позовом про поновлення її в правах
учасника товариства, яка володіє 5% у
його статутному фонді.

З такими висновками суду погодитись не
можна.

Відповідно до ст.215 ЦК підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами 1-3,5,6 ст. 203 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач оспорювала дійсність зборів
щодо виключення її з товариства,
питання про виділ її частки вона не
ставила. Відомості про наявність спору
щодо відчуженої за оспорюваним
договором частини приміщення на час
укладення цього договору - відсутні.

Відповідно до вимог ст.ст. 203, 215 ЦК
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства; особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 12 вересня 2013
року відмовлено у задоволенні позову
ОСОБА_2 в частині вимог про поновлення
її корпоративних прав (т.4 а.с.195-203).

У справі відсутні належні та допустимі
докази на підтвердження наявності
підстав для визнання оспорюваного
правочину недійсним із підстав, які
заявлені прокурором в інтересах ОСОБА_2

Виходячи з аналізу наявних у справі
доказів, колегія суддів приходить до
висновку, що досліджені обставини в
своїй сукупності не дають підстав
вважати, що оспорюваний правочин
суперечить засадам цивільного
законодавства, виходить за межі
здійснення цивільних прав та виконання
цивільних обов'язків (ст.ст. 3,13,14 ЦК
України), Статуту ТзОВ Кафетерій
«ВАТРА»; відтак, відсутні підстави для
визнання його недійсним.

Суд першої інстанції не навів мотивів
задоволення вимоги про стягнення в
користь позивача моральної шкоди.

Колегія суддів вважає, що позивачем не
надано належних та допустимих доказів
на підтвердження такої шкоди у зв'язку
з порушенням її прав. Зокрема, відсутні
докази того, що позивач повинна була
прикладати додаткових зусиль для
організації свого життя, моральних
страждань, інших негативних явищ,
заподіяних їй; що полягало у моральних
переживаннях, завданні шкоди здоров'ю,
порушенні нормальних життєвих
зв'язків. Відтак, наявність шкоди,
протиправних дій та причинного зв'язку
між шкодою та такими діями не є
доведеною. З цих міркувань у суду не
було підстав для задоволення вимоги
про стягнення моральної шкоди.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що оскаржуване
рішення в частині задоволення вимог
про визнання недійсним договору
купівлі-продажу та стягнення моральної
шкоди підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.І ст.307, ст.ст. 309,
313, ч.2 ст. 314, ст. ст. 316, 319 ЦПК України,
колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю Кафетерій
«ВАТРА» на рішення Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 22 червня 2012 року в частині
визнання недійсним договору
купівлі-продажу частини нежитлового
приміщення та стягнення моральної
шкоди, - задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 22 червня 2012
року в частині визнання недійсним
нотаріально посвідченого договору
купівлі-продажу частини нежитлового
приміщення від 8 липня 2005 року,
укладеного між ТзОВ Кафетерій «ВАТРА»
та ОСОБА_5, зареєстрованого за № 1815; та
стягнення з ТзОВ Кафетерій «ВАТРА» в
особі директора Левицької І.І. в
користь ОСОБА_2 моральної шкоди в
розмірі 2000 грн., - скасувати та ухвалити
в цій частині нове рішення, яким в
позові ОСОБА_2 до Товариства з
обмеженою відповідальністю Кафетерій
«ВАТРА» - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішенням законної сили.

Головуючий: (підпис)

Судді:(підписи)

З оригіналом згідно:

Суддя
Т.І. Приколота