Справа № 667/6493/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2013 року Комсомольський
районний суд м. Херсона у складі :

головуючого
судді: Майдан С.І.

при секретарі:
Конопляннікової І.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Херсоні цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визначення порядку користування
квартирою,

ВСТАНОВИВ:

08.08.2013 року позивач звернувся до суду з
позовом, у якому просить визначити
порядок користування квартирою № 91 по
вул. Робоча,209 в м. Херсоні, яка
перебуває у спільній частковій
власності сторін у рівних частинах,
виділити в його користування житлову
кімнату, зазначену в технічному
паспорті №2 площею 12,6 кв. м з балконом
площею 3,6 кв. м, а відповідачу виділити в
користування житлову кімнату
зазначену в технічному паспорті №1
площею 16,5 кв. м; кухню – площею -5,46 кв. м,
ванну кімнату площею – 1, 95 кв. м,
вбиральню площею – 1,01 кв. м, коридор
площею – 6,03 кв. м залишити у спільному
користуванні.

У судовому засіданні позивач підтримав
заявлені вимоги, просив суд їх
задовольнити з підстав, зазначених в
позовній заяві. Пояснив, що після
розірвання шлюбу с відповідачем у 2008
році порядок користування квартирою
між сторонами встановлений не був, так
як продовжували проживати разом, за
період з 2008 по 2012 року він кільки разів
самостійно покидав приміщення
квартири для проживання на
орендованій квартирі та в помешканні
батьків, потім знову самостійно
повертався до свого помешкання. У 2012
році він вимушений був покинути
квартиру, так як з відповідачем у нього
склалися неприязні стосунки, виникають
конфлікти. Відповідач неодноразово
зазначала, що вона не хоче з ним
проживати, щоб шукав собі інше житло.
Конкретних перешкод в користуванні
зазначеним житлом вона йому не
завдавала, з цього приводу він не
звертався до відповідних органів. На
даний час він перебуває у
зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою,
проживає з нею у належному їй
житловому приміщенні, але оскільки є
співвласником спірної квартири та
зареєстрований в ній, бажає закрити
виділену йому кімнату на ключ, в
зручний йому час з’являтися туди та
користуватися нею. Якщо він і надасть
сину право користування кімнатою №2
площею 12,6 кв. м, то при визначенні
порядку користування, відповідачка
буде позбавлена можливості заходити в
його кімнату.

Відповідач у судовому засіданні
заперечувала проти задоволення
позовних вимог, вважала позов
необґрунтованим та таким, що не
підлягає задоволенню. Зазначила, що
запропонований позивачем порядок
користування квартирою не враховує
інтереси їх спільного 13-річного сина,
який зареєстрований та проживає в
квартирі, саме він користується
кімнатою площею 12,6 кв. м , яку позивач
просить виділити у користування, такий
порядок позбавить її та сина
користуватися приміщенням загального
користування - єдиним балконом на всю
квартиру. Також пояснила, що з моменту
розірвання шлюбу жодних вимог щодо
встановлення порядку користування
спільною квартирою від позивача не
надходило. Незважаючи на розірвання
шлюбу між ними відбувалося примирення
та позивач проживав у квартирі, він
кільки разів добровільно покидав
квартиру та повертався до неї, ніхто
йому не чинить перешкод в користуванні
квартирою, він має ключі від квартири
та приходить до неї у зручний для нього
час, конфліктів щодо користування
квартирою між ними не було. У 2012 році
позивач добровільно покинув квартиру,
зареєстрував новий шлюб та на даний
час проживає з новою дружиною. Спору з
приводу користування квартирою не має.
Після розлучення місцем проживання
сина було визначено разом з матір’ю за
добровільною згодою сторін.
Проживання сина у одній кімнаті з
матір’ю буде порушувати не тільки
інтереси дитини, але й санітарні норми.

Заслухавши пояснення осіб, які брали
участь у справі, свідків, дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні обставини
та відповідні їм правовідносини.

Згідно договору купівлі-продажу № 1782
від 26.11.1996 року, укладеного на ХТБ
«Альтр-Его», ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в рівних
частках належить квартира АДРЕСА_1.
Право власності зареєстровано в ХДБТІ
26.11.1996 року (а.с.6-7).

Сторони за справою перебували у
зареєстрованому шлюбі з 01.11.1996 по 18.04.2008
року, після реєстрації шлюбу дружина
змінила прізвище з ОСОБА_3 на ОСОБА_1,
зазначені обставини в вбачаються зі
свідоцтв про одруження та розірвання
шлюбу ( а.с.9, 37).

Від даного шлюбу сторони мають
неповнолітнього сина, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується
актовим записом про народження № 542,
зробленим Комсомольським відділом
реєстрації актів громадського стану
м.Херсона 21.11.2000 року (а.с. 30) .

З технічного паспорту на квартиру
АДРЕСА_2 вбачається, що квартира
розташована на четвертому поверсі
п’ятиповерхового будинку, її загальна
площа становить 47,1 кв. м. Квартира
складається з двох житлових кімнат
площею 29,1 кв. м.( кімната №1 площею 16,5
кв.м, кімната №2 площею 12,6 кв.м), кухні
площею 5,46 кв.м, ванної кімнати площею -
1,95, вбиральні площею 1,01 кв.м, коридору
площею 6.03 кв.м, квартира обладнана
балконом площею 3,0 кв.м та встроєною
шафою площею 2,44 кв.м. (а.с.4-5).

Враховуючи, що кожній із сторін по
справі належить ? частина квартири, їх
долі відповідає 23,55 кв.м. загальної
площі квартири та 14.55 кв.м житлової
площі квартири.

Згідно довідки № 3702 від 03.10.2013 року,
виданої ТОВ «Шумен», в спірній квартирі
зареєстровані та проживають: ОСОБА_2
ОСОБА_4, ОСОБА_1 (а.с.31).

З пояснень відповідачки вбачається, що
місце проживання сина після
розірвання шлюбу визначено за згодою
сторін з матір’ю. Позивач зазначену
обставину не спростовував.

З пояснень сторін вбачається, що
користувачем кімнати, яку позивач
просить виділити у користування, є їх
спільний 13-річний син, в цій кімнаті
знаходять його спальне місце, робочий
стіл для навчання.

З пояснень позивача, його паспорту
(а.с.8) вбачається, що з 01.06.2013 року він
перебуває у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_5, та після реєстрації шлюбу
проживає фактично за місцем проживання
дружини за адресою: м. Херсон,
Миколаївське шосе,13 кв.16.

З пояснень свідка ОСОБА_6 в судовому
засіданні вбачається, що його сусід
ОСОБА_1 кілька разів у 2012 році після
спільного відпочинку (запису музики,
огляду спортивних передач) залишався у
нього спати, як він зрозумів, що у нього
з колишньою дружиною відсутнє
взаєморозуміння, тому бажання у
позивача повертатися додому не було.

З пояснень свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8 в
судовому засіданні вбачається, що їх
син ОСОБА_1 після розірвання шлюбу
кілька разів сходився та розходився з
відповідачкою, у січні 2012 року позивач
проживав у квартирі батьків, потім
знімав квартиру протягом нетривалого
часу, потім знову примирився з
відповідачкою, та жили разом.
Непорозуміння, скандали між ними
привели до припинення спільного
проживання. Не проживання сина у
спірній квартирі було викликано тим, що
йому не комфортно було жити з
відповідачкою. На даний час позивач
одружився та проживає з дружиною за
місцем її помешкання.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Власник
має право вчиняти щодо свого майна
будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 358 ЦК України передбачено, що
право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю.

За змістом ст. 364 ЦК України квартира,
яка є спільною сумісною чи частковою
власністю, на вимогу учасника
(учасників) цієї власності підлягає
поділу в натурі, якщо можливо виділити
сторонам ізольовані жилі приміщення з
самостійними виходами, які можуть
використовуватися як окремі квартири
або які можна переобладнати в такі
квартири. У протилежному випадку може
бути встановлено порядок користування
приміщеннями квартири, якщо про це
заявлено позов.

Згідно з роз'ясненнями у п. 14 Постанови
пленуму Верховного суду України від
22.12.1995 року «Про судову практику у
справах за позовами про захист права
приватної власності», квартира яка є
спільною сумісною чи спільною
частковою власністю, на вимогу
учасника (учасників) цією власністю
підлягає поділу в натурі, якщо можливо
виділити сторонам ізольовані жилі та
інші приміщення із самостійними
виходами, які можуть використовуватись
як окремі квартири або які можна
переобладнати в такі квартири. У
протилежному випадку може бути
встановлено порядок користування
приміщеннями квартири, якщо про це
заявлено позов.

Враховуючи встановлені судом
обставини, а саме що спору щодо
користування квартирою між сторонами
на час звернення до суду та розгляду
справи по суті не існує, позивач не
позбавлений можливості користуватися
квартирою, співвласником якої він є, та
визначення запропонованого порядку
користування порушить інтереси
неповнолітнього сина, який має право
на користування спірним житлом, та
користується ним нарівні з власниками
житла згідно ст. 156 ЖК України, ст.18
Закону України «Про охорону
дитинства», запропонований порядок
користування порушить норми щодо
заселення однієї кімнати особами
різної статі, старшими за дев’ять
років, зазначені ст.50 ЖК України, у разі
вселення дитини в кімнату до матері,
суд вважає необхідним у задоволенні
позову відмовити як безпідставного.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.10,11,57,60,130,174,212-215 ЦПК України, ст. 364
ЦК України, ст. ст.50,150,156 ЖК України, суд
-

В И Р І Ш И В:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визначення порядку
користування квартирою відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Херсонської області
через Комсомольський районний суд м.
Херсона шляхом подачі апеляційної
скарги в 10-денний строк з дня
проголошення рішення суду.

Суддя:
С.І.Майдан