УХВАЛА

про відмову в забезпеченні позову

31 грудня 2013 року Шевченківський
районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді
Кравець Д.І.,

при секретарі
Костюковій М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні заяву представника позивача
ОСОБА_1 про забезпечення позову у
цивільній справі за позовом ОСОБА_2,
який діє в інтересах малолітніх дітей
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, до ОСОБА_5 про
визнання права на проживання в
житловому приміщенні, вселення та
усунення перешкод у користуванні
квартирою, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаним
позовом.

30 грудня 2013 року до суду надійшла заява
представника позивача ОСОБА_1, котра
була передана головуючому судді 31
грудня 2013 року, згідно якої вона
просить забезпечити позов шляхом
накладення заборони на відчуження
квартири АДРЕСА_1 (накладення арешту на
вказану квартиру).

Заява мотивована тим, що в подальшому
виконання майбутнього рішення суду
може бути унеможливлено, оскільки
відповідач потрапила під вплив осіб,
метою яких є заволодіння спірною
квартирою. Наразі стало відомо, що
відповідачка висловила наміри продати
квартиру, що унеможливить відновлення
прав дітей на проживання в ній як
членів сім'ї.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому
засіданні заяву підтримала та просила
задовольнити.

Відповідач в судове засідання не
викликався, оскільки у відповідності
до вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про
забезпечення позову розглядається
судом, у провадженні якого перебуває
справа, в день її надходження без
повідомлення відповідача та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 151 ЦПК України
суд за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може вжити передбачені цим
Кодексом заходи забезпечення позову. У
заяві про забезпечення позову повинно
бути зазначено: причини, у зв'язку з
якими потрібно забезпечити позов; вид
забезпечення позову, який належить
застосувати, з обґрунтуванням його
необхідності; інші відомості, потрібні
для забезпечення позову. Забезпечення
позову допускається на будь-якій
стадії розгляду справи, якщо невжиття
заходів забезпечення може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду.

Види забезпечення позову визначені
положеннями ч. 1 ст. 152 ЦПК України.

При цьому, згідно вимог ч. 3 ст. 152 ЦПК
України види забезпечення позову мають
бути співмірними із заявленими
позивачем вимогами.

Дослідивши зміст заяви про
забезпечення позову, зміст позовної
заяви та матеріали цивільної справи,
суд прийшов до висновку, що заява
позивача стосовно забезпечення позову
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Так, у поданій до суду заяві заявником
не обґрунтовано причин, у зв'язку з
якими потрібно застосувати саме такий
вид забезпечення позову, котрий ним
пропонується.

При цьому, враховуючи підстави та
предмет позову, згідно якого позивач
просить визнати за малолітніми дітьми
право проживання та користування
спірною квартирою, а також зобов'язати
відповідача не чинити перешкод в
користуванні квартирою, суд не
знаходить співмірними заявлені
позовні вимоги та вимоги про
забезпечення позову шляхом накладення
заборони на відчуження квартири
АДРЕСА_1 (накладення арешту на вказану
квартиру), оскільки забезпечення
позову в такий спосіб порушуватиме
право власності відповідача, яке не
оспорюється.

Крім того, до заяви про забезпечення
позову та до матеріалів позовної заяви
не додано належних доказів, які б
підтверджували, що вказана квартира
дійсно є власністю відповідача.

Відтак, суддя прийшов до висновку, що в
задоволенні заяви про забезпечення
позову слід відмовити.

Враховуючи викладене та керуючись
ст.ст. 151-153, 209, 210 Цивільного
процесуального кодексу України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника
позивача ОСОБА_1 про забезпечення
позову у цивільній справі за позовом
ОСОБА_2, який діє в інтересах малолітніх
дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4, до ОСОБА_5 про
визнання права на проживання в
житловому приміщенні, вселення та
усунення перешкод у користуванні
квартирою - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суд міста
Києва шляхом подання апеляційної
скарги на ухвалу суду першої інстанції
протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя: