АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/3124/13Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : Клочко О.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
Подорога В. М. РІШЕННЯ
18 грудня 2013 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Подорога В. М. суддів
Бородійчук В. Г. , Демченко В. А. при
секретарі Бражнюк О.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - ОСОБА_8
на рішення Придніпровського районного
суду міста Черкаси від 24 жовтня 2013 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_6,
ОСОБА_7 до ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, третя
особа без самостійних вимог - ОСОБА_12
про виділення та встановлення порядку
користування земельною ділянкою,-
в с т а н о в и л а :
У лютому 2013 року позивачі ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 звернулися до суду з позовом про
виділення та встановлення порядку
користування земельною ділянкою.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачі
зазначали, що рішенням
Придніпровського районного суду м.
Черкаси від 31 серпня 2010 року у справі
№2-3510 за ОСОБА_7 визнано право власності
на 412 частин житлового будинку АДРЕСА_1,
а за ОСОБА_6 визнано право власності на
512 частин цього будинку., за ОСОБА_9,
ОСОБА_10 та ОСОБА_11- визнано право
власності по 112 частин цього будинку за
Рішенням Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 6 червня 2012 року у
справі №11 провадження №
визнано недійсним та скасовано
державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЧР №043244,
зареєстрований 2.03.2004 року за №844та
державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯЖ №110119,
зареєстрований 12.06.2008 року за №92,
виданий на підставі рішення Черкаської
міської ради від 26.06.2003 року за №3-507 та
свідоцтва про право на спадщину за
законом, зареєстрованого 9.06.2008 року за
№1-2506, визнано за ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11 право власності в порядку
спадкування по 112 частини 32,5 кв.м
земельної ділянки кожному, яка
розташована по АДРЕСА_1, а за ОСОБА_6
визнано право власності в порядку
спадкування на 512 частин земельної
ділянки 162,5 кв.м за вказаною адресою,
за ОСОБА_7 - визнано право власності на 13
частини 130 кв.м цієї ділянки.

Загальна площа земельної ділянки , яка
перебуває у спільній частковій
власності, їх та відповідачів -
становить 390 кв.м.

Позивачі вказували, що в подальшому
бажають спільно користуватися
виділеними їм земельними ділянками
(частинами земельної ділянки) і
вважають за необхідне, щоб виділення
проводилося з урахуванням цієї
обставини.

Просили суд виділити ОСОБА_6 в
користування та встановити порядок
користування земельною ділянкою, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1, згідно
з її ідеальною часткою, яка становить 512
частин земельної ділянки/162,5 кв. м./, а
ОСОБА_7 виділити в користування та
встановити порядок користування
земельною ділянкою згідно з її
ідеальною часткою, яка становить 13
частин земельної ділянки/130 кв. м./
Також, з метою визначення варіантів
розподілу земельної ділянки -
призначити судову будівельно-технічну
експертизу.

Рішенням Придніпровського районного
суду міста Черкаси від 24 жовтня 2013 року
в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, представник позивачів -
ОСОБА_8, звернувся з апеляційною
скаргою в якій, посилаючись на невірне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального права та неповне
з'ясування обставин справи, просить
рішення Придніпровського районного
суду міста Черкаси від 24 жовтня 2013 року
суду скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позову у
повному обсязі.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді-доповідача, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду, в межах
доводів апеляційної скарги та вимог
заявлених в суді першої інстанції,
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга до часткового
задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
відповідно до рішення
Придніпровського районного суду міста
Черкаси від 31 серпня 2010 року у справі
№2-3510, яке набуло законної сили, було
визнано за позивачами та відповідачами
право власності на житловий будинок, за
вище вказаною адресою та визначена
частка даного будинку за кожним з них,
а саме: право власності на 412 частин
будинку за ОСОБА_7, за ОСОБА_6 право
власності на 512 частин цього будинку.,
за ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11- право
власності по 112 частин цього будинку за
кожним.

Відповідно до рішення
Придніпровського районного суду м.
Черкаси від 6 червня 2012 року у справі
№11 визнано недійсним та
скасовано державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЧР
№043244 від 02.03.2004 року за №844 та державний
акт на право власності на земельну
ділянку серії ЯЖ №110119 від 12.06.2008 року за
№92, визнано за ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11 право власності в порядку
спадкування по 112 частини 32,5 кв.м
земельної ділянки кожному, яка
розташована за місцем знаходження
вищезазначеного будинку, а за ОСОБА_6
визнано право власності в порядку
спадкування на 512 частин земельної
ділянки 162,5 кв.м за вказаною адресою,
за ОСОБА_7 - визнано право власності на 13
частини 130 кв.м цієї ділянки.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції мотивував
своє рішення положеннями ст.125, ст. 126
Земельного кодексу України (далі - ЗК
України), ст. 182 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України).

Проте з такими висновками суду першої
інстанції не погоджується колегія
суддів.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує, чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи; які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин.

Указана вище земельна ділянка
перебуває в спільному користуванні
власників будинку та в них виник спір
щодо порядку користування цією
земельною ділянкою.

Правовстановлюючих документів на
спірну земельну ділянку ні ОСОБА_6 ні
ОСОБА_7 не мають.

Згідно з вимогами ст. 125 Земельного
кодексу України (далі - ЗК України)
право власності та право користування
земельною ділянкою виникає після
одержання її власником або
користувачем документа, що посвідчує
право власності чи право постійного
користування земельною ділянкою, та
його державної реєстрації. Приступати
до використання земельної ділянки до
встановлення її меж у натурі (на
місцевості), одержання документа, що
посвідчує право на неї, та державної
реєстрації забороняється.

Крім того, відповідно до роз'яснень,
викладених у п. 25 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 16 квітня 2004
року N 7 "Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ" (зі змінами),
у справах про встановлення порядку
користування земельною ділянкою
співвласників житлового будинку
необхідно витребовувати: документи про
надання земельної ділянки для
будівництва та обслуговування
житлового будинку й господарських
будівель; план земельної ділянки,
відведеної в натурі (на місцевості);
план цієї ділянки із зазначенням її
частин, що перебувають у фактичному
користуванні кожного із співвласників,
а також розташованих на ній будівель,
плодово-ягідних насаджень;
правовстановлюючі документи на
будинок із зазначенням розміру часток
кожного співвласника; угоду чи рішення
суду про поділ будинку в натурі або
визначення порядку користування ним;
угоду про порядок користування
земельною ділянкою, якщо вона мала
місце.

Виходячи з вищевикладеного рішення
суду першої інстанції підлягає
скасуванню а позов ОСОБА_6, ОСОБА_7 до
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, третя особа без
самостійних вимог - ОСОБА_12 про
виділення та встановлення порядку
користування земельною ділянкою -
відхиленню.

Як вбачається з матеріалів справи,
всупереч вимогам Закону, Черкаська
міська рада, як власник земельної
ділянки, не була залучена до участі у
справі в якості відповідача, тому не
змогла належним чином захистити своє
порушене право, на що не звернув уваги
суд першої інстанціі та ухвалив
незаконне рішення.

Позивачі не ставили перед судом першої
інстанції клопотання про залучення до
справи міську раду в якості
співвідповідача. А з урахуванням
принципу диспозитивності суд не має
права притягати належного відповідача
як співвідповідача.

Таким чином, заміна неналежного
відповідача або притягнення другого
відповідача (співвідповідача)
допускається лише на стадії розгляду
справи судом першої інстанції до
постановлення рішення суду. А на
стадії апеляційного перегляду
судового рішення усунути зазначене
порушення прав вказаної особи -
неможливо .

Згідно ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які
судом першої інстанції були досліджені
з порушенням встановленого порядку або
в дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Оскільки у сторін відсутні відомості і
про оформлення прав сторін на
користування спірною земельною
ділянкою з видачею державного акту та
визначенням меж цієї земельної ділянки
та зважаючи на те, що плани відведення
земельної ділянки за зазначеною
адресою відсутні, як і те, що в
установленому законом порядку межі
спірної земельної ділянки з
врахуванням розбіжностей у їх площі не
відновлювалися, колегія суддів вважає,
що позов про визначення порядку
користування земельною ділянкою у
відповідності з частками у
будинковолодінні заявлений
передчасно, є необґрунтований та не
може бути задоволеним із зазначених
підстав.

Відповідно до ст.. 309 ЦПК України,
оскільки судом першої інстанції
неповно з'ясовано обставини, що мають
значення для справи, висновки суду не
відповідають обставинам справи,
неправильно застосовано норми
матеріального та процесуального права,
тому рішення суду підлягає скасуванню
із ухвалення нового рішення про
відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України
колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 -ОСОБА_8 задовольнити
частково.Рішення Придніпровського
районного суду м.Черкаси від 24 жовтня
2013 року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким в позові ОСОБА_6, ОСОБА_7 до
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, третя особа без
самостійних вимог - ОСОБА_12 про
виділення та встановлення порядку
користування земельною ділянкою-
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ на протязі двадцяти
днів з моменту набрання ним законної
сили.

Головуючий :

Судді :