Справа № 2315/6938/2012
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.12.2013 Смілянський міськрайонний суд
Черкаської області в складі:

головуючого-судді
Гудзюка І.В.

при секретарі Гречка
В.В.

з участю
представників:

позивачки -
ОСОБА_1,

відповідачки - адвоката
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Сміла
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про визнання шлюбу недійсним,-

встановив:

ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до
ОСОБА_4 про визнання шлюбу недійсним.

В обґрунтування позовних вимог
позивачка зазначила, що 11 квітня 2011
року помер її батько ОСОБА_5, а 11 лютого
2011 року між ним та відповідачкою по
справі ОСОБА_4 зареєстровано шлюб, про
що у книзі реєстрації шлюбів відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану по м. Смілі Смілянського
міськрайонного управління юстиції у
Черкаській області зроблено запис за
№28.

Проте, позивачка вважає, що вказаний
шлюб був зареєстрований без вільної
згоди її батька, оскільки на час
реєстрації шлюбу він мав значні
проблеми зі здоров’ям, внаслідок чого
не усвідомлював значення своїх дій і не
міг керувати ними.

Зокрема, позивачка вказує, що її
батько, ІНФОРМАЦІЯ_1, мав значні
проблеми зі здоров'ям: переніс інсульт
в 1992 році, мав ішемічну хворобу серця,
страждав від травми хребта в
результаті ДТП, був інвалідом 1 групи та
потребував сторонньої допомоги.
З 2004 року таку допомогу надавала
батькові ОСОБА_4 02 січня 2011 року у
батька стався геморагічний інсульт,
каретою швидкої допомоги він був
госпіталізований до реанімаційного
відділення Смілянської міської
лікарні. Стан здоров'я батька під час
лікування оцінювався лікарями як вкрай
тяжкий, він знаходився в стані сопору
(сомнолентності) - не реагував на
навколишню обстановку, із незначним
покращенням на сьому добу батько був
переведений з реанімації в
неврологічне відділення для
подальшого лікування.
Під час проходження
лікування в неврологічному відділенні
стан здоров'я ОСОБА_5 продовжував
лишатися важким. 21 січня 2011 з
незначним покращенням ОСОБА_5 виписали
з лікарні, проте, ніякого покращення
стану його здоров'я не спостерігалося.
ОСОБА_6 виписки батько майже весь час
лежав, стан його продовжував бути
важким без позитивної динаміки, він
періодично втрачав свідомість,
знаходився в стані ступору, не
контролюючи свої фізіологічні
випорожнення, неадекватно реагував на
оточуючих. Він відмовлявся приймати
їжу, постійно скаржився на болі в серці,
на високий тиск, в нього неодноразово
виникали напади агресії, які в
подальшому змінювалися повною
байдужістю до всього - апатії. Через два
з половиною місяці після виписки з
лікарні, тобто в квітні 2011 року, він
помер внаслідок перенесеного інсульту
на фоні гіпертонічної хвороби III
ступеню. В квітні 2012 року їй стало
відомо, що 11 лютого 2011 року між її
батьком та особою, що здійснювала за
ним нагляд – ОСОБА_4, укладено шлюб, а
отже остання також претендує на
спадкове майно. Ця обставина стала для
неї новиною, постілько її батько ніколи
не говорив про те, що між ним та ОСОБА_4
існують якісь сімейні стосунки, він
ніколи не згадував про намір
одружитися з ОСОБА_4, а після
перенесеного інсульту, він взагалі
неадекватно поводився, залежав від
сторонньої допомоги, не міг дати
адекватну оцінку своїм діям, а отже не
міг прийняти рішення про укладення
шлюбу з ким би то не було.

За таких обставин, позивачка вважає, що
відповідачка по справі скористалася
хворобливим та неадекватним станом її
батька ОСОБА_5, достеменно знаючи про
його захворювання та прогнози лікарів
відносно його хвороб та подальшого
життя, та уклала з ним шлюб з метою
заволодіння належною йому квартирою.

Заперечуючи проти позову відповідачка
вказує, що її чоловік ОСОБА_5М
психічними розладами ніколи не
страждав. Під час укладення шлюбу в
стані алкогольного, наркотичного чи
токсичного сп’яніння не перебував.
Вільно виявив бажання одружитися із
нею, оскільки вони проживали однією
сім’єю з 1992 року по день його смерті.
Дійсно, 02 січня 2011 року у ОСОБА_5
стався геморагічний інсульт, після
чого він потрапив до Смілянської
міської лікарні де лікувався до 21 січня
2011 року. ОСОБА_6 лікування його стан
покращився. Перебуваючи вдома він
вільно спілкувався з оточуючими, не
проявляв жодних психічних розладів, що
можуть підтвердити свідки. Відповідно
до заключення ЛКК Смілянської міської
поліклініки від 04 лютого 2011 року ОСОБА_5
встановлений діагноз гіпертонічна
хвороба III ст., відновний період
перенесеного геморагічного інсульту,
лівобічний геміпарез. Тобто, ОСОБА_5
станом на 04 лютого 2011 року знаходився
на стадії відновлення стану здоров’я
після перенесеного ним інсульту.

Дослідивши матеріали справи суд
вважає, що позов не підлягає до
задоволення виходячи з наступного.

Стаття 42 СК України передбачає, що
право на звернення до суду з позовом
про визнання шлюбу недійсним мають
дружина або чоловік, інші особи, права
яких порушені у зв'язку з реєстрацією
цього шлюбу, батьки, опікун,
піклувальник дитини, опікун
недієздатної особи, прокурор, орган
опіки та піклування, якщо захисту
потребують права та інтереси дитини,
особи, яка визнана недієздатною, або
особи, дієздатність якої обмежена.

Позивачка подала зазначену позовну
заяву, оскільки вважає, що в результаті
реєстрації шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_5
порушені її права на спадкове майно, що
залишилось після смерті батька.

Згідно копії свідоцтва про шлюб серії
1-СР №072342 від 11 лютого 2011 року ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 11 лютого 2011 року зареєстрували
шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів
відділу державної реєстрації актів
цивільного стану по м. Смілі
Смілянського міськрайонного
управління юстиції у Черкаській
області цієї ж дати зроблено
відповідний актовий запис №28.

Реєстрація шлюбу відбувалась на
підставі спільно поданої заяви про
реєстрацію шлюбу від 09 лютого 2011 року.
При цьому, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 просили
скорити їм місячний термін реєстрації
шлюбу та зареєструвати шлюб 11 лютого 2011
року за місцем їх проживання в зв’язку
з тяжким станом здоров’я нареченого та
неможливістю його самостійно
пересуватись.

В зв’язку із цією заявою в.о.
начальника відділу ДРАЦС ОСОБА_6
прийняла рішення про скорочення
місячного строку реєстрації шлюбу на 27
днів, призначивши реєстраціє шлюбу на 11
лютого 2011 року. Підставою для
скорочення строку реєстрації шлюбу та
проведення реєстрації на дому, крім
заяви наречених, є і довідка ЛКК
Смілянської міської поліклініки,
згідно із заключенням якої ОСОБА_5
потребує постійного стороннього
догляду і самостійно пересуватись не
може.

Допитані в судовому засіданні свідки
ОСОБА_7 (завідуюча терапевтичним
відділенням Смілянської міської
поліклініки) та ОСОБА_8 (лікар терапевт
цієї ж поліклініки) показали суду, що за
викликом декілька разів відвідували
хворого ОСОБА_5 після виписки його із
лікарні додому внаслідок перенесеного
інсульту, а саме, 24 січня, 03 лютого та 03
березня 2013 року. Незважаючи на
порушення вимови, його лежачий стан,
порушення функцій лівої та правої
кінцівки, хворий був цілком адекватний,
на запитання відповідав правильно,
поводив себе адекватно. Стан хворого
дійсно був дуже тяжкий безпосередньо
після перенесеного інсульту, але на час
виписки із міської лікарні його стан
значно покращився.

Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 повідомили, що
також неодноразово провідували
хворого ОСОБА_5 на дому і ніяких
відхилень в його психічному стані або
поведінці вони не спостерігали. ОСОБА_5
не міг самостійно пересуватись,
потребував сторонньої допомоги, але
спілкувався із ними адекватно,
висловлював бажання укласти шлюб із
ОСОБА_4, ОСОБА_10 безпосередньо була
присутня при реєстрації шлюбу за
місцем проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Згідно акту №509 амбулаторної
посмертної судово-психіатричної
експертизи від 18 вересня 2013 року ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер 11 квітня 2011
року, будь-якими хронічними психічними
захворюваннями, тимчасовим розладом
психічної діяльності не страждав.
Згідно наданих судом та досліджених
матеріалів, грубі вогнищеві розлади, у
вигляді лівобічного геміпарезу, з
неможливістю до самостійного
пересування, які виникли внаслідок
перенесеного 02 січня 2011 року
геморагічного інсульту (на тлі
гіпертонічної хвороби, ішемічної
хвороби серця, з кардіосклерозом
атеросклеротичним) не
супроводжувались на юридично-значимий
період часу у підекспертного будь-яким
психічним розладом та не впливали
патологічним (хворобливим) чином на
його здатність усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними на момент
укладення шлюбу із ОСОБА_4 11 лютого 2011
року.

До показів свідка ОСОБА_11 щодо
неадекватної поведінки ОСОБА_5 через
тяжкий стан здоров’я суд ставиться
критично, оскільки, з його ж слів, він
бачив його в період хвороби всього пару
разів, мав з ним обмежене спілкування, і
най головне те, що ОСОБА_11 також
претендує на спадщину (являється
рідним братом позивачки по справі), а
тому зацікавлений в наслідках розгляду
даної справи.

В обґрунтування заявлених вимог
позивачка посилається на ст. 40 СК
України, яка передбачає, що шлюб
визнається недійсним за рішенням суду,
якщо він був зареєстрований без
вільної згоди жінки або чоловіка. Згода
особи не вважається вільною, зокрема,
тоді, коли в момент реєстрації шлюбу
вона страждала тяжким психічним
розладом, перебувала у стані
алкогольного, наркотичного, токсичного
сп'яніння, в результаті чого не
усвідомлювала сповна значення своїх
дій і (або) не могла керувати ними.

Згідно п. 13 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року №11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», за рішенням
суду шлюб обов'язково визнається
недійсним, якщо він був зареєстрований
без вільної згоди жінки або чоловіка, а
також у разі його фіктивності (ст. 40 СК).

Об'єктивними обставинами, що свідчать
про вільну згоду жінки та чоловіка
укласти шлюб, є: особиста явка до органу
РАЦСу з метою написання спільної заяви
про намір укласти шлюб та
зареєструвати його та особисте подання
даної заяви (ст. 28 СК); обов'язкова
присутність нареченого та нареченої в
момент реєстрації їхнього шлюбу (ст. 34
СК). Об'єктивним фактам, що свідчить про
відсутність вільної згоди, може також
бути і факт недієздатності особи при
укладенні шлюбу, коли особа у судовому
порядку визнана недієздатною.

Проте, як зазначалося вище, померлий
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 мали намір укласти
шлюб, особисто подали заяву про
реєстрацію шлюбу на дому, були
безпосередньо присутніми при
реєстрації шлюбу, а хворобливий стан
нареченого внаслідок перенесеного
інсульту, жодним чином не впливав на
його здатність усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними на момент
укладення шлюбу із ОСОБА_4 11 лютого 2011
року.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Проаналізувавши надані сторонами
докази в їх сукупності, суд дійшов
висновку про необґрунтованість
заявлених позовних вимог ОСОБА_3, тому в
задоволені позову необхідно відмовити.

Згідно ч.1 та 2 ст. 84 ЦПК України витрати,
пов'язані з оплатою правової допомоги
адвоката або іншого фахівця в галузі
права, несуть сторони, крім випадків
надання безоплатної правової допомоги.
Граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої
сторони понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Відповідачкою понесені судові витрати
по оплаті послуг адвоката ОСОБА_2 в
сумі 2133 грн. 42 коп., які відповідно до
вказаних норм процесуального права, а
також і відповідно до положень ЗУ «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» та
постановою КМУ від 27 квітня 2006 року № 590
«Про граничні розміри компенсації
витрат, пов'язаних з розглядом
цивільних та адміністративних справ, і
порядок їх компенсації за рахунок
держави» підлягають стягненню із
позивачки на користь відповідачки.

На підставі наведеного, ст.40, 42 СК
України, керуючись п. 13 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 21
грудня 2007 року №11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», ст.ст. 10, 60, 84, 88, 213, 218, 224 ЦПК
України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про визнання шлюбу недійсним –
відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 2133
грн. 42 коп. судових витрат в зв’язку з
наданням правової допомоги адвоката.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Черкаської області
через Смілянський міськрайонний суд
шляхом подачі в 10-денний строк з дня
його проголошення апеляційної скарги.

Рішення набирає законної
сили після закінчення строку на його
оскарження, а в разі його оскарження
–після розгляду справи апеляційним
судом, якщо воно не буде скасовано.

Головуючий:
І
. В. Гудзюк