Справа № 709/2827/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2013 року

смт. Чорнобай

Чорнобаївський районний суд
Черкаської області в складі:

головуючого - судді Левченко В.В.,

при секретарях - Дуда О.О., Нікітенко
В.Г.,

з участю представника позивача -
ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду смт. Чорнобай
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ТОВ “Житловий альянс” про визнання
недійсним договору про надання системи
послуг, визнання недійсним договору
позики,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом до ТОВ “Житловий Альянс” про
захист прав позивача посилаючись на те,
що 20 листопада 2006 року він уклав з
відповідачем договір про надання
системи послуг №006719, згідно з умовами
якого відповідач зобов’язався надати
йому, як споживачеві Систему послуг,
спрямованих на придбання Товару,
зазначеного в Додатку № 1 до даного
Договору, через Систему “Альянс”. 20
листопада 2006 року між ним та
відповідачем було підписано Додаток №
1, в подальшому - Додаток № 2 від 20
листопада 2006 року та Додаток № 3 від 22
січня 2007 року, а також договір позики №
442 від 22 січня 2007 року.

В процесі виконання договору йому
стало відомо, що ТОВ “Житловий Альянс”
ввело його в оману, оскільки фактично
утворило “пірамідальну схему”, позика
надається за рахунок щомісячних
платежів учасників групи, право на
отримання позики виникає лише тоді,
коли фонд стає достатнім. Йому не була
надана інформація про кредитні умови,
відповідач використовує нечесну
підприємницьку практику.

Позивач просив визнати недійсними
договір про надання системи послуг та
договір позики.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 позовні вимоги
підтримала, просила їх задовольнити.
Надала суду пояснення, які в цілому
зводилися до того, що відповідач не
правильно провів розрахунки за
договором про надання системи послуг.

Представник відповідача ОСОБА_2 в
судовому засіданні проти задоволення
позову заперечував та пояснив суду, що
договори укладені відповідно до вимог
чинного законодавства, товариство не є
фінансовою установою, а послуги на
придбання товару в групах ліцензуванню
на час укладення договорів не
підлягали.

Судом встановлені наступні обставини
справи та відповідні їм
правовідносини.

20 листопада 2006 року між позивачем
ОСОБА_3 та ТОВ “Житловий Альянс”
укладений договір №006719 та підписані
додатки №№ 1, 2, 3 до нього.

Згідно п.1.1. ст.1 Договору предметом
договору є надання Учаснику Системи
послуг, спрямованих на придбання
Товару, зазначеного в Додатку № 1 до
даного договору, через систему
“Альянс”, організовану Фірмою. Опис
діяльності Системи “Альянс” (Додаток
№ 2 до даного договору).

Відповідно до пп. “в” п.2.1. ст.2 договору
Фірма зобов'язується надати послуги,
спрямовані на покупку товару,
зазначеному у Додатку № 1 до даного
договору, на Умовах діяльності системи
“Альянс”, в тому числі здійснити
оплату Товару на користь учасника
Системи чи надати відповідну суму у
позику, для придбання Товару самим
Учасником Системи.

Згідно ст.3 договору Учасник Системи
зобов'язується одноразово сплатити
реєстраційний платіж та
адміністративний платіж. Для отримання
Товару підписати додаток №3 до цього
Договору, в якому має бути зафіксована
заборгованість за отриманий Товар та
інші платежі, що передбачені цим
Договором та Додатком №1 до цього
Договору. Щомісячно сплачувати чисті
платежі та адміністративні витрати.

Відповідно до додатку №1 до договору
№006719 від 20 листопада 2006 року ціна
товару становить 50 000 грн.,
реєстраційний платіж - 1800 грн.,
адміністративний платіж - 1800 грн.,
адміністративні витрати - 85 грн. та
чистий платіж 277,78 грн.

На виконання умов основного договору 22
січня 2007 року між ТОВ “Житловий
Альянс” та ОСОБА_3 укладено договір
позики №442, згідно якого позикодавець в
порядку та на умовах, визначених даним
Договором, зобов'язується надати
Позичальнику безпроцентну цільову
позику, а останній зобов'язується
прийняти позику, використати її за
цільовим призначенням і повернути
названу позику Позикодавцеві у
визначений даним Договором строк.

Рішенням Шевченківського районного
суду м.Києва від 16 грудня 2010 року позов
ТОВ “Житловий Альянс” до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про розірвання договору
та стягнення боргу задоволено, договір
№006719 від 20 листопада 2006 року укладений
між ТОВ “Житловий Альянс” та ОСОБА_3
розірвано.

Відповідно до п.п. 3, 4 ст.3 ЦК України
загальними засадами цивільного
законодавства є свобода договору та
свобода підприємницької діяльності,
яка не заборонена законом.

Відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків є договори та інші
правочини.

Ч.1 ст.12 ЦК України передбачає, що особа
здійснює свої цивільні права вільно, на
власний розсуд.

Відповідно до ст.627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203
цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Відповідно до положень, закріплених у
ч.1, п.7 ч.3, ч.6 ст.19 Закону України “Про
захист прав споживачів”,
забороняється здійснення нечесної
підприємницької практики. Нечесна
підприємницька практика включає в себе
будь-яку діяльність (дії або
бездіяльність), що вводить споживача в
оману або є агресивною, забороняються
як такі, що вводять в оману, утворення,
експлуатація або сприяння розвитку
пірамідальних схем, коли споживач
сплачує за можливість одержання
компенсації, яка надається за рахунок
залучення інших споживачів до такої
схеми, а не за рахунок продажу або
споживання продукції. Правочини,
здійснені з використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними.

Отже, Законом України “Про захист прав
споживачів” закріплена можливість
визнання недійсними правочинів,
здійснених із використанням нечесної
підприємницької діяльності, яка
полягає, зокрема, у введенні в оману
споживачів шляхом залучення їхніх
коштів з метою реалізації діяльності
пірамідальної схеми.

При цьому в зазначеному Законі
нормативне визначення поняття
“пірамідальної схеми” не надано,
однак визначені ознаки, які відносять
діяльність суб'єкта підприємництва до
“пірамідальної схеми”.

Поняття “пірамідальна схема”, у
розумінні п.7 ч.3 ст.19 Закону України
“Про захист прав споживачів” має такі
обов'язкові ознаки: 1) здійснення сплати
за можливість одержання учасником
компенсації; 2) компенсація надається
за рахунок залучення учасником інших
споживачів схеми; 3) відсутність
продажу або споживання товару.

Таким чином, для кваліфікації
“пірамідальної схеми” необхідна
наявність усіх зазначених ознак.

Відсутність вищевказаних ознак
виключає можливість визнання схеми як
“пірамідальної”, тобто такої, що
порушує норми чинного законодавства
України.

Так, пірамідальній схемі властива
сплата за можливість одержання окремим
учасником компенсації, яка повинна
надаватися за рахунок залучення цим
учасником схеми інших споживачів.

Предметом Договору сторін, укладеної в
рамках функціонування системи
придбання товару у групах “Альянс”, є
надання учаснику програми
адміністративних послуг, у тому числі
фінансового характеру, з метою, яка
визначена додатком №1.

Відповідно до ст. 6 Договору ТОВ
“Житловий Альянс” гарантує надання
кожному учаснику права на купівлю
товару, зазначеного в Додатку № 1 до
цього Договору за умови виконання
учасником системи усіх зобов'язань за
цим Договором.

Споживач, який виконав усі умови угоди,
має повне право вимагати від ТОВ
“Житловий Альянс” виконання свого
зобов'язання, а саме: оплатити продавцю
вартість товару та передати товар
споживачу, незалежно від того, чи
сплачують кошти інші споживачі.

Отже, за системою придбання товарів у
групах “Альянс” кожний з учасників,
який належним чином виконує
зобов'язання за Договором, отримує
товар через механізм, передбачений в
Договорі, оскільки система функціонує
таким чином, що кількість учасників
групи, яким надається право на
отримання товару, відповідає кількості
товарів, які можна придбати за рахунок
Фонду групи, створеного за рахунок
щомісячних внесків учасників групи.

За таких обставин твердження
представника позивача ОСОБА_1 про те, що
діяльність ТОВ “Житловий Альянс” за
Договором сторін є функціонуванням
“пірамідальної схеми”, суперечить
змісту п.7 ч.3 ст.19 Закону України “Про
захист прав споживачів” у зв'язку з
відсутністю головних ознак
“пірамідальної схеми” - безтоварність
та сплати компенсації одним учасником
за рахунок інших, оскільки за схемою
придбання товарів у групах придбавають
товар усі учасники за рахунок
об'єднання внесків кожного з них.
Різниця між споживачами - учасниками
схеми є тільки в часі одержання товару
кожним із них, за умови виконання своїх
зобов'язань.

Крім того, для віднесення схеми до
пірамідальної необхідно врахувати й
інші норми чинного законодавства
України, що регулюють спірні
правовідносини, оскільки діяльність
ТОВ “Житловий Альянс” з
адміністрування фінансових коштів
підпадає під поняття “фінансова
послуга”.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.1 Закону України
“Про фінансові послуги та регулювання
ринків фінансових послуг” фінансова
послуга - операції з фінансовими
активами, що здійснюються в інтересах
третіх осіб за власний рахунок чи за
рахунок цих осіб, а у випадках,
передбачених законодавством, - і за
рахунок залучених від інших осіб
фінансових активів, з метою отримання
прибутку або збереження реальної
вартості фінансових активів.

Закон України “Про ліцензування
певних видів господарської
діяльності” визначає види
господарської діяльності, що
підлягають ліцензуванню, порядок їх
ліцензування, встановлює державний
контроль у сфері ліцензування,
відповідальність суб'єктів
господарювання та органів
ліцензування за порушення
законодавства у сфері ліцензування.

Статтею 2 цього Закону в редакції,
чинній на момент укладення
оспорюваного договору, передбачалося,
що ліцензування банківської
діяльності, професійної діяльності на
ринку цінних паперів, діяльності з
надання фінансових послуг,
зовнішньоекономічної діяльності,
ліцензування діяльності в галузі
телебачення і радіомовлення,
ліцензування у сфері
електроенергетики та використання
ядерної енергії, ліцензування у сфері
освіти, ліцензування у сфері
інтелектуальної власності,
виробництва і торгівлі спиртом
етиловим, коньячним і плодовим,
алкогольними напоями та тютюновими
виробами, у сфері телекомунікацій,
будівництві здійснюється згідно з
законами, що регулюють відносини у цих
сферах.

Пунктом 1 ст. 1 Закону України “Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг”
(який був чинний на час укладання
договору № 017100 від 19 червня 2008 року)
визначено поняття фінансової установи.
Зокрема, це є юридична особа, яка
відповідно до закону надає одну чи
декілька фінансових послуг та яка
внесена до відповідного реєстру у
порядку, встановленому законом,
виключним видом діяльності яких є
надання фінансових послуг.

Тобто, зазначеною статтею закріплено
основні вимоги для віднесення
юридичної особи до такої що надає
фінансові послуги, а сам Закон України
“Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг”
регулює відносини лише за участю
учасників ринків фінансових послуг.

Згідно зі ст. 4 Закону фінансовими
вважаються такі послуги: 1) випуск
платіжних документів, платіжних
карток, дорожніх чеків та/або їх
обслуговування, кліринг, інші форми
забезпечення розрахунків; 2) довірче
управління фінансовими активами; 3)
діяльність з обміну валют; 4) залучення
фінансових активів із зобов'язанням
щодо наступного їх повернення; 5)
фінансовий лізинг; 6) надання коштів у
позику, в тому числі і на умовах
фінансового кредиту; 7) надання
гарантій та поручительств; 8) переказ
грошей; 9) послуги у сфері страхування
та накопичувального пенсійного
забезпечення; 10) торгівля цінними
паперами; 11) факторинг; 12) інші операції,
які відповідають критеріям, визначеним
у п. 5 ч. 1ст. 1 цього Закону.

На момент укладення сторонами
оспорюваного договору надання послуг
із адміністрування придбання товарів у
групах законодавством не було
віднесено до переліку видів фінансових
послуг.

Законом України від 02 червня 2011 року
“Про внесення змін до деяких законів
України щодо регулювання ринків
фінансових послуг” внесено зміни до ч.
1 ст. 4 Закону України “Про фінансові
послуги та регулювання ринків
фінансових послуг” та доповнено п. 1.11 ,
відповідно до якого до фінансових
послуг віднесено послуги з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах.

На підставі цього Закону Національна
комісія, що здійснює державне
регулювання у сфері ринків фінансових
послуг затвердила Ліцензійні умови
провадження діяльності з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах (далі -
Ліцензійні умови).

Ліцензійні умови закріпили визначення,
сутність, правовий статус учасників (і
вимоги до них) такого виду фінансових
правовідносин, як придбання товарів у
групах.

З аналізу Ліцензійних умов слід
зробити висновок про те, що діяльність
таких груп направлена на легітимне
використання фінансової схеми із
залученням грошових коштів споживачів
для придбання певного виду товарів
та/або послуг.

Згідно з п.1.2 ч.1 Ліцензійних умов
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групі - це
фінансова послуга, що надається
ліцензіатом і передбачає залучення
грошових коштів учасників групи,
об'єднання цих коштів з метою придбання
та розподілу товарів між учасниками
групи.

Таким чином, законодавець розрізняє
ознаки, що застосовуються до поняття
“пірамідальна схема” та “придбання
товарів у групах”. Якщо перше є
порушенням законодавства, то друге, за
умови отримання відповідного дозволу
та дотримання всіх встановлених вимог,
є легітимною підприємницькою
діяльністю.

Такий висновок ґрунтується на головній
ознаці відсутності “пірамідальної
схеми” згідно з п.7 ч.3 ст.19 Закону
України “Про захист прав споживачів” -
це товарність схеми, тобто
передбачення надання споживачу товару
в обмін на внесені ним кошти.

Отже, якщо укладений сторонами договір
передбачає одержання споживачем
необхідного йому товару, визначає
умови (схему фінансування тощо), за яких
такий товар може бути одержаний (у тому
числі закріплює відповідні права та
обов'язки сторін), то до такого
правочину не може бути застосовано
визначення “пірамідальної схеми”.

Окрім цього, ОСОБА_3 підписав з ТОВ
“Житловий Альянс” основний договір та
додатки №1 та № 2 до нього 20 листопада
2006 року, а додаток №3 та договір позики
№442 - 22 січня 2007 року. На протязі
вказаного часу ОСОБА_3 не висловлював
жодних претензій щодо діяльності
системи “Альянс” та сплачував
визначені платежі.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно вимог ст.509 ЦК України
зобов'язання є правовідношення, в якому
одна сторона (боржник) зобов'язана
вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші, тощо) або утриматися
від певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Відповідно до вимог ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.

Метою діяльності Товариства є розвиток
ринку нерухомості шляхом впровадження
нових форм торгівлі, в тому числі
створення, управління та
обслуговування покупців, а також
отримання прибутку від спрямованої на
задоволення суспільних потреб
діяльності напрямки й форми якої
визначаються чинним законодавством та
цим Статутом (п.2.1 ст.2 Статуту ТОВ
“Житловий Альянс”).

Законом України “Про фінансові
послуги та державне регулювання ринків
фінансових послуг”(чинний на час
укладення договорів) адміністрування
придбання в групах не віднесено до виду
фінансових послуг.

Отже, ТОВ “Житловий Альянс” не є
фінансовою установою, його діяльність
не пов'язана з наданням фінансових
послуг.

Відповідно до пп. “в” п.5.1. ст.5 Договору
№ 006719 від 20 листопада 2006 року учасник
Системи має право розірвати даний
Договір до отримання Товару чи позики
відповідно до Умов діяльності Системи
“Альянс”.

Згідно ст.8 Умов діяльності Системи
“Альянс” якщо Учасник Системи виявить
бажання розірвати Договір протягом 10
(десяти) днів з моменту його підписання,
такому Учаснику повертається сума
внесених ним на рахунок Фірми коштів.

Позивач ОСОБА_3 був ознайомлений з
умовами договору, мав можливість
розірвати його в разі, якщо умови
договору його не влаштовували, та
отримати внесені ним на рахунок Фірми
кошти.

Правочин визнається вчиненим під
впливом обману у випадку навмисного
введення іншої сторони в оману щодо
обставин, які впливають на вчинення
правочину. Представник позивача не
довела в судовому засіданні наявність
умислу в ТОВ “Житловий Альянс” на
введення в оману позивача, він мав
право відмовитись від договору.

Матеріалами справи встановлено, що
сторони при укладенні договорів
досягли згоди згідно усіх істотних
умов, а тому відсутні підстави вважати,
що позивача ОСОБА_3 введено в оману.

Стаття 5 Закону України “Про захист
прав споживачів” передбачає, що
держава забезпечує споживачам захист
їх прав, надає можливість вільного
вибору продукції, здобуття знань і
кваліфікації, необхідних для прийняття
самостійних рішень під час придбання
та використання продукції відповідно
до їх потреб, і гарантує придбання або
одержання продукції іншими законними
способами в обсязі, що забезпечує
рівень споживання, достатній для
підтримання здоров'я і
життєдіяльності.

Стаття 10 цього Закону передбачає, що
споживач має право відмовитися від
договору про виконання робіт (надання
послуг) і вимагати відшкодування
збитків, якщо виконавець своєчасно не
приступив до виконання зобов'язань за
договором або виконує роботу так
повільно, що закінчити її у визначений
строк стає неможливим.

Ст.164 КУпАП передбачено
адміністративну відповідальність за
порушення порядку провадження
господарської діяльності (провадження
господарської діяльності без
державної реєстрації як суб'єкта
господарювання або без одержання
ліцензії за провадження певного виду
господарської діяльності, що підлягає
ліцензуванню відповідно до закону, а
так само без одержання дозволу, іншого
документа дозвільного характеру, якщо
його одержання передбачене законом).

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Позивач не довів обставин, зазначених в
позовній заяві, а саме про ведення ТОВ
“Житловий Альянс” нечесної
підприємницької діяльності чи про
притягнення до адміністративної чи
кримінальної відповідальності
службових осіб ТОВ “Житловий Альянс”
з цього приводу.

Посилання представника відповідача на
пропуск позивачем строку позовної
давності не ґрунтуються на законі,
оскільки відповідно до ч.5 ст.261 ЦК
України за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання. Відповідно до ст.9
оспорюваного договору він діє до
повного виконання сторонами своїх
зобов’язань.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що
позивач діяв вільно, на власний розсуд,
умови договору його влаштовували, він
мав можливість відмовитися від
укладення договору позики. При
укладенні договорів сторони досягли
згоди з усіх істотних умов договору,
умови ними погоджені.

Отже, суд приходить до висновку, що
договори, укладені між сторонами,
відповідають чинному законодавству
України і підстав для визнання їх
недійсними немає, а тому в позові слід
відмовити.

На підставі ст.ст.3, 11, 12, 203, 215, 230, 509, 526, 627,
629, 1046, 1051 ЦК України, Закону України
“Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових
послуг”, Закону України “Про захист
прав споживачів”, Закону України “Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності”, керуючись
ст.ст.10, 60, 88,212-218 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ТОВ
“Житловий альянс” про визнання
недійсним договору про надання системи
послуг, визнання недійсним договору
позики - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Повний текст судового рішення
виготовлений 30 грудня 2013 року.

Суддя Чорнобаївського

районного суду

ОСОБА_6