Справа №592/8506/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Костенко В. Г.Номер
провадження 22-ц/788/2724/13 Суддя-доповідач -
Левченко Т. А. Категорія - 5
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2013 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Левченко Т. А.,

суддів - Хвостика С. Г., Собини О. І.,

за участю секретаря судового засідання
- Чуприни В.І.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного
суду м. Суми від 14 жовтня 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
Виконавчого комітету Сумської міської
ради, Управління обліку, розподілу та
приватизації житла Сумської міської
ради, третя особа: Служба у справах
дітей Сумської міської ради про
встановлення факту проживання,
визнання подання та свідоцтва
недійсним, -

в с т а н
о в и л а :

ОСОБА_3 звернулась до суду з
вищезазначеним позовом, який мотивує
тим, що з січня 2001 року проживала з
відповідачем однією сім'єю у квартирі
АДРЕСА_1. У квартирі також проживала їх
спільна дитина - донька ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1. 21.12.2007 року відповідач
приватизував квартиру без їх участі.
Тому вважає, що порушене право її та
дитини на приватизацію зазначеної
квартири. Просить встановити факт
проживання її та доньки в квартирі,
визнати незаконним подання управління
обліку, розподілу та приватизації
житла Сумської міської ради і визнати
незаконним свідоцтво про право
власності на вказану квартиру.

Рішенням суду від 14 жовтня 2013 року
відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні позову
за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення суду і постановити
нове рішення, яким задовольнити її
позов в повному обсязі. В доводах
апеляційної скарги посилається на те,
що судом при ухваленні рішення було
порушено норми матеріального та
процесуального права, неповно
досліджені та з'ясовані обставини
справи. Зокрема, зазначає, що суд дав
невірну оцінку показанням свідків, не
врахував письмові докази, які свідчать
про обґрунтованість її вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення ОСОБА_3, вивчивши матеріали
справи і перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та
з матеріалів справи вбачається, що з
січня 2001 року позивач перебувала в
особистих стосунках з ОСОБА_4 17.09.2004
року вони зареєстрували шлюб, мають
спільну доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.
(а.с.9,10). Рішенням Ковпаківського
районного суду м. Суми від 22.05.2013 року
шлюб між позивачкою та ОСОБА_4
розірвано (а. с. 11).

Позивачка з 15.05.1991 року має постійне
зареєстроване місце проживання
АДРЕСА_2. У цій же квартирі
зареєстрована і її донька ОСОБА_5.
Зазначена двокімнатна квартира
належить позивачці на праві власності.
Згідно її пояснень в судовому
засіданні апеляційного суду вона
набула право власності на квартиру
АДРЕСА_2 на підставі договору дарування
(а.с.63-65, справа №592/550/13-ц а.с.9, 46-48, 82)
Позивачка також користувалася
квартирою своїх батьків АДРЕСА_3.

Відповідач ОСОБА_4 з 12.12.1991 року мав
зареєстроване місце проживання у
квартирі АДРЕСА_1. 27.11.2007 році він
звернувся до виконавчого комітету
Сумської міської ради з заявою про
приватизацію квартири. На підставі
подання управління обліку, розподілу
та приватизації житла Сумської міської
ради №2372 від 14.12.2007 року ОСОБА_4 видане
свідоцтво про право власності на
квартиру АДРЕСА_1. (а.с.70-74; а. с. 3 справа
№592/550/13-ц).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачка не надала належних доказів
того, що на момент приватизації вона
проживала в квартирі.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
відсутності підстав для задоволення
позову, так як суд дійшов його
правильно встановивши фактичні
обставини справи, з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду» № 2482-ХІІ від 19.06.1992
року передача займаних квартир
(будинків) здійснюється в спільну
сумісну або часткову власність за
письмовою згодою всіх повнолітніх
членів сім'ї, які постійно мешкають в
даній квартирі (будинку), в тому числі
тимчасово відсутніх, за якими
зберігається право на житло, з
обов'язковим визначення
уповноваженого власника квартири
(будинку).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачкою не було надано суду
належних та безспірних доказів на
підтвердження того, що спірна квартира
на момент її приватизації, була для неї
та доньки постійним місцем проживання.

Медична документація дитини, в якій
вказана адреса спірної квартири, не є
достатнім доказом на підтвердження
вказаної обставини. Крім того в
матеріалах справи мається також інша
довідка медичного закладу - Сумської
обласної клінічної лікарні, в які
зазначено, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
мешканка АДРЕСА_3, проходила лікування
в цій лікарні з 25.04.2005 року по 06.05.2005 року
(а. с. 21 справа № №592/550/13-ц).

Колегія суддів не може погодитись з
доводами апеляційної скарги про те, що
суд дав невірну оцінку показанням
свідків, так як вона надана судом з
дотриманням вимог ст. 212 ЦПК України.
Зокрема, суд правильно взяв до уваги ту
обставину, що свідки, які були допитані
за клопотанням відповідача ОСОБА_4, не
підтвердили факт постійного
проживання позивачки з дитиною на
момент приватизації в спірній
квартирі.

Судом першої інстанції також правильно
було враховано обставину, зазначену в
ухвалі апеляційного суду Сумської
області від 13.06.2013 року, якою залишено
без змін рішення суду про відмову в
задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про усунення перешкод у володінні
житлом, а саме, що ОСОБА_4 в суді
апеляційної інстанції не заперечував
свою згоду на вселення і проживання в
спірну квартиру дружини та дочки з 2008
року, тобто після приватизації
квартири, яка відбулася в 2007 році.

Крім того з матеріалів справи
вбачається, що 06 червня 2013 року спірна
квартира на підставі нотаріально
посвідченого договору купівлі-продажу
була продана ОСОБА_6, яка у
встановленому порядку зареєструвала
за собою право власності на квартиру (а.
с. 60-62). Вказана обставина була відома
позивачці та її представнику під час
розгляду справи, однак про залучення
нового власника до участі в справі вони
клопотання не заявили, хоча у випадку
задоволення позову, рішення суду
безпосередньо стосувалось би прав
ОСОБА_6 як власника квартири.

Розглядаючи справу, суд першої
інстанції повно, всебічно і об'єктивно
перевірив доводи і заперечення сторін,
встановленим фактам і доказам дав
вірну правову оцінку та дійшов
правильного висновку про відсутність
підстав для задоволення позову, так як
позивачка не надала належних та
достатніх доказів на підтвердження
того, що спірна квартира на момент її
приватизації була для неї та доньки
постійним місцем проживання.

Таким чином колегія суддів вважає, що
рішення суду є законним і
обґрунтованим, відповідає вимогам
матеріального і процесуального права.
З підстав, зазначених в апеляційній
скарзі, рішення суду не може бути
скасоване, а тому апеляційну скаргу
ОСОБА_3 необхідно відхилити.

Керуючись ст. ст. 303; 307 ч. 1 п.1; 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и
л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду
м. Суми від 14 жовтня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього часу може
бути оскаржена у касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
ухвалою апеляційного суду.

Головуючий -

Судді -