Справа №784/4156/13 18.12.2013 18.12.2013 18.12.2013
Провадження №22-ц/784/3323/13
Справа № 22-ц/784/3323/13
Головуючий першої інстанції:
Суддя-доповідач апеляційного
суду: Коломієць В.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2013 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі

головуючого Галущенка О.І.

суддів Довжук Т.С., Коломієць
В.В.,

при секретарі Богатирьовій В.А.,

за участю представника позивачки
ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_4, ОСОБА_3
на рішення Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 23 серпня 2013 року,
ухвалене у справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про визнання майна особистою
приватною власністю одного з подружжя
та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання
майна особистою приватною власністю
одного з подружжя. Вказувала, що з 2002
року перебувала з відповідачем у
зареєстрованому шлюбі. В 2007 році вона
продала належній їй на праві особистої
приватної власності житловий будинок
та за отримані від його продажу кошти 24
липня 2007 року придбала квартиру
АДРЕСА_1. Крім того, 19 серпня 2010 року
продала належну їй на праві особистої
приватної власності квартиру АДРЕСА_2,
а отримані від продажу даної квартири
кошти вирішила покласти на депозитний
рахунок, якій відповідач умовив
відкрити на його ім'я. Як стверджувала
позивачка, згодом відповідач без її
дозволу зняв кошти з цього депозитного
рахунку і уклав з ПАТ КБ «Приватбанк»
нові угоди на відкриття двох валютних
депозитних рахунків на загальну суму 29
040,56 доларів США, по 14 520, 28 доларів
кожний. Посилаючись на викладене,
ОСОБА_4 просила визнати її особистою
приватною власністю АДРЕСА_1, а також
грошові вклади в сумі по 14 520,28 доларів
США, відповідно до договорів №
SAMDN8764 та № SAMDN0266 від 21.08.2012
року, укладених між ПАТ КБ «Приват
Банк» та ОСОБА_3

Згодом позивачка уточнила свої позовні
вимоги в частині грошових вкладів,
зазначивши, що просить визнати її
особистою приватною власністю вклади,
які знаходиться на особових рахунках
НОМЕР_1 і НОМЕР_2 в ПАТ КБ "Приватбанк"
згідно договорам № SAMDN2585 і №
SAMDN2510 від 20.06.2013 р., укладених між
ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_3

20 серпня 2013 року ОСОБА_3 звернувся з
зустрічною позовною заявою до ОСОБА_4
про поділ майна подружжя. Вказував, що
квартира АДРЕСА_4 була придбана 24 липня
2007 року за спільні кошти сторін, з яких
15 000 грн. були від продажу будинку, який
належав на праві особистої приватної
власності позивачці, а 15 000 грн. він
отримав від своєї матері. Як зазначив
ОСОБА_3, квартира була в занедбаному
стані і на кошти, які він отримав від
своїх батьків, в сумі 135000 гривень був
зроблений її капітальний ремонт.

За твердженням ОСОБА_3 на спільні кошти
сторін: 36 133 грн., отриманих позивачкою
від продажу 19 серпня 2010 року її
квартири, та 200 000грн. його заробітної
плати, вони відкрили депозитний
рахунок, надалі за порадою позивачки
вказані кошти зняли з депозитного
рахунку, конвертували їх у долари США
та знову поклали вже на два депозитних
рахунка. Посилаючись на викладене,
ОСОБА_3 просив поділити майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, визнавши за ним
право власності на 12 частку квартири
АДРЕСА_1, залишивши іншу ? частину
квартири у власності позивачки.
Визнати за ним право власності на
грошовий вклад в сумі 12 000 доларів США,
який знаходиться на особистому рахунку
НОМЕР_1 в ПАТ КБ «ПриватБанк» згідно
договору SAMDN585 від 20 червня 2013
року, а за позивачкою визнати право
власності на грошовий вклад в сумі 12 000
доларів США, який знаходиться на
особистому рахунку НОМЕР_2 в ПАТ КБ
«ПриватБанк» згідно договору
SAMDN2510 від 20 червня 2013 року.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 23 серпня 2013 року позови
задоволено частково. Визнано за кожним
зі сторін право власності на 1/2 частку
квартири АДРЕСА_1 без її реального
поділу і залишено зазначене майно у їх
спільній частковій власності. Визнано
право власності за ОСОБА_4 на грошовий
вклад в сумі 12000,00 дол. США, який
знаходиться на особовому рахунку
НОМЕР_1 в ПАТ КБ "Приватбанк" згідно
договору № SAMDN2585 від 20.06.2013 р.
Визнано право власності за ОСОБА_3. на
грошовий вклад в сумі 12000,00 дол. США,
який знаходиться на особовому рахунку
НОМЕР_2 в ПАТ КБ "Приватбанк" згідно
договору № SAMDN2510 від 20.06.2013 р.
Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4- 26
355,00 грн. В решті вимог - відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
1918грн.32коп. витрат на оплату судового
збору. Стягнуто зі ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 245грн. 76коп. витрат на оплату
судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на недоведеність обставин
справи, які суд вважав встановленими,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального права просив змінити
рішення в частині розподілу
банківських вкладів та ухвалити нове
рішення, яким визнати за ним право
власності на грошовий вклад в сумі 12000
доларів США, який знаходиться на
особистому рахунку НОМЕР_1 в ПАТ КБ
«ПриватБанк» згідно договору
SAMDN2585 від 20 червня 2013 року, визнати
за ОСОБА_4 право власності на грошовий
вклад в сумі 12 000 доларів США, який
знаходиться на особистому рахунку
НОМЕР_2 в ПАТ КБ «ПриватБанк» згідно
договору SAMDN2510 від 20 червня 2013
року. Рішення в частині стягнення з
нього на користь ОСОБА_4 26 355 грн.
скасувати.

ОСОБА_4 в своїй апеляційній скарзі,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин справи та порушення норм
матеріального і процесуального права,
просила рішення скасувати та ухвалити
нове, яким визнати за нею право
власності на АДРЕСА_1 та на грошові
вклади в сумі по 12000,00 дол. США кожний,
які знаходяться на особових рахунках
НОМЕР_1 і НОМЕР_2 в ПАТ КБ "Приватбанк"
згідно договорам № SAMDN2585 і №
SAMDN2510 від 20.06.2013 р. В задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_4- відмовити.

Перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційних скарг,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційні скарги підлягають
частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч.1 ст. 57 СК України
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є: майно, набуте нею, ним до
шлюбу; майно, набуте нею, ним за час
шлюбу, але за кошти, які належали їй,
йому особисто. Частиною 7 цієї статті
встановлено, якщо у придбання майна
вкладені крім спільних коштів і кошти,
що належали одному з подружжя, то
частка у цьому майні, відповідно до
розміру внеску, є його особистою
приватною власністю.

Згідно положень ст.ст. 60, 61 СК Ураїни
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя. Об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя
може бути будь-яке майно, за винятком
виключеного з цивільного обороту.
Об'єктом права спільної сумісної
власності є заробітна плата, пенсія,
стипендія, інші доходи, одержані одним
із подружжя.

Як встановлено судом, сторони з 25
травня 2002 року перебували у
зареєстрованому шлюбі, який рішенням
Ленінського районного суду м.Миколаєва
від 04 липня 2013р. було розірвано. Мають
доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідно до нотаріально
посвідченого договору купівлі-продажу
від 19 червня 2007 р. позивачка продала
належний їй на підставі договору
дарування від 03.03.2005р. житловий будинок
за 98 426грн. (а.с.12). А 24 липня 2007 р.
позивачкою на підставі нотаріально
посвідченого договору купівлі-продажу
була придбана квартира АДРЕСА_1, за
придбання якої нею було сплачено 24
576грн. (а.с.14).

Судом вірно встановлено, що відповідно
до вимог п.п. 1, 3 ч.1 ст. 57 СК України
гроші, які отримала позивачка від
продажу житлового будинку, є її
особистою приватною власністю.

Разом з тим, відмовляючи позивачці у
задоволенні вимог про визнання
квартири АДРЕСА_1, її особистою
приватною власністю та задовольняючи
вимоги зустрічного позову щодо поділу
цієї квартири, суд першої інстанції
виходив з того, що, як випливає з
пояснень відповідача, половину грошей
на придбання квартири він позичив у
своєї матері, а тому кожна зі сторін має
право на ? частку цієї квартири.

Проте погодитися з таким висновком не
можна.

Так, згідно ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Факт придбання спірної квартири
позивачкою саме за гроші, належні їй
особисто, підтверджується тим, що
згідно договорів купівлі-продажу вона
була придбана протягом близько місяця
с часу продажу належного позивачці
будинку, вказана квартира придбана за
суму значно меншу, ніж отримана від
продажу будинку. За такого, посилання
відповідача на те, що половину вартості
квартири складають гроші, які надала
його мати, не можуть бути прийняти до
уваги, до того ж доказів на
підтвердження цих обставин ОСОБА_4 не
надано. Також відповідачем не доведено,
що внаслідок спільних трудових чи
грошових затрат вартість квартири за
час шлюбу істотно збільшилась, а тому
відсутні передбачені ч.1 ст. 62 СК
України підстави для визнання її
об'єктом спільної сумісної власності
подружжя.

За таких обставин, висновок суду про
включення зазначеного майна до складу
спільного майна подружжя, що підлягає
поділу, є невірним, оскільки відповідно
до вимог п. 3 ч.1 ст. 57 СК України вказана
квартира є особистою приватною
власністю ОСОБА_4, а тому її позовні
вимоги в цій частині є обґрунтованими і
підлягають задоволенню, а вимоги
зустрічного позову щодо поділу
квартири задоволенню не підлягають.

Судом вірно встановлено, що відповідно
до ст.60, ч.1 ст. 57 СК України до складу
спільного майна подружжя, що підлягає
поділу, належать грошові вклади, які
знаходяться на особових рахунках
НОМЕР_1 і НОМЕР_2 в ПАТ КБ "Приватбанк"
згідно договорам № SAMDN2585 і №
SAMDN2510 від 20.06.2013 р., укладених між
ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_3, з
відрахуванням від загальної суми цих
вкладів грошової суми, які отримала
позивачка від продажу 19 серпня 2010р.
належної їй на праві особистою
приватної власності квартири, що була
придбана нею 17 жовтня 1995р., тобто, до
укладання шлюбу із відповідачем.

Проте, проведений місцевим судом поділ
цього спільного майна подружжя не
відповідає обставинам справи, а тому не
можна вважати його правильним.

Так, згідно вищевказаного договору
купівлі-продажу зазначена квартира
була продана позивачкою за 36133грн.
(а.с.16). Відповідно до квитанцій про
придбання ОСОБА_3 валюти при укладанні
21.08.2012 року з ПАТ КБ «Приват Банк»
депозитних договорів курс валюти при
даній валютно-обмінній операції
складав 7,87грн. за 1 долар США (а.с.103).
Таким чином, розмір грошового вкладу
позивачки, що належить їй на праві
особистої приватної власності, складає
4 591,23 доларів США (36133грн. : 7,87грн.).

Враховуючи, що загальна сума грошових
вкладів, які знаходяться на особових
рахунках НОМЕР_1 і НОМЕР_2 в ПАТ КБ
"Приватбанк" згідно договорам №
SAMDN2585 і № SAMDN2510 від 20.06.2013 р.,
укладених між ПАТ КБ «Приват Банк» та
ОСОБА_3, становить 24 000 доларів США, то до
складу спільного майна подружжя, що
підлягає поділу, належать грошові
кошти в розмірі 19 408,77 доларів США (24 000
доларів США - 4 591,23 доларів США).

Виходячи з положень ч.1 ст.70 СК України
щодо рівності часток подружжя у
спільній власності, частка кожної зі
сторін складає 9 704,36 доларів США (19 408,77
доларів США : 2).

За таких обставин, загальна вартість
грошових вкладів, що виділяється
позивачці, складає 14 295,59 доларів США (4
591,23 доларів + 9 704,36 доларів).

Загальна вартість грошових вкладів, що
виділяється відповідачу, складає 9 704,36
доларів США.

Вимог про стягнення з відповідача
грошових сум позивачкою не заявлялось.

Оскільки суд першої інстанції на
зазначене належної уваги не звернув, то
відповідно до ст.309 ЦПК України рішення
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про часткове
задоволення позову ОСОБА_4 та
зустрічного позову ОСОБА_3.

Згідно положень ч.1 ст.88 ЦПК України,
враховуючи принцип пропорційності
розміру відшкодування судових витрат
відповідно до розміру задоволених
позовних вимог, зі з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 піддягає стягненню
відшкодування судового збору в сумі
779грн. 04коп., а зі ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_4 піддягає стягненню
відшкодування судового збору в сумі
1892грн.55коп.

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_4 і ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 23 серпня 2013 року -
скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_4 та зустрічний позов
ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 - особистою
приватною власністю ОСОБА_4.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на
грошові вклади в загальній сумі 14 295,59
доларів США (чотирнадцять тисяч двісті
дев'яносто п'ять доларів п'ятдесят
дев'ять центів США), які знаходиться на
особових рахунках НОМЕР_1 і НОМЕР_2 в ПАТ
КБ "Приватбанк" згідно договорам №
SAMDN2585 і № SAMDN2510 від 20.06.2013 р.,
укладених між ПАТ КБ «Приват Банк» та
ОСОБА_3

Визнати за ОСОБА_3 право власності на
грошовий вклад в сумі 9 704,36 доларів США
(дев'ять тисяч сімсот чотири доларів
тридцять шість центів США), який
знаходиться на особових рахунках
НОМЕР_1 і НОМЕР_2 в ПАТ КБ "Приватбанк"
згідно договорам № SAMDN2585 і №
SAMDN2510 від 20.06.2013 р., укладених між
ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_3

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
відшкодування судового збору в сумі
779грн. 04коп. (сімсот сімдесят дев'ять
гривень чотири копійки).

Стягнути зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
відшкодування судового збору в сумі
1892грн. 55коп. (одна тисяча вісімсот
дев'яносто дві гривні п'ятдесят п'ять
копійок).

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і з цього
часу протягом двадцяти днів може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді