АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Головуючий у 1-ій інстанції
категорія №27
У Х В А Л А

І М
Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2013 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Ткаченко
І.Ю., Повєткіна В.В.

при секретарі: Кравець
Є.С.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на ухвалу Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 18 листопада 2013 року про
скасування заходів забезпечення
позову у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про розірвання договору та
стягнення коштів, за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання
договору позики від 04 червня 2008 року
недійсним та фіктивним, -

В с т а н о в и л а :

Ухвалою Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 18 листопада 2013 року
задоволені заяви ОСОБА_4 про скасування
заходів забезпечення позову у справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
розірвання договору та стягнення
коштів, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про визнання договору позики
від 04 червня 2008 року недійсним та
фіктивним.

Скасовані заходи забезпечення позову
у вигляді накладення арешту на
житловий будинок АДРЕСА_1 відповідно до
ухвали Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від 16
липня 2010 року;

Скасовані заходи забезпечення позову
у вигляді накладення арешту на
житловий будинок АДРЕСА_1 та заборони
Комунальному підприємству
Дніпропетровського району «Бюро
технічної інвентаризації» робити
будь-які зміни в електронному Реєстрі
прав власників нерухомого майна щодо
житлового будинку АДРЕСА_1 відповідно
до ухвали Київського районного суду
м.Одеси від 20 липня 2010 року(а.с.210-212, т.4).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
ухвалу скасувати, посилаючись на
неповне з'ясування обставин щодо
виконання рішення суду про стягнення
боргу, порушення судом його прав як
стягувача та норм процесуального
права(а.с.218-222, т.4).

Перевіривши законність і
обґрунтованість ухвали в межах доводів
апеляційної скарги і вимог, заявлених у
суді першої інстанції, колегія суддів
вважає,що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Згідно ч.1,3 ст.151 ЦПК України суд за
заявою осіб, які беруть участь у справі,
може вжити заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Види забезпечення позову передбачені
ст.152 ЦПК України.

За положеннями ч.3,6 ст.154 ЦПК України
заходи забезпечення позову можуть бути
скасовані судом, який розглядає справу.

Питання про скасування заходів
забезпечення позову вирішується в
судовому засіданні з повідомленням
осіб, які беруть участь у справі.

Якщо у задоволенні позову було
відмовлено, провадження у справі
закрито або заяву залишено без
розгляду, вжиті заходи забезпечення
позову застосовуються до набрання
судовим рішенням законної сили. Проте
суд може одночасно з ухваленням
судового рішення або після цього
постановити ухвалу про скасування
заходів забезпечення позову.

В п.10 Постанови Пленуму Верховного
Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про
практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову», роз'яснено, що
заходи забезпечення позову мають
тимчасовий характер і діють до
виконання рішення суду, яким
закінчується розгляд справи по суті.
Зважаючи на це, суд при задоволенні
позову не вправі скасовувати вжиті
заходи до виконання рішення або зміни
способу його виконання, за винятком
випадків, коли потреба в забезпеченні
позову з тих чи інших причин відпала
або змінились обставини, що зумовили
його застосування.

По справі встановлено, що позов
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу
забезпечено ухвалою
Дніпропетровського районного суду
Дніпропетровської області від 16 липня
2010 року та ухвалою Київського
районного суду м.Одеси від 20 липня 2010
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про стягнення боргу. В числі
майна, яким забезпечено позов,
значиться будинок АДРЕСА_1(а.с.26, т.1,
а.с.22, т.2).

Вказані справи згідно ухвали
Дніпропетровського районного суду
Дніпропетровської області від 09
вересня 2010 року об'єднані в одне
провадження(а.с.41, т.1).

Як видно із справи, 16 вересня 2010 року
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 уклали договір про
поділ майна, придбаного як спільна
сумісна власність подружжя, п.3.1. якого
передбачено, що будинок АДРЕСА_1
належитиь ОСОБА_4(а.с.237, т.3).

Рішенням колегії суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Дніпропетровської
області від 15 травня 2012 року скасовано
рішення Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від 17
жовтня 2011 року та постановлено нове
рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 2
143 279 грн. на відшкодування боргу та
судові витрати. В задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про визнання договору позики недійсним
відмовлено(а.с.211-213, т.3).

Скасовуючи заходи забезпечення
позову, суд виходив з того, що майно на
яке накладено арешт зазначеними
ухвалами, не належить боржнику ОСОБА_3,
оскільки згідно п.3.1. договору про поділ
майна, придбаного як спільна сумісна
власність подружжя, укладеного 16
вересня 2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3,
будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4.
Відповідно до листа Комунального
підприємства Дніпропетровського
району «Бюро технічної
інвентаризації» за вих.№231/0110 від 24
березня 2010 року будинок АДРЕСА_1
належитиь ОСОБА_4 на підставі свідоцтва
про право власності від 20 жовтня 2008
року.

Разом з тим, скасовуючи заходи
забезпечення позову ОСОБА_2, суд не взяв
до уваги зазначені норми діючого
законодавства, які регулюють питання
щодо скасування заходів забезпечення
позову, рішення суду про стягнення
боргу з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 та не
перевірив доводи останнього щодо
обставин виконання вказаного судового
рішення. При цьому суд також не
врахував, що право власності на будинок
АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_4 на
підставі свідоцтва про право власності
від 20 жовтня 2008 року, а не на підставі
договору від 16 вересня 2010 року про
поділ майна, придбаного як спільна
сумісна власність подружжя, укладеного
між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 щодо будинку
АДРЕСА_1, який є предметом забезпечення
позову.

Даних про те, що право власності
ОСОБА_4 на спірний будинок
зареєстровано на підставі договору від
16 вересня 2010 року в передбаченому
законом порядку, матеріали справи не
містять.

Наведені обставини свідчать про
порушення судом порядку, встановленого
для вирішення питання щодо скасування
заходів забезпечення позову, у зв'язку
з чим ухвала суду на підставі п.3 ст.312
ЦПК України підлягає скасуванню, з
передачею зазначеного питання на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.303,307,312,315 ЦПК України
колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від 18
листопада 2013 року скасувати, передати
питання щодо скасування заходів
забезпечення позову на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
оскарженню в касаційному порядку не
підлягає.

Головуючий-

Судді-