22-ц/772/3745/2013Головуючий в суді першої
інстанції:Бойко Валерій
МихайловичКатегорія: 27 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2013 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Вінницької області в складі:

головуючогоІващука В. А.
суддів:Колоса С.С., Пащенко Л.В.,при
секретаріАгеєвій Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, зацікавлена особа -
ОСОБА_8, про стягнення боргу у зв'язку з
заміною боржника у зобов'язанні та
переводом боргу,

за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на
рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 10 жовтня 2013
року,

в с т а н о в и л а :

із зазначеним позовом ОСОБА_6
звернулась в суд 15 травня 2013 року.

Зазначала, що в серпні 2011 року вона
позичила ОСОБА_8 20000 доларів США, що
станом на сьогодні по курсу НБУ
становить 159 800 грн., строком до 1
листопада 2012 року. Вказана сума ОСОБА_8
була потрібна для сплати своїм
братові та сестрі вартості їх частки у
спадковому майні після смерті батька -
ОСОБА_7 Внаслідок сплати їх частки
ОСОБА_8 прийняла спадщину яка
складалась із однокімнатної квартири
АДРЕСА_1 та ? частки квартири АДРЕСА_3

Вказала, що ОСОБА_8 борг не повернула, а
тому судовим рішенням від 25 квітня 2013
року з неї було стягнуто вказану суму
боргу, пеню та судові витрати.

Ухиляючись від виконання судового
рішення та повернення боргу ОСОБА_8
навмисно погіршила своє матеріальне
становище шляхом позбавлення себе
нерухомого майна, що було придбане в
порядку спадкування, в тому числі за
рахунок позичених коштів. Вказане
нерухоме майно вона переоформила на
свою матір ОСОБА_7

Оскільки відповідач не бажає
добровільно повернути борг, то позивач
просила визнати ОСОБА_7
правонаступником боржника ОСОБА_8 та
стягнути з ОСОБА_7 на її користь 159 800
грн. боргу, що становить 20 000 доларів
США в еквіваленті по курсу НБУ та 1230
грн. 46 коп. пені, а всього 161 030 грн.46 коп.
на виконання рішення Вінницького
міського суду Вінницької області від
25 квітня 2013 року по справі №127/1380/13ц,
провадження №2/127/1596/13 згідно ст. 520 ЦК
України. Стягнути судові витрати.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 10 жовтня 2013 року
позов задоволено повністю та стягнуто
судові витрати.

У апеляційній скарзі ОСОБА_7,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального і
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким у
задоволенні позову відмовити.

Позивач та її представник
заперечували доводи апеляційної
скарги через їх безпідставність та
просили апеляційну скаргу відхилити, а
оскаржуване рішення суду залишити без
змін.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду у межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів прийшла до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню виходячи із
наступного.

Відповідно частинам 1 та 2 статті 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду законним і
обґрунтованим визнати не можна,
оскільки суд не виконав всі вимоги
цивільного судочинства та допустив
неправильне застосування норм
матеріального права.

Встановлено і не заперечується
сторонами у справі, що 15 серпня 2011 року
ОСОБА_8 позичила у ОСОБА_6 20 000 доларів
США строком до 1 листопада 2012 року.
Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 24 квітня 2013
року зазначений борг стягнуто з ОСОБА_8
на користь ОСОБА_6 і рішення набуло
законної сили. Видано виконавчий лист.
На день розгляду справи вказане
рішення суду не виконано (а.с.107-108).

Встановлено, що ОСОБА_8 подарувала
ОСОБА_7 30 березня 2013 року квартиру
АДРЕСА_1 (а.с.109).

Вирішуючи цей спір та задовольняючи
позов, суд першої інстанції виходив із
того, як це вбачається із змісту
судового рішення, що наявність у ОСОБА_8
перед ОСОБА_6 боргу за договором
позики у розмірі 20000 доларів США,
наявність рішення суду про стягнення
цього боргу, а також факт дарування
боржником ОСОБА_8 квартири своїй матері
ОСОБА_7, є достатньою підставою для
визнання ОСОБА_7 правонаступником
боржника ОСОБА_8 та підставою для
переведення боргу за вказаним
договором позики на ОСОБА_7 і
відповідно стягнення з неї на користь
ОСОБА_6 цього боргу. При цьому суд
вирішував цей спір за статтями 526, 527,
610, 612, 1046, 1047, 16, 520 ЦК України, частиною 3
статті 61 ЦПК України.

Проте, до таких висновків суд дійшов
через неправильне застосування норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, а тому
з таким висновком суду погодитись не
можна.

Правильно встановивши обставини про
наявність боргу за договором позики
та наявність судового рішення про
стягнення цього боргу з ОСОБА_8 на
користь ОСОБА_6 суд дійшов до
неправильного висновку про наявність
правових підстав для задоволення
вимог про переведення цього боргу в
порядку передбаченому статтею 520 ЦК
України з ОСОБА_8 на ОСОБА_7 без їх на
те згоди та стягнення цього боргу з
останньої.

Як вбачається із матеріалів справи і не
заперечується сторонами,
правовідносини, що виникли з договору
позики від 15 серпня 2011 року, виникли
саме між ОСОБА_8 і ОСОБА_6 Докази про
наявність поряд із цим договором
іншого правочину ( заміна сторони у
зобов'язанні, чи інше) суду не надано.

Правове регулювання заміни боржника
у зобов'язанні здійснюється на
підставі статей 520 - 523 ЦК України.

Відповідно до правил статті 520 ЦК
України боржник у зобов'язанні може
бути замінений іншою особою
(переведення боргу) лише за згодою
кредитора.

За правилами частини 1 статті 528 ЦК
України виконання обов'язку може бути
покладено боржником на іншу особу,
якщо з умов договору, вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства або суті зобов'язання
не випливає обов'язок боржника
виконати зобов'язання особисто. У
цьому разі кредитор зобов'язаний
прийняти виконання, запропоноване за
боржника іншою особою.

Відповідно до статті 6 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості (стаття 627
ЦК України).

Свобода договору означає можливість
сторін визначати зміст договору, який
вони укладають і формувати його
конкретні умови.

За змістом частини 1 статті 215 ЦК
України та частиною 3 статті 203 цього
Кодексу не можна визнати чинним
правочин якщо волевиявлення учасника
правочину не є вільним і не відповідає
його внутрішній волі.

Виходячи із зазначеного та ураховуючи,
що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не виявляють
бажання укладати правочин про
переведення боргу за договором позики
на ОСОБА_7, підстав для заміни боржника
у зобов'язанні по договору позики,
відповідно до положень статті 520 ЦК
України, немає.

Крім того, правонаступництво за
борговими зобов'язаннями, яке позивач
просить застосувати у цих
правовідносинах, за встановлених
обставин та у межах заявлених
позивачем вимог, застосованим бути не
може, оскільки таке можливе лише у
встановлених законом випадках.

Аналізуючи норми матеріального права
щодо правонаступництва слід дійти
висновку, що правонаступництво може
наступити лише по закону або внаслідок
укладеного договору, якщо такий не
суперечить закону.

Отже, висновок суду про можливість у
судовому порядку визнати
правонаступником боржника іншу особу
без волевиявлення обох, а лише за
вимогою кредитора, є таким, що
суперечить вимогам закону.

Невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування судом норм
матеріального права, відповідно до
правил пунктів 3, 4 частини 1 статті 309
ЦПК України є підставою для
скасування рішення суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
по суті.

Ураховуючи зазначене вище рішення суду
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні позову.

Із змісту позовної заяви, пояснень
позивача та його представника, а також
виходячи із встановлених обставин
справи вбачається, що позивачем у
даному випадку обраний не той спосіб
захисту права, який слід було обрати
позивачу при зверненні до суду.

На підставі викладеного, керуючись
статтею 303, пунктом 2 частини 1 статті 307,
пунктами 3,4 частини 1 статті 309, частини
2 статті 314, статті 316 ЦПК України,
колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 10 жовтня 2013 року
у цій справі скасувати. Ухвалити нове
рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
зацікавлена особи - ОСОБА_8, про
стягнення боргу у зв'язку з заміною
боржника у зобов'язанні та переводом
боргу - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене на протязі двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді:
/підпис/ В.А.
Іващук

/підпис/
С.С. Колос

/підпис/
Л.В. Пащенко

Згідно з оригіналом

Суддя
В.А. Іващук