Справа № 1319/6617/12
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/4599/13
Доповідач в 2-й інстанції:
Монастирецький Д. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2013 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Мацея М.М.,
Тропак О.В.,

секретаря Дідуся
О.Р.,

з участю представника ТзОВ «Компанія з
Управління Активами
«Прімоколект-Капітал» Карпель О.О.,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та його представника
ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 на рішення Сихівського
районного суду м. Львова від 22 квітня 2013
року у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Компанія
з управління активами
«Прімоколект-Капітал» до ОСОБА_4,
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, -

в с т а н
о в и л а:

У червні 2012 року ПАТ «Фольксбанк»
звернувся до суду з позовом, в якому
просив стягнути солідарно з
відповідачів заборгованість за
кредитним договором в сумі 8 592,80
доларів США та судові витрати в сумі
794,08 грн. В обґрунтування позовних вимог
послався на те, що 04.09.2007 року між ВАТ
«Електрон Банк», правонаступником
якого є ПАТ «Фольксбанк», та ОСОБА_4
було укладено кредитний договір № КF
44459, згідно з яким ВАТ «Електрон Банк»
надав відповідачу ОСОБА_4 кредит у
розмірі 12 448,00 доларів США строком на
сім років з 04.09.2007 року по 04.09.2014 року зі
сплатою 10,99 % річних за користування
кредитом. ПАТ «Фольксбанк» належним
чином виконав свої зобов'язання з
надання кредитних коштів. Для
забезпечення належного виконання
кредитного договору 04.09.2007 року було
укладено договір поруки, згідно з якими
відповідач ОСОБА_3 взяв на себе
обов'язок відповідати за
зобов'язаннями ОСОБА_4 по виконанню
умов кредитного договору. Однак,
останній взяті на себе зобов'язання за
кредитним договором не виконує,
поточні платежі по кредиту та
нараховані відсотки згідно графіку не
сплачує, на попередження не реагує, що
змусило ПАТ «Фольксбанк» звернутись до
суду з даним позовом. Також, 06.12.2012 року
між ПАТ «Фольксбанк» та ТОВ «КУА
«Прімоколект-Капітал» укладено
договір відступлення права вимоги№
20121206-Г, за умовами якого ТОВ «КУА
«Прімоколект-Капітал» отримало статус
нового кредитора та набуло право
вимоги до осіб, які є боржниками ПАТ
«Фольксбанк», в тому числі і до ОСОБА_4
Тому ТОВ «КУА «Прімоколект-Капітал»
просило позов задовольнити та стягнути
з відповідачів солідарно на свою
користь заборгованість за кредитним
договором.

Оскаржуваним рішенням від 22 квітня 2013
року позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія з
управління активами
«Прімоколект-Капітал» до ОСОБА_4,
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором задоволено
частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_3 на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія з
управління активами «Прімоколект
-Капітал» заборгованість за кредитним
договором № КF 44459 від 04.09.2007 року в
розмірі 6 399,31 доларів США (шість тисяч
триста дев'яносто дев'ять доларів США 31
цент) та судові витрати в сумі 511,46 грн.
(п'ятсот одинадцять гривень 46 коп.).

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення оскаржили ОСОБА_3 та ОСОБА_4

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі зазначає,
що вважає рішення необґрунтованим та
таким, що ухвалене з порушенням норм
матеріального і процесуального права.
Суд не прийняв до уваги такий важливий
доказ, як виконавчий напис нотаріуса
ОСОБА_7 від 04.11.2008 року за реєстровим №
2635, яким запропоновано звернути
стягнення на предмет застави та
реалізувавши його - задовольнити
вимоги ВАТ «Фольксбанк». На думку
апелянта, строк виконання основного
зобов'язання настав 03.11.2008 року, коли
ОСОБА_4 було повністю припинено
добровільне погашення по кредитному
договору, це також підтверджується тим,
що позивач звернувся до нотаріуса за
видачею виконавчого напису, а відтак
право вимоги ПАТ «Фольксбанк» до
ОСОБА_3, виходячи з договору поруки,
було втрачено банком 04 травня 2009 року.
Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, до
строку виконання зобов'язань
застосовується загальна позовна
давність, а до строку дії кредиту
спеціальна позовна давність, а відтак
ПАТ «Фольксбанк» пропустив строки та
терміни повідомлення як боржника так і
поручителя та терміни на звернення
стягнення за договором кредиту та за
договором поруки. Під час ухвалення
рішення суд не взяв до уваги Положення
про кредитування фізичних осіб у ВАТ
«Електрон Банк» (правонаступником
якого є ПАТ «Фольксбанк»). Йому не було
відомо про виникнення заборгованості,
оскільки під час відправлення
повідомлення він перебував у гостях в
м. Хмельницький, а тому висновок суду
про те, що він повинен був повідомити
банк про зміну місця проживання вважає
помилковим, оскільки не змінював місце
проживання. Суд не взяв до уваги те, що
позивач приховав той факт, що було
реалізовано заставне майно
(автомобіль), а також те, що
відповідачем було проведено декілька
оплат по даному кредиту та їх потрібно
враховувати при встановленні суми
позовних вимог. Позивачем не надано
суду належного розрахунку щодо суми
заборгованості, а тому сума стягнута
судом в рішенні нічим не підтверджена,
необґрунтована та недостовірна. Вважає
позовні вимоги необґрунтованими та
недоведеними. Просить скасувати
рішення та ухвалити нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Апелянт ОСОБА_4 вважає рішення
незаконним, необґрунтованим та таким,
що ухвалене з порушенням норм
матеріального і процесуального права.
Під час слухання справи, суд
несправедливо оцінював докази,
безпідставно відмовляв у задоволенні
клопотань відповідача та неодноразово
відкладав розгляд справи, що порушило
розумні строки її розгляду. Ухвалюючи
рішення, суд порушив ст. 10 ЦПК України,
якою передбачено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог та заперечень, оскільки позивач
не представив суду обґрунтований та
належним чином оформлений розрахунок
заборгованості. В основу рішення суд
поклав первинний розрахунок, який
перед тим був визнаний судом, як
неналежний доказ. Крім цього, суд не
з'ясував чому предмет застави
(автомобіль) не був реалізований
протягом року з моменту його передачі
ОСОБА_4 та чому кошти від реалізації
автомобіля були зараховані в значено
меншій сумі ніж реальна сума
реалізації. Не взято до уваги, що
позивач не довів розміру
заборгованості, не вказав причин
пропуску строку позовної давності, не
дано оцінку виконавчому напису
нотаріуса, який підтверджував, що право
вимоги до боржника наступило 03.11.2008
року. На його думку, суд грубо порушив
ст. ст. 57, 58, 59, 60, 64, 212 ЦПК України, а також
ч. 4 ст. 559 ЦК України. Крім цього,
стверджує, що позивач ще в 2008 році
використав своє право стягнути з
боржника всю суму основного
зобов'язання, а відтак ухвалюючи
рішення суд порушив вимоги ст. ст. 256, 257,
262, 267 ЦК України, оскільки відмовив у
застосуванні строку позовної давності.
Просить рішення скасувати та ухвалити
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову та судові витрати
покласти на позивача.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника ТзОВ «Компанія з
Управління Активами
«Прімоколект-Капітал» Карпель О.О.,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та його представника
ОСОБА_8, перевіривши матеріали справи,
межі та доводи скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, а також
особи, які не брали участі у справі,
якщо суд вирішив питання про їх права
та обов'язки, мають право оскаржити в
апеляційному порядку рішення суду
першої інстанції повністю або
частково.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст.
3 ЦПК України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних прав, свобод чи
інтересів у спосіб, передбачений
законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені
законом або договором способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Право визначення підстав і предмета
позову належить позивачеві (ст. ст. 3, 10,
31 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів (ст.
57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України
обов'язок суду під час ухвалення
рішення вирішити, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги позивача та якими доказами вони
підтверджуються; перевірити наявність
чи відсутність певних обставин за
допомогою доказів шляхом їх оцінки;
оцінити подані сторонами докази та
дійти висновку про наявність або
відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення
правовідносин сторін, які випливають
із встановлених обставин. Саме
визначення цих правовідносин дає
можливість суду остаточно визначитись,
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми.

Колегія суддів приходить до
переконання, що дане рішення суду
відповідає зазначеним вимогам закону з
огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено
наступні обставини та відповідні їм
правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що
04.09.2007 року між ВАТ «Електрон Банк»,
правонаступником якого є ПАТ
«Фольксбанк», та ОСОБА_4 було укладено
кредитний договір № КF 44459, згідно з
яким ВАТ «Електрон Банк» надав
відповідачу ОСОБА_4 кредит у розмірі 12
448,00 доларів США строком на 7 років з
04.09.2007 року по 04.09.2014 року зі сплатою 10,99 %
річних за користування кредитом для
придбання автомобіля «Dadi Smoothing» 2007 року
випуску. У випадку виникнення
простроченої заборгованості за
кредитом або частиною кредиту та/або
процентами, сторони дійшли згоди
процент за користування кредитом
встановити у розмірі 13,99% річних.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальнику у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Згідно зі ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом.

У відповідності до ст. 1056-1 ЦК України
розмір процентів та порядок їх сплати
за договором визначаються в договорі
залежно від кредитного ризику,
наданого забезпечення, попиту і
пропозицій, які склалися на кредитному
ринку, строку користування кредитом,
розміру облікової ставки та інших
факторів.

06.12.2012 року між ПАТ «Фольксбанк» та ТОВ
«КУА «Прімоколект-Капітал» укладено
договір відступлення права вимоги №
20121206-Г, за умовами якого ТОВ «КУА
«Прімоколект-Капітал» отримало статус
нового кредитора та набуло право
вимоги до осіб, які є боржниками ПАТ
«Фольксбанк», в тому числі і до ОСОБА_4
за кредитним договором № КF 44459 від
04.09.2007 року.

З урахуванням заміни кредитора у
зобов'язанні, судом відповідно до
положень ст. 37 ЦПК України було
залучено до участі у справі
правонаступника ПАТ «Фольксбанк» - ТОВ
«КУА «Прімоколект-Капітал» в якості
належного позивача.

Судом встановлено, що ПАТ «Фольксбанк»
належним чином виконав свої обов'язки
за кредитним договором, надавши
відповідачу ОСОБА_4 обумовлені грошові
кошти у повному обсязі, що
підтверджується заявою на видачу
готівки № 258_16 від 04.09.2007 року.

Згідно з п. 1.2. Кредитного договору
відповідач ОСОБА_4 зобов'язувався
повернути банку основну суму кредиту
частинами відповідно до графіку
платежів за кредитом, що міститься у
додатку № 1 до Кредитного договору і є
його невід'ємною частиною, та сплатити
проценти за користування кредитом у
строки та в порядку, передбачених
кредитним договором.

Судом встановлено, що відповідачем
ОСОБА_4 неналежним чином виконуються
зобов'язання, прийняті ним за умовами
кредитного договору.

Згідно з розрахунком заборгованості,
станом на 05.09.2012 року заборгованість
відповідача ОСОБА_4 перед позивачем за
кредитом становить 8 592,80 доларів США, що
в еквіваленті до національної валюти
за курсом НБУ станом на дату звернення
до суду з позовом складає 68 677,95 грн.

За умовами п. 2.1. Кредитного договору №
КР44459 від 04.09.2007 року виконання
зобов'язань позичальника за кредитним
договором забезпечується заставою
автомобіля «Dadi Smoothing» 2007 року випуску.

Як встановлено в суді, певний період
дії Кредитного договору відповідач
ОСОБА_4 не мав змоги виконувати
належним чином свої зобов'язання.
Враховуючи дану обставину, відповідач
добровільно передав ПАТ «Фольксбанк»
автомобіль «Dadi Smoothing» 2007 року випуску
для подальшого його відчуження з метою
погашення кредиту за рахунок отриманих
від реалізації коштів. Наведене
підтверджується копією акту
приймання-передачі транспортного
засобу від 10.11.2008 року.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ
«Фольксбанк» було відчужено належний
відповідачу ОСОБА_4 автомобіль «Dadi
Smoothing» 2007 року випуску за ціною 51 100,00
грн. Зазначене підтверджується
довідкою рахунком серії КІМ № 980390 від
14.12.2011 року.

Положеннями ст. 60 ЦПК України
визначено, що кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

Будь-яких доказів відчуження
автомобіля, належного відповідачу
ОСОБА_4, за ціною 4 200 доларів США
позивачем та ПАТ «Фольксбанк» суду не
надано, відтак суд вважав твердження
позивача з вказаних обставин
неспроможними.

Акт про визначення вартості
транспортного засобу, що передається
(знаходиться в забезпеченні виконання
кредитних зобов'язань) від 22.11.2011 року
районний суд не вважав належним та
допустимим доказом, оскільки вказаний
документ не свідчить про відчуження
автомобіля відповідача ОСОБА_4 за
вартістю оцінки - 4 740,00 доларів США.

З розрахунку заборгованості
вбачається, що ПА Т «Фольксбанк» було
зараховано в рахунок погашення кредиту
ОСОБА_4 кошти, отримані від продажу
автомобіля, в сумі 4 200,00 доларів США, що
за офіційним курсом НБУ станом на дату
звернення до суду з вказаним позовом
(7,9925 грн. за 1 долар США) складає 33 568,50
грн.

Вказана сума є меншою за ціну продажу
автомобіля - 51 100,00 грн., що за офіційним
курсом НБУ станом на дату звернення до
суду з вказаним позовом (7,9925 грн. за 1
долар США) складає 6 393,49 доларів США.

Відтак, суд першої інстанції дійшов
висновку, що ПАТ «Фольксбанк» при
зверненні до суду з вказаним позовом
було невірно визначено розмір
заборгованості за кредитним договором,
оскільки не враховано в рахунок
погашення заборгованості за кредитом
суму в розмірі 2193,49 доларів США (6 393,49 - 4
200,00), не усунуто вказаних обставин і
позивачем - ТОВ «КУА
«Прімоколект-Капітал».

За наведених обставин суд дійшов
висновку, що реальний розмір
заборгованості за кредитним договором,
з урахуванням дійсної ціни продажу
предмета застави, складає 6 399,31 доларів
США (8 592,80 - 2 193,49).

Суд не прийняв до уваги твердження
відповідачів щодо необґрунтованості
вимог позивача та недоведеності
існування заборгованості у зв'язку з
реалізацією автомобіля, оскільки
доказів на підтвердження вказаних
обставин суду надано не було.

Відповідно до ст. 546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися, зокрема, порукою.

Нормами ст. 553 ЦК України передбачено,
що за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі. Поручителем може бути одна
особа або кілька осіб.

Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки. Особи,
які спільно дали поруку, відповідають
перед кредитором солідарно, якщо інше
не встановлено договором поруки.

Згідно з договором поруки № РО90809 від
04.09.2007 року відповідач ОСОБА_3 взяв на
себе зобов'язання відповідати за
виконання відповідачем ОСОБА_4 умов
Кредитного договору та відповідно до п.
1.3 Договору поруки, зобов'язується
нести солідарну відповідальність у
випадку його невиконання чи
неналежного виконання останнім.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя. Якщо строк
основного зобов'язання не встановлений
або встановлений моментом пред'явлення
вимоги, порука припиняється, якщо
кредитор не пред'явить позову до
поручителя протягом одного року від
дня укладення договору поруки.

Згідно з роз'ясненнями, наданими у п. 24
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» відповідно
до частини четвертої статті 559 ЦК
України порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має
враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.
Отже, якщо кредитним договором не
визначено інші умови виконання
основного зобов'язання, то у разі
неналежного виконання позичальником
своїх зобов'язань за цим договором
строк пред'явлення кредитором до
поручителя вимоги про повернення
отриманих у кредит коштів має
обчислюватися з моменту настання
строку погашення зобов'язання згідно з
такими умовами, тобто з моменту
настання строку виконання зобов'язання
у повному обсязі або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково. Таким строком не
може бути лише несплата чергового
платежу.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову. При цьому в разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.

При цьому сама по собі умова договору
про дію поруки до повного виконання
позичальником зобов'язання перед
кредитодавцем або до повного виконання
поручителем взятих на себе зобов'язань
не може розглядатися як установлення
строку дії поруки, оскільки це не
відповідає вимогам статті 252 ЦК
України, згідно з якою строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами. Термін
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати.

Така ж позиція викладена в
інформаційному листі Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №10-1393/0/4-12 від 27.09.2012 року.

З договору поруки від 04.09.2007 року
вбачається, що в ньому не встановлено
строку, після якого порука
припиняється, а умова договору про дію
поруки до повного виконання
позичальником зобов'язання не може
розглядатися як встановлення строку
дії поруки, оскільки це не відповідає
вимогам ст. ст. 251, 252 ЦК України. Згідно з
цією нормою права строк визначається
роками, місяцями, тижнями, днями або
годинами. Термін визначається
календарною датою або вказівкою на
подію, яка має неминуче настати. Цього в
договорі поруки не встановлено. Тому, в
цьому разі підлягають застосуванню
норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя.

Як встановлено судом, термін виконання
основного зобов'язання - повернення
кредитних коштів за умовами кредитного
договору встановлено датою 04.09.2014 року.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Вказана вище норма права не є
імперативною та визначає право
позикодавця вимагати дострокового
повернення частини позики, що
залишилася, та сплати процентів за
користування нею, а не обов'язок та не
визначає строк виконання основного
зобов'язання - повернення позики.

Відповідно до п. 5.2.11 Кредитного
договору позичальник зобов'язаний
повністю повернути кредит та сплатити
нараховані проценти, а також можливі
пеню та штрафні санкції, незалежно від
строку виконання зобов'язання у
випадку затримання сплати частини
кредиту та/або відсотків щонайменше на
один календарний місяць.

Виникнення вказаної обставини у
відповідності з п. 5.2.11 Кредитного
договору надало ПАТ «Фольксбанк» право
вимагати у відповідача ОСОБА_4
достроково повернути виданий йому
кредит разом із нарахованими
процентами.

Відповідно до п. 5.2.11 Кредитного
договору позичальник зобов'язаний
виконати таку вимогу банку в строк не
пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з
дня її отримання.

З наведеного вбачається, що у випадку
невиконання позичальником зобов'язань
за кредитним договором, позикодавець
має право вимагати дострокового
повернення позики та строк виконання
основного зобов'язання в даному
випадку встановлено сторонами - не
пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з
дня отримання вимоги банку.

Судом встановлено, що ПАТ «Фольксбанк»,
керуючись п. 5.2.11 Кредитного договору,
11.05.2012 року направив відповідачу ОСОБА_4
повідомлення-вимогу № 09-3/14306 від 05.04.2012
року з вимогою про дострокове
повернення отриманих ним кредитних
коштів в повному обсязі разом із
розрахованими процентами.

Також, з матеріалів справи вбачається,
що у зв'язку з невиконанням
відповідачем ОСОБА_4 своїх зобов'язань
за Кредитним договором, позивач 11.05.2012
року направив на адресу відповідача
ОСОБА_3 повідомлення-вимогу № 09-3/14312 від
04.05.2012 року щодо виконання за
відповідача ОСОБА_4 зобов'язання,
забезпеченого порукою у повному обсязі
та сплати заборгованості позичальника.

Зазначений лист було повернуто
поштовим відділенням до банку у зв'язку
з тим, що закінчився термін його
зберігання.

Пунктом 5.6 Договору поруки
визначається зобов'язання поручителя
негайно письмово повідомляти банк про
зміну свого місця проживання та інших
реквізитів.

Як встановлено судом, такого
письмового повідомлення на адресу
позивача та ПАТ «Фольксбанк» від
поручителя не надходило та ПАТ
«Фольксбанк» жодним іншим чином не був
повідомлений про можливий факт зміни
адреси поручителя.

Таким чином, районний суд прийшов до
висновку, що ПАТ «Фольксбанк» належним
чином повідомив поручителя про
дострокове повернення кредиту та
вважав поручителя повідомленим про
вказані вимоги з 14.05.2012 року (дата
визначена шляхом додавання до дати
направлення листа нормативного
терміну його доставки, встановленого
наказом Міністерства транспорту та
зв'язку України № 1149 від 12.12.2007 року
«Про затвердження Нормативів і
нормативних строків пересилання
поштових відправлень та поштових
переказів», зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 19.12.2007
року за № 1383/14650), а твердження
відповідача ОСОБА_3 щодо ненаправлення
позивачем на його адресу вимоги про
сплату заборгованості - є
безпідставними.

Передбачений Кредитним договором
тридцятиденний строк дострокового
виконання основного зобов'язання з
повернення позики закінчився 14.06.2012
року.

Отже, звернувшись 20.06.2012 року до
Сихівського районного суду м. Львова із
позовною заявою до ОСОБА_3, позивач
дотримався шестимісячного строку,
встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України, для
пред'явлення вимоги до поручителя, а
твердження відповідача ОСОБА_3 щодо
пропуску вказаного строку є
необґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до положень ст. 627 ЦК України
сторони є вільні в укладенні договору
та визначені умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Будучи обізнаним з умовами договору
поруки відповідач ОСОБА_3 погодився з
усіма його пунктами, що засвідчив своїм
власноручним підписом.

Щодо платоспроможності поручителя, суд
відзначив, що критерії оцінки
фінансового стану
позичальника/поручителя
встановлюються кожним банком
самостійно його внутрішніми
положеннями щодо проведення активних
операцій (кредитних) та методикою
проведення оцінки фінансового стану
позичальника. При видачі кредиту ПАТ
«Фольксбанк» було проаналізовано
рівень доходів позичальника та
поручителя на підставі наданих ними
довідок про доходи згідно порядку,
затвердженого внутрішніми документами
(копії яких наявні в матеріалах справи)
та прийнято обґрунтоване рішення про
видачу кредиту.

Районний суд не прийняв до уваги доводи
відповідача ОСОБА_3 щодо недійсності
договору поруки через ненадання його
дружиною згоди на укладення цього
договору, оскільки в силу ст. 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти. Таким чином,
предметом кредитного договору є
грошові кошти, а надання кредиту є
одним з видів фінансових послуг.

Що стосується ст. 65 СК України, на яку
посилається відповідач ОСОБА_3 у своїх
доводах, яка регулює відносини, які
стосуються розпорядження майном, що є у
спільній власності подружжя, то суд
також не прийняв до уваги з підстав, що
вказана норма не стосується права
одного з подружжя, а у даному випадку
відповідача ОСОБА_3 на укладення
цивільно-правових угод щодо
забезпечення виконання зобов'язань з
набуття майна, зокрема отримання
кредиту. Тому, забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором, як
угодою про отримання у власність
грошових коштів, не створює обов'язків
для другого з подружжя, а саме дружини
відповідача ОСОБА_3, а лише для самого
відповідача, як сторони по договору.
Аналогічні роз'яснення містяться в п. 25
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин», згідно з
якими положення статті 65 СК України
щодо порядку розпорядження майном, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, регулюють
відносини, які стосуються
розпорядження майном, що є у спільній
сумісній власності подружжя, і не
стосуються права одного із подружжя на
отримання кредиту, оскільки кредитний
договір є правочином щодо отримання у
власність грошових коштів.

У відповідності до ст. ст. 525, 526 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу.
Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання грошового
зобов'язання.

Проте, відповідач ОСОБА_4 умови
договору не виконав та кошти за
договором кредиту відповідно до
встановленого графіку не повертав.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України,
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Як вбачається з ст. 257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Судом встановлено, що ПАТ «Фольксбанк»
заявлено вимоги до відповідачів в
межах строку позовної давності, а
твердження відповідача ОСОБА_4 з
вказаних обставин є безпідставними.

З огляду на те, що ОСОБА_4 прострочив
погашення поточних платежів по кредиту
та нарахованих відсотках, не повернув
достроково отриманий кредит, не
виконавши взятих за договором
зобов'язань, а позивач не пропустив
строк для звернення до суду з вимогами
про солідарне стягнення
заборгованості з поручителя, суд
дійшов підставного висновку, що
заборгованість за Кредитним договором
підлягає стягненню на користь позивача
з відповідача ОСОБА_4, як позичальника,
та відповідача ОСОБА_3, як поручителя.

Приписами п. 12 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» визначено, у
разі якщо кредит правомірно наданий в
іноземній валюті та кредитодавець
(позивач) просить стягнути кошти в
іноземній валюті, суд у резолютивній
частині рішення зазначає про стягнення
таких коштів саме в іноземній валюті,
що відповідає вимогам частини третьої
статті 533 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з
висновками районного суду, оскільки
суд правильно застосував правові норми
та ухвалив правильне по суті і
справедливе рішення, дійшовши його на
основі повно з'ясованих обставин, на
які сторони посилалися як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених дослідженими в судовому
засіданні доказами, з дотриманням норм
матеріального й процесуального права.

Будь яких інших належних та допустимих
доказів для спростування рішення суду
першої інстанції, передбачених
статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали
доказове значення та заслуговували на
увагу, чи порушень норм процесуального
права, які можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення,
відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України,
апелянтами не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Рішення відповідає вимогам закону і
зібраним по справі доказам, доводи
апеляційних скарг, матеріали справи,
зміст оскаржуваного судового рішення,
не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального права і
порушення норм процесуального права,
які передбачені нормами ЦПК України як
підстави для скасування рішення, тому
підстав для задоволення скарг немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 1 п. 1,
308, 313, 314 ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а
л и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м.
Львова від 22 квітня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий:
Монастирецький Д.І.

Судді: Мацей М.М.

Тропак О.В.