Справа № 159/7234/13-ц
Провадження № 2/159/1729/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель
30 грудня 2013 року

Ковельський міськрайсуд Волинської
обл.

в складі: головуючого - судді Логвинюк
І. М.,

при секретарі Щесюк Н.Й.,

з участю: прокурора
Бородчук О.В.,

представника
позивача - адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Ковелі
Волинської обл. цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особи,
які не заявляють самостійних вимог
щодо предмета спору на стороні
відповідача - неповнолітній ОСОБА_4,
малолітні - ОСОБА_5, ОСОБА_6, орган опіки
та піклування в особі служби у справах
дітей Ковельської районної державної
адміністрації, про припинення права
власності на частку у спірному майні,
визнання права власності,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з
вказаним позовом, мотивуючи тим, що
відповідач та її брат - ОСОБА_7 -
перебували у шлюбі, за час якого в
останніх народилось троє дітей: ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3,
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4. Після смерті її та
ОСОБА_7 батьків, вона та ОСОБА_8, ОСОБА_7
за рішенням Ковельського міськрайсуду
від 1112.06 р. визнані, кожен зокрема,
власниками 1/3 частини буд. АДРЕСА_1. 11.02.08
р. ОСОБА_8 подарував їй належну йому 1/3
частину вказаного будинку. ІНФОРМАЦІЯ_5
р. ОСОБА_7 помер. Після смерті
останнього відкрилась спадщина в
рівних долях на належну йому 1/3 частину
вказаного будинку. Спадкоємцями першої
черги стали: відповідач як пережиле
подружжя, троє вказаних вище
неповнолітніх дітей. Зазначає, що
спадковим майном стала 1/3 частина
вказаного будинку а отже, кожному із
спадкоємців належить по 1/12 частині.
Відповідач не бажає оформити свої
спадкові права на нерухоме майно. Вона
ж фактично проживає у зазначеному
будинку, доглядає за ним. Відповідач не
приймає участі у витратах по утриманню
будинку, бажання відчужити їй 1/3
частину будинку - не висловлює. Вважає,
що слід припинити право власності
відповідача на 1/3 частину будинку, що не
завдасть істотної шкоди інтересам
відповідача та неповнолітнім дітям
останньої як членам сім»ї відповідача.
Зазначає, що відповідач є власником
буд. АДРЕСА_2, а тому сім»я останньої
житлом забезпечена. Частка кожного із
вищезазначених спадкоємців є
незначною, виділити її в натурі -
неможливо, спільне користування
будинком не виявляється можливим. Вона
має кошти в сумі 15 307 грн. для сплати
відповідачеві. За розпорядженням
голови Ковельської РДА № 371 від 30.10.13 р.,
відповідачеві надано дозвіл на
відчудження 3/12 частин вказаного
будинку з надвірними будівлями і
спорудами. А тому просить припинити
право власності відповідача на 1/3
частку у спірному будинку, визнавши
право власності та вказану частку за
нею.

За ухвалою суду від 05.12.13 р. до участі у
розгляді справи було залучено в якості
третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору,
на стороні відповідача,
неповнолітнього ОСОБА_4, малолітніх
ОСОБА_5, ОСОБА_6, а також - прокурора та
орган опіки і піклування.

Під час попереднього судового
засідання у справі судом за ухвалою від
16.12.13 р. було відмовлено у визнанні
мирової угоди сторін, а також -
відповідачеві було у прийнятті
визнання позову з її боку.

Під час судового засідання у справі
судом за ухвалою від 23.12.13 р. було
відмовлено у визнанні мирової угоди
сторін.

Позивач в судовому засіданні 23.12.13 р.
свій позов підтримала, обгрунтувавши
його вищенаведеними доводами, суду
пояснила, що вона фактично мешкає у
спірному будинку, що потребує ремонту.
Вона бажає надати відповідачеві кошти
за належну останній частину спірного
будинку, хоча на депозит суду
відповідно до положень ст. 365 ЦК України
відповідної суми грошових коштів
вносити не бажає.

23.12.13 р. судом було винесено ухвалу, якою
було запропоновано позивачеві
виконати вимоги ч. 2 ст. 365 ЦК України в
частині внесення відповідних коштів на
депозитний рахунок суду.

В судове засідання 30.12.13 р. позивач не
з»явилась, хоча належно оповіщена, про
причини неявки суду не повідомила,
попередньо подала до суду заяву з
проханням справу розглядати у її
відсутності, зазначивши, що позов
підтримує та просить позов
задовольнити.

Представник позивача у судовому
засіданні позов підтримав,
обгрунтувавши його доводами,
наведеними у позовній заяві позивача,
просить позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні
23.12.13 р позов визнала повністю, суду
пояснила, що вона, в дійсності, не є
власником 1/3 частини спірного будинку,
так як певні частки тієї частини
зазначеного вище будинку, що належали
її покійному чоловікові - ОСОБА_7 -
успадковані, крім неї також їх
спільними дітьми. Однак, вона вважає
себе такою, що може розпорядитись
одноособово як належним їй, так і
належним її дітям спірним нерухомим
майном на власний розсуд, з огляду на
потребу в грошах. Зазначає, що її
неповнолітні діти є співвласниками
того будинку, власником якого вона є, і
у якому вони сім»єю в даний час
проживають. Своїх та своїх дітей
спадкових прав вона не оформляла у
встановленому законом порядку через
відсутність коштів, з тих ще мотивів не
бажає у встановленому законом порядку
провести відчудження спірної частини
будинку позивачеві. Проти задоволення
позову не заперечує.

Аналогічною є позиція
відповідача і як законного
представника третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні відповідача.

В судове засідання 30.12.13 р. відповідач
не з»явилась, хоча належно оповіщена,
про причини неявки суду не повідомила.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору на стороні
відповідача - неповнолітній ОСОБА_4 - у
присутності свого законного
представника - відповідача у справі -
ОСОБА_9 - 23.12.13 р. суду пояснив, що він не
має заперечень проти заявлених вимог.

В судове засідання 30.12.13 р третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні відповідача -
неповнолітній ОСОБА_4 - відповідач як
законний представник третіх осіб, які
не заявляють самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні відповідача,
не з»явились, хоча належно оповіщені,
про причини неявки суду не повідомили.

Представник органу опіки та піклування
в судовому засіданні 23.12.13 р. суду
пояснила, що заперечень з приводу
позбавлення відповідача права на
спірну частину будинку не має, так як
відповідач у подальшому надані
позивачем за цю частину будинку кошти
обіцяла органу опіки та піклування
спрямувати на утримання своїх
неповнолітніх дітей. Попередньо
органом опіки та піклування надавалась
згода відповідачем на відчудження
цього ж спірного нерухомого майна, яким
відповідач не скористалась.

В судове засідання 30.12.13 р. представник
органу опіки та піклування не
з»явилась, хоча вказаний орган був
належно оповіщений, про причини неявки
свого представника суду не повідомив.

На думку суду, з врахуванням того, що
всі дорослі учасники судового
засідання, які не з»явились в судове
засідання 30.12.13 р., давали пояснення по
справі попередньо, розгляд справи
можливий у їх відсутності, а також - у
відсутності малолітніх осіб з огляду
на їх вік.

Суд, заслухавши пояснення осіб, як
беруть участь у справі, висновок
прокурора, яка вважає позов таким, що
підлягає до задоволення, дослідивши
докази, зібрані у справі, приходить до
висновку, що позовні вимоги позивача
безпідставні та не підлягають до
задоволення.

Судом встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

Згідно з копією рішення Ковельського
міськрайсуду Волинської обл. у справі
№ 2 - 2 257/06 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_8,
ОСОБА_7 про визнання права власності на
спадкове майно, усіх трьох сторін у
вказаній цивільній справі визнано
співвласниками буд. АДРЕСА_1, визначено,
що частка кожної із сторін у вказаному
будинку становить 1/3.

Таким чином, позивач у розглядуваній
справі, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 - чоловік
відповідача у розглядуваній справі -
за свого життя, стали власниками, кожен
зокрема, 1/3 частин спірного будинку.

У подальшому позивач отримала в
дарунок за договором дарування від
11.02.08 р. від ОСОБА_8 належну останньому 1/3
частину цього ж будинку, а, згідно з
копією Витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно № 207 887 08
від 03.11.08 р., виданого КП «Волинське
облбюро техінвенаризації», позивач,
дійсно, на даний час є власницею 2/3
часток буд. АДРЕСА_1.

Із копії техпаспорта на садибний
(індивідуальний) житловий будинок
АДРЕСА_1, виготовленого 08.10.08 р. КП
«Волинське облбюро
техінвентаризації», слідує, що 1/3
частина вказаного будинку значиться по
даний час як власність ОСОБА_7, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_5 р..

Як слідує з копії свідоцтва про смерть
серії НОМЕР_1, виданого Мощенською
сільрадою Ковельського р - ну
Волинської обл. 04.12.08 р., ОСОБА_7 помер
ІНФОРМАЦІЯ_5 р. у с. Мощеній
Ковельського р - ну Волинської обл.

Вказані вище обставини відповідачем не
оспорюються.

Разом з тим, суд враховує, що відповідно
до положень ст. 1 223 ЦК України, у разі
відсутності заповіту, право на
спадкування за законом одержують
особи, визначені у статтях 1 261 - 1 265
цього Кодексу.

Як зазначено у ст. 1 268 ЦК України,
спадкоємець за законом має право
прийняти спадщину або не прийняти її.
Малолітня, неповнолітня, недієздатна
особа, а також особа, цивільна
дієздатність якої обмежена, вважаються
такими, що прийняли спадщину, крім
випадків, встановлених частинами
другою - четвертою статті 1 273 цього
Кодексу. Незалежно від часу прийняття
спадщини вона належить спадкоємцеві з
часу відкриття спадщини.

Тобто, судом встановлено, що треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог щодо предмета спору на стороні
відповідача - ОСОБА_4, ОСОБА_5 є такими,
що прийняли спадщину після смерті їх
батька - ОСОБА_7 та спадщина, до якої
належить і 1/3 частина спірного будинку,
їм, з врахуванням положень ст. 1 278 ЦК
України, належить у відповідній частці,
з часу відкриття спадщини, тобто, з 02.12.
08 р., відповідно до ст. 328 ЦК України.

Як задекларовано у ст. 1 296 ЦК України,
спадкоємець, який прийняв спадщину,
може одержати свідоцтво про право на
спадщину. Якщо спадщину прийняло
кілька спадкоємців, свідоцтво про
право на спадщину видається кожному з
них із визначенням імені та часток у
спадщині інших спадкоємців.
Відсутність свідоцтва про право на
спадщину не позбавляє спадкоємця права
на спадщину.

Відповідно до ст. 1 226 ЦК України, частка
у праві спільної сумісної власності
спадкується на загальних підставах.

Як зазначено у ст. 1 225 ЦК України, до
спадкоємців житлового будинку, інших
будівель та споруд переходить право
власності або право користування
земельною ділянкою, на якій вони
розміщені, що необхідна для їх
обслуговування, якщо інший її розмір не
визначений заповітом.

За змістом ст. 1 222 ЦК України,
спадкоємцями за законом можуть бути
фізичні особи, які є живими на час
відкриття спадщини, а також особи, які
були зачаті за життя спадкодавця і
народжені живими після відкриття
спадщини.

А тому, з огляду на положення ст. ст. 135,
122 СК України, ст. 1 261 ЦК України, доводи
позивача про розмір частки відповідача
у згаданому будинку, викликають сумнів,
такі доводи нічим не обґрунтовані. Так,
позивач заклала позовні вимоги,
вказавши у їх обґрунтування, що
відповідачеві належить 1/3 частка
будинку, хоча суд вбачає, що належну за
життя ОСОБА_7 частку будинку крім
відповідача мали право успадкувати і
двоє їх неповнолітніх дітей.

За змістом ст. 365 ЦК України, що
регламентує положення чинного
цивільного законодавства по
припиненню права на частку у спільному
майні за вимогою інших співвласників,
право особи на частку у спільному майні
може бути припинене за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо: 1) частка є незначною і не може
бути виділена в натурі; 2) річ є
неподільною; 3) спільне володіння і
користування майном є неможливим; 4)
таке припинення не завдасть істотної
шкоди інтересам співвласника та членам
його сім'ї.

Однак, з врахуванням наведеного вище,
розмір частки відповідача не може
складати 1/3 будинку, так як, відповідно
з вимогами законодавства, спадкоємцями
майна ОСОБА_7 є, крім відповідача ще
двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4
ОСОБА_5.

Позивач свідомо замовчує вищенаведене
безпідставно стверджує про наявність у
відповідача права власності на 1/3
частину спірного будинку.

Суд постановляє рішення про припинення
права особи на частку у спільному майні
за умови попереднього внесення
позивачем вартості цієї частки на
депозитний рахунок суду.

У своїй позовній заяві позивач
зазначила, а в судовому зсіданні -
пояснила, що її та відповідача спільне
користування майном є неможливим.

Однак, як вбачається з копії паспорта
позивача серії НОМЕР_2, виданого 30.04.10 р.
Ковельським МВ У МВС України у
Волинській області, вона не є мешканкою
с. Мощеної Ковельського р - ну
Волинської обл.. Крім того, як пояснила
в суді відповідач, вона фактично не
проживає у спірному будинку та ним не
користується.

Таким чином, посилання позивача на ту
обставину, що її та відповідача спільне
користування спірним майном є
неможливим, не знайшло свого
ствердження в судовому засіданні,
надані позивачем довідки із Мощенської
сільради про те що позивач доглядає
спірний будинок, на час смерті свого
брата - ОСОБА_7 у 2008 р. - фактично там
мешкала, з врахуванням доводів сторін
про те, що спільне користування
будинком не виявилось можливим тільки
через те, що у відповідача відсутні
кошти на утримання спірного нерухомого
майна, не можуть бути розцінені судом
як те, що спільне володіння і
користування майном сторонами є
неможливим та є підстави до
задоволення вимог позивача.

Безпідставними суд також вважає і
посилання позивача на ту обставину, що
відповідач не виявляє бажання оформити
своє право на частину спірного будинку
як спадщину після смерті свого
чоловіка - ОСОБА_7, так як хоча
відповідно до ст. 1 297 ЦК України,
спадкоємець, який прийняв спадщину, у
складі якої є нерухоме майно,
зобов'язаний звернутися до нотаріуса
за видачею йому свідоцтва про право на
спадщину на нерухоме майно, однак, на
даний час відповідач, на думку суду, має
можливість скористатись положеннями
ст. ст. 1 272, 1 273 ЦК України, і позивач не
довела суду протилежного.

Позивач також у своїй позовній заяві
зазначила та суду про це пояснила, що
відповідач володіє на праві приватної
власності іншим житловим будинком у с.
Мощеній Ковельського району
Волинської області, а тому вона вважає,
що задоволення її позовних вимог не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї.

Відповідач цієї обставин не
заперечила, однак, суд враховує те, що
позивачем не надано суду доказів
наявності у відповідача іншого житла,
не зазначено кола членів сім»ї
відповідача, а тому суд позбавлений
можливості проаналізувати, чи, дійсно,
припинення права відповідача на
нерухоме майно не завдасть істотної
шкоди інтересам відповідача як
співвласника та членам її сім'ї.

Зокрема, згідно з довідкою № 490 від 08.08.13
р., відповідач проживає із своїми
дітьми не у своєму власному будинку, як
про це стверджують сторони, а у будинку
своїх батьків. Будь - яких доказів того,
що відповідач має інше житло, позивачем
суду не надано.

Позивач також у своїй позовній заяві
зазначила, що частка кожного із
спадкоємців у вказаному будинку є
незначною і не може бути виділена в
натурі.

Однак, позивач та її представник не
надали суду ні доказів того, якою саме є
частка зазначених у позовній заяві
спадкоємців, та кого саме, а також того,
що частка відповідача у вказаному
будинку є незначною і не може бути
виділена в натурі.

На пропозицію суду надати суду докази
останнього, зокрема, шляхом подання
суду клопотання про призначення
відповідної експертизи, ні позивач, ні
її представник не тільки не надали суду
доказів на підтвердження
вищезазначених тверджень позивача, але
й не скористались своїм правом заявити
клопотання про призначення
відповідної судової експертизи.

Таким чином, суд вважає, що і та
обставина, що частка відповідача у
вищезазначеному будинку є незначною і
не може бути виділена в натурі, не
знайшло свого ствердження в судовому
засіданні та позивачем і її
представником не доведена.

Крім того, суд приймає до уваги
положення ст. 173 СК України про
роздільність майна батьків і дітей, та
те, що, згідно із ст. 177 СК України,
батьки, управляючи майном, належним
малолітній дитині, зобов'язані дбати
про збереження та використання майна
дитини в інтересах останньої. Якщо
малолітня дитина може самостійно
визначити свої потреби та інтереси,
батьки здійснюють управління її
майном, враховуючи такі потреби та
інтереси.

Частина друга ст. 365 ЦК Укаїнни, на яку
посилається позивач, обґрунтовуючи
свої позовні вимоги, встановлює
обов'язок попереднього внесення
співвласником - позивачем вартості
частки на депозитний рахунок суду.

Положення ч. 2 ст. 365 ЦК України
насамперед спеціально запроваджене
для збереження прав відповідача як
співвласника, тому позов про
припинення права на частку у спільному
майні (житлі) не може бути задоволений,
якщо внаслідок припинення права
спільної часткової власності колишній
співвласник буде позбавлений права на
майно без вказаної вище гарантії.

Однак, крім вищенаведеного, ні під час
звернення з позовною заявою до суду, ні
під час попереднього судового
засідання, ні під час судового
засідання, ігноруючи і пропозицію суду
провести внесення відповідних коштів в
сумі, що не оспорюється відповідачем,
на депозитний рахунок суду, отримавши в
судовому засіданні відповідне
роз»яснення положень ч. 2 ст. 365 ЦК
України, позивач не внесла на
депозитний рахунок суду суми
погодженої сторонами вартості спірної
частки вказаного будинку.

Суд критично оцінює і копію
розпорядження Ковельської РДА № 371 від
30.10.13 р. «Про надання дозволу на
відчудження часток житлового будинку,
право спадкування яких мають малолітні
діти» (далі - розпорядження) і не
розцінює його як доказ підставності
вимог позивача.

Так, таке розпорядження видано до
закладення позивачем розглядуваного
позову до суду, тобто, не у зв»язку з
бажанням відповідача укласти договір
відчудження майна своїх дітей на
користь позивача. Дозвіл надано за
заявою відповідача про надання дозволу
на відчудження 3/12 часток згаданого
вище житлового будинку, право на
успадкування яких мають неповнолітні
особи - її діти, а - треті особи, які не
заявляють самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні відповідача,
- у справі.

Згідно з положеннями п. п. 66 - 67 Порядку
провадження органами опіки та
піклування діяльності, пов'язаної із
захистом прав дитини, затвердженого
постановою КМ України від 24.09.08 р. № 866,
перед наданням такого дозволу,
підлягають вивченню документи, що
підтверджують право власності
(користування) дитини на відчужуване
майно; витяг з реєстру прав власності
на нерухоме майно, виданий відповідно
до законодавства; копію свідоцтва про
народження дитини; довідку з місця
проживання, про склад сім'ї та
реєстрацію або витяг з домової книги.
Дозвіл надається після проведення
перевірки документів за місцем
знаходження майна протягом одного
місяця з дня надходження заяви на
вчинення правочинів щодо нерухомого
майна дитини лише у разі гарантування
збереження її права на житло. Для
здійснення правочинів щодо нерухомого
майна дитини батьки, подають службі у
справах дітей документи, зазначені у
пункті 66 цього Порядку. Служба у
справах дітей розглядає протягом 10
робочих днів подані документи та
з'ясовує наявність (відсутність)
обставин, що можуть бути підставою для
відмови у наданні дозволу на вчинення
правочинів щодо нерухомого майна
дитини.

За змістом ст. ст. 1, 17 Закону України
«Про охорону дитинства», кожна дитина
має право на одержання в установленому
законом порядку в спадщину майна
батьків чи одного з них разі їх смерті.

А тому суд приймає до уваги, що ні на час
видання такого розпорядження, ні на час
розгляду спору, ні у відповідача, ні у
її неповнолітніх дітей немає
документів, що підтверджують право
власності (користування) відповідача
або її неповнолітніх дітей на спірне
майно; відповідно, і витягів з реєстру
прав власності на нерухоме майно,
виданих відповідно до законодавства.

Крім того, суд враховує, що згідно з
положеннями ст. 1 261 ЦК України, у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив. Однак,
малолітній син відповідача - ОСОБА_6, є
ІНФОРМАЦІЯ_1 і запис про батька у
свідоцтві про народження вказаної
дитини може бути зроблено лише з
врахуванням положень ст. 135 СК України.
Якщо дитина була народжена після
смерті особи, яка перебувала із матір'ю
новонародженого у зареєстрованому
шлюбі, померла особа визнається
батьком дитини лише, якщо остання
народилася до спливу десяти місяців
після його смерті (ч. 2, 3 ст. 122 СК
України). Виняток передбачений у разі,
якщо дитина народилася хоча і до спливу
десяти місяців від дня смерті чоловіка
її матері, але після реєстрації
повторного шлюбу її матері з іншою
особою. В даному випадку при вирішенні
питання про право вказаної дитини на
спадкування, слід розглядати з
врахуванням положень ч. ч. 2, 3 ст. 122 СК
України. Всього вищенаведеного при
наданні вищезазначеного дозволу, на
думку суду, належно не вивчено.

Разом з тим, суд вважає, що відповідачем
не достатньо вживаються заходи по
забезпеченню захисту прав власності
своїх неповнолітніх дітей на нерухоме
майно, зокрема, в частині його
документального оформлення. А
укладення мирової угоди з позивачем а
викладених у ній умовах, вважає
порушенням прав та інтересів вказаних
дітей, що гарантовані положеннями
ст.ст. 316 - 318, 319, 321, 325, 346, 347, 355, 358 ЦК
України. Крім того, сама відповідач у
своїх письмових поясненнях, поданих
нею до суду 16.12.13 р., вказала, що вона
розуміє, що не являється власником 1/3
частин спірного будинку, так як її діти
успадкували рухоме майно після смерті
їх батька з огляду на положення ст. 1 268
ЦК України.

Саме з огляду на викладене вище, суд не
приймає до уваги позицію представника
органу опіки та піклування, висловлену
нею у розглядуваній справі так як
органи опіки та піклування зобов'язані
здійснювати контроль за додержанням
батьками майнових та житлових прав
дітей при відчуженні житлових
приміщень, а також - позицію прокурора у
розглядуваній справі.

Таким чином, в судовому засіданні
достовірно становлено, що позивачем не
виконано вимоги ч. 2 ст. 365 ЦК України в
частині внесення неоспорюваного
сторонами розміру вартості спірної
частини будинку на депозит суду;
позивач не довела суду того, що
відповідачеві належить 1/3 частка
спірного будинку, як і того, що 1/3 частка
спірного будинку є незначною і не може
бути виділена в натурі; тощо, що спільне
володіння і користування спірним
майном з її та іншого співвласника
будинку, боку, є неможливими, або
припинення права іншої особи, зокрема,
відповідача, не завдасть істотної
шкоди інтересам останньої та членів її
сім"ї. А тому у задоволенні позову слід
відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 61, 213 - 218, 88 ЦПК
України, ст. ст. 11, 15, 16. 365 СК України, 4, ч.
4 ст. 9 ЖК України, ст. ст. 316 - 318, ч. ч. 1, - 3, 4
ст. 319, ст. ст. 321, 325, 328, 346, 347, 355, 358, 365, 1 216, 1
219, 1 220,1 222, 1 223, 1 225, 1 226, 1 268, 1 272, 1 273, 1 278, 1
296, 1 297, 1 299 ЦК України, ст. ст. 173, 177 СК
України, ст. ст. 1, 17 Закону України «Про
охорону дитинства», суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Волинської обл.
через Ковельський міськрайсуд
Волинської обл. у слідуючому порядку:
апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня його
проголошення, а особи, які брали участь
у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти
днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку на
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу подано не було.

У разі подання апеляційної
скарги, рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Головуючий:І. М. Логвинюк