АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Головуючий у 1 й інстанції -
Озерянська Ж.М. Доповідач -
Калиновський А.Б.Категорія 37
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2013 року колегiя суддiв Судовоi
палати з цивiльних справ Апеляцiйного
суду Днiпропетровськоi областi в складi:

Головуючого судді:
Калиновського А.Б.

Суддів :
Каратаєвої Л.О., Кіктенко Л.М.

При секретарі :
Видюкової Ю.С.

Розглянула у вiдкритому судовому
засiданнi в місті Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2

на рішення Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 22 жовтня 2012 року по справі
за позовом ОСОБА_2 до
Орджонікідзевської сільської ради,
треті особи - Комунальне підприємство
Дніпропетровського району «Бюро
технічної інвентаризації»,
Дніпропетровська районна державна
нотаріальна контора, про визнання
права власності на домоволодіння в
порядку спадкування за заповітом,-

встановила:

У липні 2012 року ОСОБА_2 звернулася
до суду з позовом до
Орджонікідзевської сіль-ської ради про
визнання права власності на
домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за заповітом після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1 року її батька ОСОБА_3, який
за життя його збудував.

Посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 р.
померла її мати ОСОБА_4, після смерті
якої відкрилась спадщина.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її батько
ОСОБА_3, який за життя склав заповіт на
її ім'я.

Вона фактично прийняла спадщину
після померлого батька, своєчасно
звернулася до державного нотаріуса з
заявою про вступ до спадщини, але їй
було відмовлено та рекомендовано
звернутися до суду, оскільки відсутні
правовстановлюючі документи на
спадкове домоволодіння.

Рішенням Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 22 жовтня 2012 року в
задоволені позову ОСОБА_2 до
Орджонікідзевської сільської ради про
визнання права власності на
домоволодіння в порядку спадкування за
заповітом відмовлено.

В апеляцiйнiй скарзi, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, позивач просить
рішення суду скасувати і ухвалити нове
про задоволення позову.

Перевiривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегiя суддiв вважає, що скарга
підлягає задоволенню з наступних
пiдстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2
року померла мати позивачки ОСОБА_4, що
підтверджується актовим записом № 35
від ІНФОРМАЦІЯ_2 року Виконавчого
комітету Орджонікідзевської сільської
ради Дніпропетровського району
Дніпропетровської області в свідоцтві
про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.12).

Після її смерті відкрилась
спадщина, яку фактично успадкував
ОСОБА_3 (чоловік померлої), але
правовстановлюючі документи на своє
ім'я не оформляв.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер батько
позивачки ОСОБА_3, що підтверджується
актовим записом № 07 від ІНФОРМАЦІЯ_1
року Виконавчого комітету
Орджонікідзевської сільської ради
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області в свідоцтві
про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.13).

Ще за часи життя, 31 травня 2006 року
ОСОБА_3 склав заповіт, яким усе своє
майно, де б воно не було та з чого б воно
не складалося, і взагалі все те, що йому
буде належати на день смерті і на що він
за законом матиме право заповів своїй
донці - позивачці по справі ОСОБА_2
(а.с.14).

ОСОБА_2 фактично прийняла спадщину
після померлого батька, хоча і не
оформляла свідоцтво про право на
спадщину за заповітом. У встановлений
законом строк вона звернулася до
державного нотаріуса
Дніпропетровського нотаріального
округу з заявою про вступ до спадщини,
але в усній формі їй було відмовлено та
рекомендовано звернутися до суду.

Судом також встановлено, що за
життя ОСОБА_3 збудував індивідуальний
житловий будинок літ.А, який складався
з коридору 1, передпокію 2, кухні 2,
кімнати 3, кімнати 4, загальною площею 55,4
кв.м., житловою площею 34,4 кв.м. Саме
домоволодіння складається з будинку
літ.А, прибудови літ. а, тамбуру літ. а-1,
літньої кухні літ.Б, сараїв літ.В, Ж, З, Л,
М, Н, навіси (тимч.) літ. Г,И, вбиральні
літ.Д, літнього душу літ.Е, колодязю
літ.К, колонка літ.К-1, зливна яма літ.З/Я,
огорожа № 1-3, які були збудовані в
період з 1930 по 1988 роки, що
підтверджується Технічним паспортом,
виготовленим станом на 15 травня 2012 р.
працівниками КП Дніпропетровського
району «БТІ», де власником
домоволодіння зазначено ОСОБА_3
(а.с.17-20).

Згідно довідки, виданої
Орджонікідзевською сільською радою
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області № 219 від
16.03.2012 року, у зв'язку зі зміною
нумерації будинків, будинку АДРЕСА_1
(а.с.8). Але правовстановлюючї документи
на домоволодіння ОСОБА_3 не оформлював.

Як вбачається з довідки, виданої
Орджонікідзевською сільською радою
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області № 456 від
10.07.2012 року, згідно облікових даних
земельна ділянка площею 0,37 га за
адресою АДРЕСА_1 яка належала померлому
ОСОБА_3 - не приватизована (а.с.9).

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволені
позову, суд виходив з того, що вона не
надала суду доказів належності
спірного будинку на праві власності
померлому ОСОБА_3, надання йому у
встановленому законом порядку
земельної ділянки під збудований
будинок, наявності дозволу йому на
будівництво будинку та доказів
введення в експлуатацію домоволодіння.

З такими висновками суду погодитись
не можна.

Згідно ст.. 10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Суд сприяє всебічному і повному
з*ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або не вчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом.

Як видно з матеріалів справи, в них
знаходиться рішення виконавчого
комітету Орджонікідзевської сільської
ради народних депутатів
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області № 15 від
01.10.1994 року, згідно якого на підставі
погосподарських книг виконком визнав
право особистої власності на житлові
будинки громадян, в тому числі за
ОСОБА_3 на будинок АДРЕСА_1 (а.с.7).

Вирішуючи спір, на порушення вимог
ст.ст. 10, 212, 213, 215 ЦПК України, суд
зазначеному рішенню виконкому оцінки
не дав, не навів в рішенні мотиви, з яких
відхилив цей доказ, не роз*яснив
позивачці її права щодо надання
доказів на підтвердження фактів, що
мають значення для справи, яких саме і
не попередив про наслідки невчинення
процесуальних дій.

Проте, згідно наданого позивачкою
до апеляційної інстанції рішенням № 21
від 28.11.1962 року про надання земельної
ділянки під забудову громадянину
ОСОБА_3, виконкомом Криничанської
районної Ради депутатів трудящих
вирішенозатвердити рішення загальних
зборів радгоспу ім. Орджонікідзе, з
земель якого відводиться земельна
ділянка під забудову жилого будинку в
АДРЕСА_1 в розмірі 0,20 гектара.
Будівництво дозволяється за типовим
проектом згідно з планом відведеної
дільниці, затвердженому рішенням
виконкому Миколаївської сільської
Ради депутатів трудящих 28.11.1962 р. № 21.
Площа забудови 48кв.м., будівельна
кубатура 116 куб.м., кількість кімнат 3,
потужність 35 кв.м. житлової площі.
Підсобні і надвірні будівлі: сарай,
льох, вбиральня, колодязь. Будівництво
проводить забудовник індивідуально.
Строк закінчення будівництва травень
1966 року (а.с. 83).

Згідно плану забудови земельної
ділянки в с.Миколаївка по вул.
Набережній гр. ОСОБА_3 володіє 0,20 га.
(а.с. 84).

Відповідно до технічного паспорту
на жилий будинок індивідуального
житлового фонду за адресою: АДРЕСА_2 від
12.09.1988 р., ОСОБА_3 володіє цілою долею
(а.с. 85,87).

Рішенням Виконавчого комітету
Орджонікідзевської сільської ради
народних депутатів Дніпропетровського
району Дніпропетровської області про
визнання права власності громадян на
будинки за № 15 від 01.10.1994 року на
підставі погосподарських книг та
керуючись Постановою Ради Міністрів
України № 105 від 11.03.1985 р. «Про порядок
обліку житлового фонду»,виконкомом
визнано право особистої власності на
житлові будинки громадян:ОСОБА_3 -
АДРЕСА_1

Як видно з виписки з погосподарської
книги від 10.12.2013 року № 752, в документах
архівного фонду виконкому
Орджонікідзевської сільської ради
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області в
погосподарській книзі за 1991-1995 р.р. за
адресою: АДРЕСА_1 значиться
господарство (по господарський № 335), в
склад якого входили ОСОБА_3 - 1930 року
народження - голова сім*ї; ОСОБА_4 1929
року народження - дружина.

Згідно довідки, яка видана
Орджонікідзевською сільською радою
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області № 335 від
20.06.2013 року, частина с.Миколаївка, яка в
даний час входить до складу
Орджонікідзевської сільської ради, і
на території якої розташований будинок
ОСОБА_3, до 13.09.1990 року (дата снування
сільської ради), входила до складу
Миколаївської сільської ради
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області. До 1965 року -
територіально Миколаївська сільська
рада відносилась до Криничанського
району Дніпропетровської області.
Будинок ОСОБА_3, якому Криничанською
районною Радою за рішенням № 21 від
28.11.1962 року надана земельна ділянка під
забудову по АДРЕСА_1 в дійсності на
даний час розташований по АДРЕСА_1
(а.с.90).

У довідці, яка видана
Орджонікідзевською сільською радою
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області № 365 від
5.07.2013 року вказано, що будинок ОСОБА_3
раніше значився по АДРЕСА_2 потім по
АДРЕСА_1

У зв*язку з перенумерацією, в даний час
будинок ОСОБА_3 дійсно розташований за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с.91).

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України,
якщо право власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації.

Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України
від 01 липня 2004 року «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», права на
нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації відповідно до
цього Закону, виникають з моменту такої
реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного
Закону права на нерухоме майно, що
виникли до набрання чинності цим
Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав була
проведена відповідно до законодавства,
що діяло на момент їх виникнення, або
якщо на момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на
житлові будинки, споруди регулювалася
підзаконними нормативними актами,
зокрема такими, як Інструкція про
порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР,
затверджена заступником Міністра
комунального господарства Української
РСР 31 січня 1966 року, яка втратила
чинність на підставі наказу
Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995
року № 56, Тимчасове положення про
порядок реєстрації прав власності на
нерухоме майно, затверджене наказом
Міністерства юстиції України від 07
лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в
Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з
подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали
державну реєстрацію будівель, споруд,
державну реєстрацію права власності на
нерухоме майно, проте виникнення права
власності на будинки, споруди не
залежало від державної реєстрації до
часу набрання чинності ЦК та Законом
України від 01 липня 2004 року «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень».

При вирішенні спору про визнання права
власності на спадкове майно, слід
керуватися законодавством, яке
регулювало виникнення права власності
у самих спадкодавців на момент
закінчення будівництва будинків,
зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року,
Законом України «Про власність»,
Законом України від 07 грудня 1990 року №
553-ХІІ «Про місцеві Ради народних
депутатів та місцеве і регіональне
самоврядування», Законом України від 25
грудня 1974 року «Про державний
нотаріат», постановою Ради Міністрів
Української РСР від 11 березня 1985 року №
105 «Про порядок обліку житлового фонду
в Українській РСР», Вказівками по
веденню погосподарського обліку в
сільських Радах народних депутатів,
затвердженими Центральним
статистичним управлінням СРСР 13 квітня
1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню
погосподарського обліку в сільських
Радах народних депутатів,
затвердженими Центральним
статистичним управлінням СРСР 12 травня
1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок
реєстрації будинків та домоволодінь у
містах і селищах міського типу
Української РСР від 31 січня 1966 року,
Інструкцією про порядок вчинення
нотаріальних дій державними
нотаріальними конторами Української
РСР, затвердженою наказом Міністра
юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975
року № 45/5, Інструкцією про порядок
вчинення нотаріальних дій виконавчими
комітетами міських, селищних,
сільських Рад депутатів трудящих,
затвердженою наказом Міністра юстиції
УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими
нормативними актами.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій державними
нотаріальними конторами Української
РСР підтвердженням приналежності
будинку, який знаходиться в сільському
населеному пункті, можуть бути
відповідні довідки виконавчого
комітету сільської Ради депутатів
трудящих, які видавалися в тому числі і
на підставі записів у погосподарських
книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
виконавчими комітетами міських,
селищних, сільських Рад депутатів
трудящих було затверджено зразки
довідок про право власності
колгоспного (селянського) двору на
жилий будинок та про право власності
робітника чи службовця на жилий
будинок.

За змістом зазначених нормативних
актів виникнення права власності на
житлові будинки, споруди не залежало
від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих рад
відносилось також питання узаконення
цих будівель та внесення записів про
право власності на будинки за
громадянами у погосподарські книги
місцевих рад.

Погосподарські книги є особливою
формою статистичного обліку, що
здійснюється в Україні (УРСР) із 1979
року. В погосподарських книгах при
визначенні року побудування
зазначається рік введення в
експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів
УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988
роках сільськими, селищними, районними
радами народних депутатів
ухвалювалось рішення щодо оформлення
права власності та реєстрації будинків
у бюро технічної інвентаризації за
даними погосподарських книг сільських,
селищних рад із додатками списків
громадян, яким ці будинки належали.

Проте, незважаючи на внесення запису у
погосподарську книгу, батько позивачки
своє право власності в БТІ не
зареєстрував (не оформив).

Інструкція про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР,
затверджена заступником Міністра
комунального господарства Української
РСР 31 січня 1966 року, яка втратила
чинність на підставі наказу
Держжитлокомунгоспу України від 13
грудня1995 року № 56, передбачала
обов'язкову реєстрацію
(інвентаризацію) будинків і
домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4
Інструкції), в тому числі й на підставі
записів у погосподарських книгах (п.20
Інструкції).

Тобто, записи у погосподарських книгах
визнавались в якості актів органів
влади (публічних актів), що
підтверджують право приватної
власності.

Вирішуючи спір, суд зазначені
обставини справи, вимоги закону та
підзаконних нормативних актів не
врахував.

При вирішенні питання щодо визнання
права власності на житловий будинок у
порядку спадкування, суд не перевірив
наявність запису у погосподарських
книгах щодо належності спірного
будинку і не дав встановленим
обставинам оцінки у сукупності з
іншими доказами, а саме: рішенням
органу місцевого самоврядування про
оформлення права власності ОСОБА_3 на
будинок, технічному паспорту на
будівлю, документам про відведення в
установленому порядку земельної
ділянки під забудову тощо, та помилково
дійшов висновку, що спірний будинок
збудовано не у встановленому законом
порядку, тобто самовільно.

Враховуючи викладене, а також те, що
спірний будинок збудовано батьками
позивачки у встановленому законом
порядку, на земельній ділянці,
відведеній батькові позивачки для цієї
мети, а ОСОБА_2, відповідно до ст. 1268 ЦК
України, прийняла спадщину, що
підтверджується матеріалами справи,
рішення суду підлягає скасуванню з
ухваленням нового про задоволення
позовних вимог ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314 ЦПК
України, колегiя суддiв -

вирішила:

Апеляцiйну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 22 жовтня 2012 року скасувати.

Визнати за ОСОБА_2 право власності
на домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за заповітом після
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3, яке
складається: з житлового будинку «А-1»,
загальною площею 59,5 кв.м., житловою
площею 34,4 кв.м.; прибудови

« а-1»; тамбура «а1-1»; ґанок з козирком та
господарськими будівлями та спорудами:
сарай «Б», сарай «В», навіс«в», сарай
«Г», вбиральня «Д», сарай «Е», сарай «Ж»,
навіс «З», колонка «К», зливна яма «ЗЯ»,

№ 1- ворота, № 2- хвіртка, № 3 - огорожа, №
4 - огорожа.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Суддi: