Провадження по справі 2/122/1645/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2013
року
м.
Сімферополь

Залізничний районний суд м.
Сімферополя АР Крим у складі

головуючого - судді Домнікової М.В.,

при секретарі Шерет Ф.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м Сімферополі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною
сумісною власністю подружжя, –

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2 про визнання права власності на
1/2 частку автомобілю Rover2000, легковий
седан, 1979 року випуску, номер кузову
43900441, д.н. НОМЕР_1 (далі автомобіль),
мотивуючі позовні вимоги тим, що 01.08.2009
року між сторонами по справі було
укладено шлюб, який було розірвано
23.02.2010 року, що підтверджується
свідоцтвом про розірвання шлюбу,
виданим Залізничним відділом
реєстрації актів цивільного стану
Сімферопольського міського управління
юстиції АР Крим. В період знаходження у
шлюбі подружжям було придбано
автомобіль, який було зареєстровано на
ім'я відповідача ОСОБА_3 на положення
статей 60-61, 69-70 СК України, статті 368 ЦК
України, просить визнати за нею право
власності на 1/2 частку автомобілю.

У судовому засіданні по розгляду
справи по суті позивачка та її
представник підтримали позовні вимоги,
просили їх задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні
заперечував проти задоволення позову,
вважав його необґрунтованим та просив
відмовити у задоволенні позову. Надав
до суду письмові заперечення проти
позову.

Заслухавши у судовому засіданні доводи
позивачки та її представника,
заперечення відповідача, дослідивши та
оцінивши усі наявні по справі докази та
матеріали цивільної справи у їх
сукупності, суд дійшов до висновку про
задоволення позовних вимог ОСОБА_1,
виходячи з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 11 ЦПК
України, якою встановлений принцип
диспозитивності цивільного
судочинства, суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 ЦПК України.

А відповідно до частини 3 вищенаведеної
статті Закону, доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі виникає спір.

Судом встановлено, що сторони по справі
перебували у шлюбі в період з 01.08.2009
року до 23.02.2010 року.

Під час шлюбу сторонами був придбаний
автомобіль Rover2000, легковий седан, 1979
року випуску, номер кузову 43900441, д.н.
НОМЕР_1.

Відповідно до статті 69 СК України
дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу.

Поділ спільного майна подружжя
здійснюється за правилами,
встановленими статтями 69-72 СК України
та статті 372 ЦК України.

Статтею 60 СК України визначено, що
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Дружина, чоловік розпоряджаються
майном, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, за
взаємною згодою (частина 1 статті 65 СК
України).

Спільною сумісною власністю подружжя,
що підлягає поділу (статті 60, 69 СК
України, частина 3 статті 368 ЦК України)
відповідно до частин 2, 3 статті 325 ЦК
України можуть бути будь-які види
майна, за винятком тих, які згідно із
законом не можуть їм належати
(виключені з цивільного обороту),
незалежно від того, на ім'я кого з
подружжя вони були придбані чи внесені
грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Верховний Суд України в Постанові
Пленуму «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007
року зазначив, що до складу майна, що
підлягає поділу включається загальне
майно подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб.

Частиною 1 статті 70 СК України
встановлено, що у разі поділу майна, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Відповідно до частини 1 статті 71 СК
України, якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом. При
цьому суд бере до уваги інтереси
дружини, чоловіка, дітей та інші
обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи, наведене, суд дійшов до
висновку про визнання транспортного
засобу Rover2000, легковий седан, 1979 року
випуску, номер кузову 43900441, д.н. НОМЕР_1
спільною сумісною власністю подружжя
ОСОБА_2, ОСОБА_1, а також визнання за
сторонами право спільної часткової
власності на вказаний автомобіль по 1/2
частці за кожним, припинив право
власності у цілому.

Дійшовши до вказаних висновків, суд
вважає заперечення відповідача
стосовно пропуску позивачкою строку
позовної давності необґрунтованими,
оскільки дійсно, відповідно до частини
2 статті 72 СК України до вимоги про
поділ майна, заявленої після
розірвання шлюбу, застосовується
позовна давність у три роки. Позовна
давність обчислюється від дня, коли
один із співвласників дізнався або міг
дізнатися про порушення свого права
власності.

Тобто, слід виходити не з часу, коли
сторони припинили шлюб, а з часу, коли
особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення свого
майнового права, бо само по собі
припинення шлюбу не є свідченням
порушення права власності когось із
подружжя.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка
зазначала, що про порушення свого права
на спільне майно вона дізналася у
травні 2013 року, коли відповідач не
надає їй у користування спірний
автомобіль та має намір продати цей
транспортний засіб.

Такі обґрунтування позивачки суд
вважає доцільними.

Таким чином, дізнавшись у травні 2013
року про своє порушене право позивачка
10.06.2013 року звернулася до суду з даним
позовом, у зв'язку з цим суд дійшов до
висновку, що строк позовної давності на
звернення до суду, нею не пропущено.

Згідно зі статтею 214 ЦПК України суд,
під час ухвалення рішення вирішує, у
тому числі, і питання щодо розподілу
між сторонами судових витрат.

Відповідно до положень статті 88 ЦПК
України, стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

З відповідача на користь позивачки
підлягає стягненню судовий збір,
сплачений останньою за звернення до
суду із наведеним вище позовом, в
розмірі 229,40 грн., а також судовий збір
за подання заяви про забезпечення
доказів у сумі 114,70 грн., а всього
підлягає стягненню судових витрат у
розмірі 344,10 грн.

На підставі статей 60, 69-72 Сімейного
кодексу України, статті 325, 368
Цивільного кодексу України, керуючись
статтями 10, 11, 60, 61, 169, 209, 212-215, 218, 294
Цивільного процесуального кодексу
України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна,
що є спільною сумісною власністю
подружжя – задовольнити повністю.

Визнати транспортний засіб ROVER 2000, 1979
року випуску, державний номер НОМЕР_1,
номер кузову 43900441, спільною сумісною
власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право
спільної часткової власності на
транспортний засіб ROVER 2000, 1979 року
випуску, державний номер НОМЕР_1, номер
кузову 43900441, по 1/2 частці за кожним,
припинив право власності ОСОБА_2 на
вказаний транспортний засіб у цілому.

Стягнути з ОСОБА_2 і.п.н. НОМЕР_2, на
користь ОСОБА_1, і.п.н. НОМЕР_3, судові
витрати у розмірі 344 (триста сорок
чотири) гривні 10 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя

Дом
нікова М.В.