Справа № 444/2843/13-ц
Провадження № 2/444/985/2013
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2013 року Жовківський районний
суд Львівської області у складі:

головуючого судді Зеліско Р.
Й.,

при секретарі Петришин М.Є.

з участю позивача
ОСОБА_1

відповідача
ОСОБА_2

та його представника ОСОБА_3

третьої особи
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Жовква Львівської
області в залі суду цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Рава-Руської міської
ради, ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_4,
Рава-Руська державна нотаріальна
контора про визнання права власності
на спадкове майно та визнання
правочинів недійсними,-

В С Т А Н О В
И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до
Рава-Руської міської ради, ОСОБА_2,
третя особа: ОСОБА_4, Рава-Руська
державна нотаріальна контора про
визнання права власності на спадкове
майно та визнання правочинів
недійсними. Свою вимогу мотивує тим, що
він є спадкоємцем свого батька ОСОБА_5,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. На час
відкриття спадщини ОСОБА_5 мав право
забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1
згідно рішення виконкому Рава-Руської
міської ради № 24 від 21.01.1973 року та
право безстрокового користування цією
ділянкою згідно нотаріально
посвідченого договору № 2291 від 20.12.1973
року. Рішення № 228а від 13.11.1986 року про
узаконення самовільно побудованого
сараю, та збільшення житлової площі
будинку до 77,6 м2, видане також ОСОБА_5
Будинок в АДРЕСА_1, мав статус
незавершеного і в ньому проживали і
були прописані члени сім'ї ОСОБА_5
Частину спадщини батька, як
спадкоємець по закону позивач прийняв
фактичним вступом у володіння
спадковим майном відповідно до ст. 549 ЦК
1963 року отримавши дозвіл №217а від 10.09.1987
р. Рава-Руської Міської ради на
реєстрацію і зареєструвався по даній
адресі 21.10.1987 р., про що є запис в
будинковій книзі. Згідно довідки
студмістечка "Львівська Політехніка"
ОСОБА_1 був виписаний з гуртожитку
15.09.1987 р. в м.Рава-Руську по паспорту,
виданому Радянським РВВС м. Львова
06.07.1987 р. взамін втраченого, який був
виданий Несторовським РВВС. В цей же
час ним була подана заява про
реєстрацію в будинку батька. Так як в
новому паспорті не було даних про його
попередню реєстрацію в місті
Рава-Руська, яка знаходилася в
прикордонній зоні, було збільшено
термін розгляду його заяви. Рішення про
реєстрацію було прийняте 21.10.1987 року,
тобто після закінчення терміну
наданого для прийняття спадщини - 13.10.1987
року. Враховуючи те, що згідно чинного
на той час законодавства мінімальний
термін розгляду звернення становив 15
днів, заява позивача про реєстрацію
була подана не пізніше 07.10.1987 року до
закінчення терміну на прийняття
спадщини. А тому, вважає, що він - ОСОБА_1
є спадкоємцем, який відповідно до
статті 549 ЦК 1963 року вчинив дії, які
свідчать про прийняття спадщини у
відведений законом термін, а значить
прийняв спадщину свого батька. ОСОБА_1 з
28.09.1984 року по 15.09.1987 року тимчасово був
прописаний в гуртожитку на період
навчання, де займав ліжко-місце, як член
сім'ї ОСОБА_5 перебуваючи в період
навчання на його утриманні постійно
проживав у будинку батька і мав законне
право користуватися цим житлом. Разом з
ним, фактичним володінням, спадщину
ОСОБА_5 прийняли мати позивача - ОСОБА_8
(померла ІНФОРМАЦІЯ_2) і молодша сестра -
ОСОБА_4, яка на момент відкриття
спадщини була неповнолітньою. Старша
сестра - ОСОБА_2, на час смерті їхнього
батька мала свою сім'ю і була
зареєстрована з 1986 року за місцем
реєстрації її чоловіка, не мала
законних підстав для проживання в
незавершеному будинку спадкодавця і
тому не прийняла спадщину батька. Після
смерті батька він з матір'ю проживали
однією сім'єю із спільним бюджетом. На
той час, позивач вже працював і надавав
частину коштів матері на утримання
спадкового будинковолодіння, а також
займався будинково-господарською
діяльністю. Так як в нього не було
необхідності у виділенні своєї частки
в спадковому будинковолодінні, а також
те, що в ньому проживала його мати, яка з
2003 року неодноразово перебувала на
стаціонарному лікуванні у Львівському
обласному психоневрологічному
диспансері з приводу психічних
розладів, а тому позивач не оформляв
право власності на свою частку
спадщини батька. Рішенням виконкому
Рава-Руської міської ради № 329 від
21.12.1994 "Про передачу земельних ділянок у
приватну власність громадянам
м.Рава-Руська" ділянка по АДРЕСА_1 була
передана у приватну власність ОСОБА_8,
про що виданий державний акт на право
приватної власності на землю. 24.09.2010
року рішенням № 154 виконкому
Рава-Руської міської ради, право
власності на будинок АДРЕСА_1 було
оформлене одноосібно на ОСОБА_8
Відповідно до ст.ст. 368, 1226, 1278, 372 ЦК
України ОСОБА_8 мала право на 1/2 частки
будинковолодіння, як дружина
забудовника і на 1/3 частки як
спадкоємець померлого чоловіка, що в
сумі складає 2/3 частки
будинковолодіння. Спадкоємці ОСОБА_1 і
ОСОБА_4 набули право кожен по 1/3 частці
спадщини їхнього батька або 1/6
будинковолодіння. Рішення виконкому
Рава-Руської міської ради № 329 від
21.12.1994 р. і № 154 від 24.09.2010 p., і видані на
підставі цих рішень державний акт про
право приватної власності на землю і
свідоцтво про право приватної
власності на будинковолодіння на ім'я
ОСОБА_8. порушують право спадкоємців
ОСОБА_1 і ОСОБА_4 на спадщину їхнього
батька надане їм за законом, а саме
відповідно до ст.ст. 549, 548 ЦК 1963 р.,
ст.ст.413, 415, 1216, 1268, 1278 ЦК України.
Відповідно до ст.215 ЦК України це є
підставою для визнання даних
правочинів недійсними. Оскільки право
власності на будинок та земельну
ділянку в цілому оформлені на ОСОБА_8,
то виникла необхідність визнати
вищезгадані правочини недійсними в
частині 1/6 успадкованої ОСОБА_1
спадщини ОСОБА_5 В 2012 р. Рава-Руським
державним нотаріусом відкрита
спадкова справа ОСОБА_8 № 44/2012, в якій
знаходиться заповіт згідно якого все
своє майно ОСОБА_8 заповіла ОСОБА_2, яка
прийняла спадщину матері як
спадкоємець за заповітом. Всі
оригінали правовстановлюючих
документів по спірному
будинковолодінні, в тому числі і ті, які
були надані ОСОБА_5 знаходяться у
ОСОБА_2 На підставі вищенаведеного
просить визнати за ним - ОСОБА_1, право
власності на 1/6 будинковолодіння і 1/6
земельної ділянки у АДРЕСА_1 що є
спадковим майном після смерті батька
ОСОБА_5. Визнати недійсним рішення
виконкому Рава-Руської міської ради №
329 від 21.12.1994 р. про передачу в приватну
власність земельної ділянки по АДРЕСА_1
ОСОБА_8, і виданий на підставі цього
рішення Акт про право приватної
власності на землю в частині 1/6
успадкованою ОСОБА_1 спадщини ОСОБА_5
Визнати недійсним рішення виконкому
Рава-Руської міської ради №154 від 24.09.2010
р. про право власності на будинок
АДРЕСА_1 на ОСОБА_8 і видане на підставі
цього рішення свідоцтво на право
власності на будинковолодіння від
15.10.2010 р. в частині 1/6 успадкованої
ОСОБА_1 спадщини ОСОБА_5

В подальшому, а саме 11.11.2013 року,
позивач звернувся із заявою про
уточнення та збільшення позовних
вимог, які мотивує тим, що 23.10.2013 в
судовому засіданні адвокатом
відповідача ОСОБА_2, в усному
запереченні на йогою позовну заяву,
було сказано, що ОСОБА_8 правомірно
набула односібне право власності на
будинковолодіння по АДРЕСА_1.
Ознайомившись 5.11.2013р. з матеріалами
справи, він не виявив документів, на
підставі яких ОСОБА_8, як спадкоємець
чоловіка ОСОБА_5, і його правонаступник
згідно дозвільних документів наданих
останньому, могла би оформити
одноосібне право власності на
вищезгадане будинковолодіння. В справі
немає нотаріально завіреної згоди
ОСОБА_4, на оформлення ОСОБА_8 права
власності на спірне будинковолодіння,
так як в судовому засіданні ОСОБА_4
підтвердила факт прийняття нею 1/8
частки будинковолодіння як спадщини
батька. Первісне оформлення права
власності на спірне будинковолодіння
ОСОБА_8 було надане рішенням № 154 від
24.09.2010 виконкомом Рава-Руської міської
ради, як на самочинне нею збудоване в
1980р. Це не відповідає дійсності, так
як-за документами, забудовником був
ОСОБА_5, на нього ж було видане рішення
№ 228 а від 13.11.1986р. про узаконення
самовільно побудованого сараю та
збільшення житлової площі до 77,6 м2.
ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 після його
смерті ніякого самочинного
будівництва на території
будинковолодіння не проводилося і не
було зареєстровано. Згідно рішень, які
видавались по даному будинковолодінню,
будинок мав статус незавершено
житловий або житловий. Збільшення
житлової площі з 77,6 м до 92,2 м відбулось
за рахунок оформлення як шостої
житлової кімнати коридору. Загальна
площа будинку залишилась в тих межах,
яка була узаконена при житті ОСОБА_5 Всі
ці факти були відомі ОСОБА_8, як дружині
забудовника і в якої зберігались
документи по будинку після смерті
чоловіка. Вважає, що волевиявлення
ОСОБА_8, як суб'єкта даного правочину не
було вільним і не відповідало її
внутрішній волі. ОСОБА_8 особисто не
оформляла право власності на спірне
будинковолодіння. Це робила не маючи
законно оформлених повноважень ОСОБА_2,
яка була зацікавлена в одноосібному
оформлені права власності на ОСОБА_8,
щоб в подальшому одноосібно
успадкувати спірне будинковолодіння.
Результатом зловмисної домовленості
між ОСОБА_2 і посадовими особами
Рава-Руської міської ради є рішення №
154 від 24.09.2010 р. при прийняті якого не
були враховані дозвільні документи на
будівництво надані ОСОБА_5 і права його
спадкоємців ОСОБА_1 і ОСОБА_4 на спірне
будинковолодіння. За цим фактом
відкрито і внесено до ЄРДР кримінальне
провадження за ст. 364 ч. 1 КК України.
Саме рішення № 154 від 24.09.2010р. за своїм
змістом суперечить ЦК України, а саме
ст. 376 ЦК України про самочинне
будівництво. Вважає, що врахована в
рішенні Постанова Кабінету Міністрів
№ 1035 від 09.09.2009 р. не може бути підставою
для надання права власності на
самочинне будівництво згідно частин 4-6
ст. 4 ЦК України. Зазначає, що
матеріалах справи є ухвала
Жовківського районного суду від 13.12.2012
р. про зняття заборони з Рава-Руської
державної нотаріальної контори на
видачу ОСОБА_2 свідоцтва про право на
спадщину ОСОБА_8 Про прийняття цієї
ухвали позивача не було повідомлено і
сама ухвала не була йому надіслана
через що він не міг її оскаржити. Вважає
це не правомірним з огляду на те, що
12.12.2012 р. за його заявою в СВ
Жовківського РВ ГУМВСУ у Львівській
області було відкрите кримінальне
провадження за ст. 358 ч. 1 КК України, яке
внесено до ЄРДР. Згідно матеріалів
спадкової справи 17.06.2013р. ОСОБА_2 було
видане свідоцтво про право на спадщину
за заповітом і проведена державна
реєстрація прав власності на
будинковолодіння по АДРЕСА_1 на ім'я
ОСОБА_2, про що є витяг з державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
від 17.06.2013 року. Вважає, що оскарженими
правочинами порушені його права, як
спадкоємця за законом, який прийняв
спадщину вступом у її фактичне
володіння, а тому просить:

- Визнати рішення виконкому
Рава-Руської міської ради від 24.10.2010р. №
154 Про формлення права власності на
житловий будинок АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_8
недійсним і скасувати його;

- Визнати Свідоцтво про право власності
на нерухоме майно від 15.10.2010 р., видане
на ім'я ОСОБА_8 на житловий будинок
АДРЕСА_1 недійсним та скасувати його;

- Визнати недійсним рішення від 10.11.2010 р.
про державну реєстрацію прав ОСОБА_8 на
житловий будинок в АДРЕСА_1 і скасувати
його;

- Визнати Свідоцтво про право на
спадщину за заповітом, видане
Рава-Руською державною нотаріальною
конторою ОСОБА_2 17.06.2013р. недійсним і
скасувати його;

- Визнати недійсною державну
реєстрацію прав власності ОСОБА_2 на
житловий будинок в АДРЕСА_1 і скасувати
її.

27.11.2013 року позивач в судовому
засіданні подав заяву про збільшення
розміру позовних вимог у якій зазначив,
що ознайомившись 20.11.2013 року з
матеріалами справи встановив, що у
спадковій справі ОСОБА_5 (помер
ІНФОРМАЦІЯ_1), яка була відкрита 21.04.1988 р.
за заявою ОСОБА_8 на видачу свідоцтва
про право на спадщину на грошовий вклад
чоловіка, в якій зазначено, що ОСОБА_8 не
претендує на видачу свідоцтва про
право власності на частку в спільному
майні подружжя, тим самим відмовившись
від майна, на яке мала право відповідно
до ст. 22 КпШС УРСР, зміст якої їй було
роз'яснено. ОСОБА_8, як дружина ОСОБА_5
була

співвласником майна, яке складалось з
грошового вкладу, оформленого на
чоловіка і будинковолодіння в АДРЕСА_1,
забудовником якого був ОСОБА_5 Маючи
переважне право перед іншими
спадкоємцями на виділ в натурі їй цього
майна в межах її частки у спадщині,
одноосібно успадкувала грошовий вклад.
Інші спадкоємці ОСОБА_5 успадкували
свої частки в будинковолодінні, яке вже
не було спільною сумісною власністю
подружжя з моменту отримання ОСОБА_8
свідоцтва про право на грошовий вклад
чоловіка. Вважає, що спадщину свого
батька фактичним володінням прийняв і
він - ОСОБА_1, який постійно проживав у
будинку спадкодавця з 25.12.1980 р. по
08.09.1994р., що стверджується записами про
реєстрацію в будинковій книзі, за
винятком періоду строкової військової
служби та навчання в ЛПІ, що є поважними
причинами і не позбавляло позивача
права на користування цим житлом
відповідно до ст.ст. 64, 71,156, 163 ЖК України
і ст. 405 ЦК України. Третім спадкоємцем
ОСОБА_5 є дочка ОСОБА_4, яка на момент
відкриття спадщини була
неповнолітньою. Рішення № 154 від 24.09.2010
року виконкому Рава-Руської міської
Ради, згідно якого ОСОБА_8 було видане
свідоцтво про право власності на
будинковолодіння не відповідало
внутрішній волі останньої, так як
згідно заяви, поданої до нотаріуса вона
заявила, що не претендує на видачу
свідоцтва про право власності на
частку в спільному майні подружжя. Тому
вважає, що дане будинковолодіння в
цілому є спадковим майном ОСОБА_5, яке
було успадковане спадкоємцями ОСОБА_8
ОСОБА_1, ОСОБА_4 в рівних частках
відповідно до ст. 1278 ЦК України,
оформлення права власності на нього
може бути на підставі дозвільних
документів на будівництво, наданих
ОСОБА_5 з урахуванням інтересів усіх
його спадкоємців. Враховуючи
вищенаведене просить:

- Визнати за ним - ОСОБА_1 право
власності на 1/3 частини
будинковолодіння і частини земельної
ділянки у АДРЕСА_1, що є спадковим
майном після смерті батька ОСОБА_5;

- Визнати рішення виконкому
Рава-Руської міської Ради № 329 від
21.12.1994р. про передачу в приватну
власність земельної ділянки по АДРЕСА_1
ОСОБА_8 і виданий на підставі цього
рішення Акт про право приватної
власності землю недійсними в частині 1/3
успадкованої ОСОБА_1 спадщини ОСОБА_5

В судовому засіданні позивач
свої позовні вимоги підтримав в
повному обсязі. Просить позов
задоволити.

ОСОБА_2 в судовому засіданні проти
позовних вимог заперечила та пояснила,
що позивач ОСОБА_1, пропустив без
поважних причин строк звернення до
суду з позовом в якому вимагає визнання
його права на 1/6 частку майна в будинку
в АДРЕСА_1 після смерті батька ОСОБА_5,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. В позовній
заяві позивач зазначає, що претендує на
спадкування спадкового майна після
смерті батька, мотивуючи тим, що він
нібито відповідно до ст.. 549 ЦК України
(в ред. 1963 р.) прийняв спадщину у
встановлений законом термін,
зареєструвався в будинку 21.10.1987 року,
проживав і мав право на житло, однак
надалі керується нормами ст.. 1268 ЦК
України. Позивач дійсно навчався в м.
Львові, де був зареєстрованим. Оскільки
на день смерті батька будинок не був
завершеним, а тому рішенням
Рава-Руської міської ради від 10.09.1987
року було дано дозвіл на його прописку
в «незакінченому індивідуальному
житловому будинку по АДРЕСА_1». Позивач
після цього зареєструвався, однак в
будинку не проживав жодного дня і
незадовго одружився і взагалі з
реєстрації з будинку знявся. Позивач
по справі знав, що в будинку
залишилися проживати його мати і вона
-ОСОБА_2, що вони разом завершують
будівництвом будинок, однак ні до
6-місяців , ні після спливу 6-місяців
після смерті батька не звернувся про
спадкування до нотаріальної контори і
не вступив у володіння спадковим
майном протягом 6-місячного строку
після смерті батька , оскільки ОСОБА_5
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а він прописався в
спірному житлі тільки 21.10.1987 року.
Надалі мати ОСОБА_8 в 1994 році
приватизувала земельну ділянку про що
було відомо позивачу, однак надалі
останній не звернувся про спадкування.
Позивачу достовірно було відомо про
всі обставини щодо спадкового майна,
однак про спадкування позивач не
звертався ні до нотконтори, ні до суду,
а отже вважає, що ним пропущено строк
позовної давності. На підставі
вищенаведеного, просить суд відмовити
в задоволенні позову.

Представник відповідача -
Рава-Руської міської ради подав заяву в
якій зазначив, що заперечення проти
позовних вимог немає. Справу просить
розглядати у відсутності
представника.

Представник третьої особи -
Рава-Руської державної нотаріальної
контори подав заяву в якій зазначив, що
заперечення проти позовних вимог
немає. Справу просить розглядати у
відсутності представника.

Третя особа - ОСОБА_4 в судовому
засіданні пояснила, що на час смерті
їхнього батька, вона була
неповнолітньою і навчалася. Вона
проживала в гуртожитку,однак кожні
вихідні дні та канікули приїжджала до
батьків. Коли закінчила навчання, то
продовжувала проживати з батьками,
доглядала за ними, вела спільне
господарство, зробила ремонти в
будинку. Брат - ОСОБА_1 приїжджав до
батьків дуже рідко і не допомагав у
веденні господарства. Вона, як
спадкоємець першої черги після смерті
батьків, претензій до спадкоємця -
ОСОБА_2 немає. Просить в позові
відмовити.

Заслухавши пояснення позивача,
відповідача та його представника, а
також третіх осіб, дослідивши зібрані
по справі докази та з'ясувавши дійсні
обставини справи, суд прийшов до
висновку, що позовні вимоги позивача
не підлягають до задоволення з
наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач та
ОСОБА_2, ОСОБА_4 є рідним братом та
сестрами. Їхніми батьками є ОСОБА_5 -
батько та ОСОБА_8 - мати.

За рішенням виконкому Рава-Руської
міської ради від 21.02.1973 року за № 24
ОСОБА_5 виділено земельну ділянку під
будівництво житлового будинку по
АДРЕСА_1 площею 600 кв. м.

Відповідно до ч. 2 ст. 415 Цивільного
кодексу України землекористувач має
право власності на будівлі (споруди),
споруджені на земельній ділянці
переданій йому для забудови.

20.12.1973 року державним нотаріусом
Нестеровської державної нотаріальної
контори Львівської області за
реєстровим № 2291 був посвідчений
договір про надання земельної ділянки
в безстрокове користування для
будівництва індивідуального
житлового будинку в АДРЕСА_1 (площа
земельної ділянки 600 кв.м.), в якому
стороною договору, а саме
"Забудовником" був гр. ОСОБА_5, що
вбачається з архівної довідки № 1134/01-21
від 01.06.2012 року виданої Львівським
державним нотаріальним архівом.

13.11.1986 року рішенням виконавчого
комітету Рава-Руської міської ради №
228 а ОСОБА_5 узаконено самовільно
побудований сарай та збільшено
житлову площу.

З свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1
вбачається, що ОСОБА_5 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зі слів позивача, у батька були
відсутні правовстановлюючі документи
на даний житловий будинок та земельну
ділянку, так як даний будинок не був
завершений будівництвом.

Відповідно до ст. 413 Цивільного
кодексу України право користування
земельною ділянкою, наданою для
забудови, може відчужуватися або
передаватися землекористувачем у
порядку спадкування.

Після смерті ОСОБА_5 в нотаріальну
контору із заявою про прийняття
спадщини звернулася лише його дружина -
ОСОБА_8 та їй було видано свідоцтво про
право на спадщину за законом, що
вбачається із копії спадкової справи №
106.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права і
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

В подальшому, а саме рішенням
виконавчого комітету Рава-Руської
міської ради від 24.09.2010 року за № 154
вирішено оформити право власності на
індивідуальний житловий будинок по
АДРЕСА_1 житловою площею 92,2 м2,
загальною площею 125,8 м.кв. на імя ОСОБА_8.
На підставі даного рішення 15.10.2010 року
їй видано свідоцтво про право
власності на нерухоме майно, що
вбачається з їх копій долучених
позивачем до матеріалів справи. На
підставі рішення Рава-Руської міської
ради від 21.12.1994 року № 329 ОСОБА_8 видано
Державний акт на право приватної
власності на землю серії 4-ЛВ № 024951
площею 0,097 га на території АДРЕСА_1

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_8, що
стверджується копією свідоцтва про
смерть серії НОМЕР_2. Все своє майно
вона заповіла дочці - ОСОБА_2, що
вбачається з копії заповіту від 16.03.2011
року.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що
його матірю було оформлено на своє імя
право власності на все майно, яке
належало його батькові на час смерті
неправомірно, оскільки вважає, що йому
належала частка в даному
будинковолодінні. Спадщини він не
прийняв у звязку з тим, що проживав
разом з батьком та вступив у фактичне
володіння спадковим майном. Також
наголосив, що він навчався в цей період,
а тому той факт, що він не був
прописаний разом з батьком не
позбавляє його права на спадщину
відповідно до ст. 405 ЦК України. У звязку
з тим, просить скасувати всі рішення та
правовстановлюючі документи видані на
імя матері - ОСОБА_8, а в подальшому
(після її смерті) на імя його сестри -
ОСОБА_2

Так, відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів і
ін.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім тих, які визнані сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі.

З довідки № 42 від 10.06.2013 року виданої
Національним університетом "Львівська
політехніка" ОСОБА_1 вбачається, що він
проживав та був зареєстрований за
адресою: АДРЕСА_2 - гуртожиток. Був
прописаний тимчасово на навчання з
28.09.1984 року. З даної адреси був
виписаний 15.09.1987 року в м. Рава-Руська.

Факт реєстрації позивача в дані
періоди за адресою: АДРЕСА_1 також
підтверджується записами в будинковій
книзі.

Однак, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в судовому
засіданні ствердили, що їхній брат -
позивач по справі, був виключений із
Львівського політехнічного інституту (
в даний час Національного університету
"Львівська політехніка") ще весною 1987
року, а саме ще до смерті їхнього
батька - ОСОБА_5 Даний факт не
заперечувався позивачем в судовому
засіданні.

10.09.1987 року рішенням Рава-Руської
міської ради за № 217-а ОСОБА_8 надано
дозвіл на прописку сина ОСОБА_1 в
незакінчений індивідуальний житловий
будинок по АДРЕСА_1.

З будинкової книги вбачається, що
ОСОБА_1 був прописаний за адресою
АДРЕСА_1 - 21.10.1987 року , тобто після
спливу 6-місячного строку після смерті
свого батька , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ч. 3 ст.1268 Цивільного
кодексу України спадкоємець, який
постійно проживав разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину.

Відповідно до вимог ст.525 Цивільного
кодексу України (1963 року), який
регулював спірні правовідносини на час
відкриття та прийняття спадщини ,
часом відкриття спадщини визнається
день смерті спадкодавця .

Відповідно до вимог ст.548 Цивільного
кодексу України (1963 року), який
регулював спірні правовідносини на час
відкриття та прийняття спадщини , для
придбання спадщини необхідно , щоб
спадкоємець її прийняв.

Відповідно до вимог ст.549 Цивільного
кодексу України (1963 року), який
регулював спірні правовідносини на час
відкриття та прийняття спадщини ,
визнається , що спадкоємець прийняв
спадщину якщо він протягом 6-ти місяців
з дня відкриття спадщини фактично
вступив в управління або володіння
спадковим майном, або якщо він подав
державній нотаріальній конторі за
місцем відкриття спадщини заяву
прийняття спадщини.

Суд прийшов до переконання, що ОСОБА_1
не надано доказів на підтвердження
своїх позовних вимог, не надано суду
належних доказів (фактичних даних), на
підставі яких можна встановити
наявність обставин, що обґрунтовують
позовні вимоги.

А саме, судом встановлено, що на день
смерті батька, позивач не навчався, був
виключений за неуспішність з
навчального закладу, хоча і надалі був
прописаний у гуртожитку. Даний факт
підтверджувався ОСОБА_2 та ОСОБА_4 і не
спростовувався позивачем. Тобто,
посилання позивача на вимоги ст. 405
Цивільного кодексу України (норми якої
на час правовідносин по прийнятті
спадщини не існувала в природі) , як
підтвердження своїх позовних вимог є
недоречним. Окрім цього, після смерті
батька, позивач не звертався в
нотаріальну контору із заявою про
прийняття спадщини, що підтверджується
копією спадкової справи після смерті
ОСОБА_5 Тому у суду немає жодних підстав
для задоволення позовних вимог
позивача. Таким чином, суд робить
висновок, що у позовних вимогах ОСОБА_1
слід відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст.10, 57, 58, 60, 88, 208-209, 212-215
Цивільного процесуального кодексу
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У позовних вимогах ОСОБА_1 про визнання
рішення виконкому Рава-Руської міської
ради від 24.10.2010 року № 154 "Про оформлення
права власності на житловий будинок
АДРЕСА_1 на імя ОСОБА_8 недійсним та
скасуванні його - відмовити.

У позовних вимогах ОСОБА_1 про визнання
Свідоцтва про право власності на
нерухоме майно від 15.10.2010 року виданого
на імя ОСОБА_8 на житловий будинок
АДРЕСА_1 недійсним та скасуванні його -
відмовити.

У позовних вимогах ОСОБА_1 про визнання
рішення від 10.11.2010 року про державну
реєстрацію прав ОСОБА_8 на житловий
будинок в АДРЕСА_1 та скасуванні його -
відмовити.

У позовних вимогах ОСОБА_1 про визнання
Свідоцтва про право на спадщину за
заповітом, видане Рава-Руською
державою нотаріальною конторою ОСОБА_2,
17.06.2013 року недійсним та скасуванні
його - відмовити.

У позовних вимогах ОСОБА_1 про
визнання недійсною державної
реєстрації прав власності ОСОБА_2 на
житловий будинок в АДРЕСА_1 та
скасуванні її - відмовити.

У позовних вимогах ОСОБА_1 про
визнання за ним права власності на 1/3
частини будинковолодіння і 1/3 частини
земельної ділянки у АДРЕСА_1, що є
спадковим майном після смерті батька
ОСОБА_5 - відмовити.

У позовних вимогах ОСОБА_1 про
визнання рішення виконкому
Рава-Руської міської ради № 329 від
21.12.1994 року про передачу в приватну
власність земельної ділянки по
АДРЕСА_1 ОСОБА_8 і виданий на підставі
цього рішення Акт про право приватної
власності на землю недійсними в
частині 1/3 успадкованої ОСОБА_1
спадщини ОСОБА_5 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя:
Зеліско Р. Й.