22-ц/772/4139/2013Головуючий в суді першої
інстанції:Сичук М. М.Категорія:
21Доповідач: Якименко М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" грудня 2013 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду
Вінницької області у складі:

Головуючого : Якименко М.М.,

Суддів : Вавшка В.С., Колоса С.С.

При секретарі : Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Апеляційного суду
Вінницької області в м.Вінниці
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 з участю третіх осіб, що
не заявляють самостійних вимог щодо
предмета спору ПАТ «Райффайзен банк
Аваль», приватних нотаріусів ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання договорів
недійсними за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_2 ОСОБА_11 на рішення
Вінницького міського суду Вінницької
області від 05 листопада 2013 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 05.11.2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 з
участю третіх осіб, що не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору
ПАТ «Райффайзен банк Аваль», приватних
нотаріусів ОСОБА_5, ОСОБА_6,ОСОБА_7 про
визнання договорів недійсними було
відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права, просив рішення міського суду
скасувати та ухвалити нове , яким позов
задовольнити.

Колегія суддів Апеляційного суду
Вінницької області, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення представника ПАТ
«Райффайзен банк Аваль», дослідивши
матеріали цивільної справи, прийшла до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, яке ухвалено
на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог та заперечень,
підтверджені тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.
Умовами обгрунтованості є повне і
всебічне з'ясування обставин справи,
доведеність тих обставин, які суд
вважає встановленими, відповідність
висновків суду обставинам справи.

Судом встановлено, що між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 22 січня 1978 року було укладено
шлюб (а.с.8).

Рішенням Староміського районного
суду Вінниці від 27 червня 1994 року шлюб
між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано.

Так, за договором дарування, укладеного
27 грудня 2004 року, ОСОБА_3 подарувала
ОСОБА_4 житловий будинок з
господарськими будівлями і спорудами
по АДРЕСА_1.

Вказаний будинок належав ОСОБА_3 на
праві власності на підставі договору
купівлі-продажу, посвідченого
приватним нотаріусом Вінницького
міського нотаріального округу 28.01.2003
року, зареєстрованому в ВООБТІ 05.02.2003
року.

При посвідченні договору дарування
приватним нотаріусом ОСОБА_6 було
дотримано норми Закону України «Про
нотаріат» та Інструкції про вчинення
нотаріальних дій, що підтверджується
наявними матеріалами справи.

Вказані договори позивач вважає
недійними, оскільки цими договорами
порушено його право власності подружжя
, своєї згоди на їх укладення він не
надавав, довгий час не знав про їх
існування.

Ст.368 ЦК України передбачено, що
майно, набуте подружжям за час шлюбу, є
їхньою спільною сумісною власністю,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Ст.215 ЦК України визначено, що
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент його вчинення
вимог, які встановлені ч.ч.1-3.5,6 ст.203 ЦК
України, зокрема зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу , іншим
актам цивільного судочинства.

За нормами ч.3 ст.65 СК України для
укладення одним із подружжя договорів,
які потребують нотаріального
посвідчення і (або) державної
реєстрації , а також договорів стосовно
цінного майна, згода подружжя має бути
письмовою. Згода на укладення договору
, який потребує нотаріального
посвідчення і (або) державної
реєстрації , має бути нотаріально
засвідчена.

На момент укладення договору
дарування ОСОБА_3 в шлюбі не перебувала,
про що власноруч зазначила в заяві на
ім'я приватного нотаріуса. Приватним
нотаріусом було перевірено паспорт
особи дарувальника (серія НОМЕР_2,
виданий 08.12.1997 року Староміським РВ
УМВС України у Вінницький області ) , в
якому відомості про реєстрацію чи
розірвання шлюбу були відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Так в матеріалах справи містяться
ксерокопії паспорта позивача ОСОБА_2
серія НОМЕР_1 , який був виданий 08.12.1997
року Староміським РВ УМВС України у
Вінницькій області та ксерокопія
паспорта відповідача ОСОБА_3 серія
НОМЕР_2, виданий 08.12.1997 року
Староміським РВ УМВС України у
Вінницький області.

З вказаних документів вбачається ,
що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на момент їх видачі
та на час укладення договорів
дарування та купівлі-продажу в
зареєстрованому шлюбі не перебували.

За договором купівлі-продажу від 25
листопада 2005 року ОСОБА_3 продала
ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0613 га,
розташовану по АДРЕСА_1.

Вказана земельна ділянка була
отримана ОСОБА_3 у власність шляхом її
приватизації , що підтверджується
державним актом, видним 15.11.2005 року на
підставі рішення Вінницької міської
ради від 05.07.2005 року №1327.

Відповідно до положень ст.ст. 81, 116
ЗК України окрема земельна ділянка,
одержана громадянином у період шлюбу у
приватну власність шляхом
приватизації, є його особистою
приватною власністю, а не спільною
сумісною власністю подружжя, оскільки
йдеться не про майно, нажите подружжям
у шлюбі, а про одержану громадянином
частку із земельного фонду.

За вказаних обставин, висновок суду
першої інстанції про те, що будинок та
земельна ділянка не є об'єктом спільної
сумісної власності подружжя, є
правильним.

Постановляючи рішення по даній
справі, суд правильно застосував норми
цивільного законодавства до
правовідносин, що склались між
сторонами, дав їм належну правову
оцінку, а відтак доводи апеляційної
скарги безпідставні і до уваги не
приймаються.

За таких обставин, рішення суду є
законним і обґрунтованим, постановлене
з додержанням вимог матеріального та
процесуального права, тому підстав для
його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319
ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_2 -ОСОБА_11 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 05 листопада 2013
року залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
М.М. Якименко

Судді:
В.С. Вавшко

С.С. Колос