Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/3611/13
Головуючий у суді І-ї інстанції Комлач
Доповідач Черниш Т. В.
РІШЕННЯ

Іменем України

25.12.2013 р. колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючого Черниш Т.В.,

суддів Кривохижі
В.І., Голованя А.М.,

при секретарі Дімановій
Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за
участю третіх осіб-ОСОБА_8, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення перешкод в
користуванні прибудинковою територією
та відшкодування моральної шкоди за
апеляційною скаргою позивача на
рішення Олександрівського районного
суду Кіровоградської області від 18
жовтня 2013 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2012 року ОСОБА_2
звернулася до суду з зазначеним
позовом. Зазначала, що вона є власником
квартири НОМЕР_1 АДРЕСА_1. Відповідач,
яка проживає в квартирі НОМЕР_2
самовільно, без узгодження з іншими
мешканцями будинку, з порушенням
будівельних норм на прибудинковій
території зайняла частину земельної
ділянки, яка перебуває у спільному
користуванні мешканців будинку,
встановила паркани, ворота, огорожу з
металевої сітки, інші споруди, які
обмежують її, позивачки, доступ до
входу в будинок, перешкоджають
обслуговуванню зовнішньої частини
квартири та користуванню земельною
ділянкою.

Просила зобов'язати ОСОБА_3
усунути перешкоди в користуванні
прибудинковою територією та житловим
будинком шляхом знесення самовільно
встановленої металевих воріт та
огорожі; прибрати захаращення у дворі,
прибрати канаву відводу стічних вод,
від якої стічні води потрапляють до
спільного колодязя та на іншу
територію двору, а також стягнути з
відповідачки 5000 грн. на відшкодування
моральної шкоди, заподіяної її
неправомірними діями.

Олександрівський районний суд
ухвалами від 27 листопада та 17 грудня 2012
року. залучив до участі у справі
третіми особами мешканців будинків
АДРЕСА_1 ОСОБА_8, ОСОБА_5,ОСОБА_6 та
ОСОБА_7(а.с.52,68).

Рішенням Олександрівського
районного суду від 18 жовтня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено за
недоведеністю позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивач
ставила питання про скасування
рішення суду першої інстанції з
мотивів порушення норм матеріального
та процесуального права,
невідповідності висновків фактичним
обставинам справи. Просила ухвалити
нове рішення, яким позовні вимоги
задовольнити. Зазначала, зокрема, що
суд дав неправильну оцінку доказам по
справі; не врахував її доводи щодо
порушення діями ОСОБА_3 її, позивача,
законних прав та інтересів;
безпідставно відмовив у стягненні
моральної шкоди, помилково вирішив
питання про розподіл судових витрат.

В засіданні апеляційного суду
позивач підтримала доводи апеляційної
скарги, а відповідач та її представник
просили залишити рішення суду першої
інстанції без змін, стверджуючи, що
ОСОБА_3 займає частину земельної
ділянки, яка протягом тривалого часку
перебуває у користуванні її сім'ї,
згідно рішенню селищної ради.
Створення будь-яких перешкод для
позивача заперечували.

Перевіривши за матеріалами
справа законність та обґрунтованість
рішення суду в межах, визначених ст. 303
ЦПК України, заслухавши пояснення
сторін, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 16 ЦК України,
звертаючись до суду, позивач за власним
розсудом обирає спосіб захисту.
Обравши способом захисту права подання
позову про усунення перешкод, позивач в
силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний
довести правову та фактичну підставу
своїх вимог.

Судом встановлено, що ОСОБА_2
проживає у належній їй за відповідним
договором купівлі-продажу від 4 лютого
1998 року квартирі НОМЕР_1, розташованій
в будинку АДРЕСА_1. Відповідач є
власником будинку за АДРЕСА_2, що
примикає до будинку АДРЕСА_1.

За даними технічної документації
будинок АДРЕСА_1 з надвірними
будівлями розташований на земельній
ділянці загальною площею 4412 кв.м кв.м
(а.с.35), яка входила в межі земельної
ділянки, що знаходилась в постійному
користуванні ВАТ « 2-й ім. Петровського
цукровий завод» згідно до державного
акту від 7 березня 2001 року(а.с.115-116).

За рішенням Олександрівської
селищної ради №387 від 24 липня 2007 року
припинено право постійного
користування ВАТ земельною ділянкою
орієнтовною площею 3,0 га, що
знаходиться під житловою зоною, і
зараховано вилучену земельну ділянку
до земель резервного фонду населеного
пункту Олександрівськї селищної
ради(а.с.119). Однак, як підтверджено
наявними в матеріалах документами,
відповідні зміни до державного акту не
внесені через відсутність відповідної
землевпорядної документації щодо
земельної ділянки(а.с.76). Розміри та
конфігурація земельної ділянки, на
якій розташований будинок АДРЕСА_1 та
належні до нього будівлі, за правилами
ч. 4 ст. 42 ЗК України не визначались, межі
земельних ділянок у передбаченому
законом порядку не встановлювались.

Заперечуючи проти позову,
відповідач послалась на рішення
Олександрівської селищної ради №52 від
25 квітня 2013 року, яким з урахуванням
технічної можливості поділу об'єкту
нерухомого майна від будинку АДРЕСА_1
відокремлено належну ОСОБА_3, ОСОБА_7
квартиру НОМЕР_2 з відповідними
надвірними будівлями і присвоєно
окрему поштову адресу: будинок АДРЕСА_2
(а.с.207).

Зазначене рішення селищної ради
на момент розгляду справи є чинним.

За даними витягу з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності від 25
червня 2013 року за ОСОБА_3 зареєстроване
на підставі відповідного свідоцтва
право власності на зазначений житловий
будинок АДРЕСА_2( житловий будинок -літ.
Аа загальною площею 77,3 кв.м, з навірними
будівлями та спорудами, які до нього
прилягають: будівлі
сараю(л.Б),погребу(літ.б,гаража(літ.Д),
ганок(літ.кр), споруда -огорожа (літ N-N3),
споруда-колодязь(літ.к)( а.с.201-202).

Долучені до справи відповіді
Олександрівської селищної ради від 20
червня 2012 року (а.с.22), акти комісій від 30
березня 2006 року( а.с.17), від 22 грудня 2011
р.(а.с. 21) не містять даних щодо
встановлення ОСОБА_3 в дворі будинку
АДРЕСА_1 об'єктів, про знесення яких
заявляла позивач. В акті комісії
селищної ради та райдержадміністрації
від 8 серпня 2013 року, складеному за
результатами перевірки скарг ОСОБА_3 і
ОСОБА_2, зазначено, що перешкод для
під'їзду та розвороту особистого
транспорту до будинку не має, але
паркани, збудовані на прибудинковій
території приносять незручності
мешканцям будинку, яким рекомендовано
ці паркани демонтувати(а.с. 205).

Вирішуючи спір, суд першої
інстанції дав належну оцінку
зазначеним доказам, і, врахувавши, що
призначена ухвалою суду від 4 квітня 2013
року за клопотанням ОСОБА_2 судова
будівельно-технічна експертиза, на
вирішення якої ставились питання, що
стосуються заявлених позивачкою вимог,
проведена не була у зв'язку з неоплатою
експертизи позивачкою, суд визнав
недоведеними заявлені нею позовні
вимоги, і з цих підстав в позові
відмовив.

Безспірних доказів на
підтвердження доводів про порушення
діями відповідача законних прав
позивача, зокрема, обмеження права
користування прибудинковою
територією, квартирою, а також
заподіяння моральної шкоди, позивач не
надала, не містять їх і матеріали
справи. А обставини, на які ОСОБА_3
посилалась, не можуть бути достатніми
для задоволення заявлених нею вимог, в
тому числі і щодо відшкодування
моральної шкоди.

Колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків, покладених в основу рішення
в цій частині, яке є по суті правильним.

Разом з тим, визнає, що при
вирішенні питання про розподіл судових
витрат суд першої інстанції помилково
присудив стягнути з позивача на
користь держави 129 грн. 80 коп. судового
збору, не врахувавши при цьому, що при
зверненні до суду ОСОБА_2 сплатила
судовий збір за встановленими Законом
України «Про судовий збір» ставками,
відповідно до вимог ч.1 ст. 4 Закону. Тому
рішення в частині стягнення з ОСОБА_2
судового збору в сумі 129 грн. 80 коп. в
дохід держави підлягає скасуванню.

Виходячи з наведеного та
керуючись ст.. 303, п.1,2 ч. 1 ст.307, ст.308, 309,
313, 314, ст.316 ЦПК України, колегія суддів
судової палати в цивільних справах

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Олександрівського
районного суду Кіровоградської
області від 18 жовтня 2013 року в частині
стягнення з ОСОБА_2 на користь держави
судового збору в сумі 129 грн.80 коп.
скасувати.

В решті рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржене
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді