Справа №2/487/3453/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

16.12.2013 року Заводський районний суд м.
Миколаєва

у складі: головуючого-судді Агєєвої Л.І.

при секретарі Уманському І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду цивільну
справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
Миколаївської міської ради про
визнання права власності на частину
домоволодіння за набувальною давністю,
–

В С Т А Н
О В И В:

01.11.2013 року ОСОБА_1, ОСОБА_2
звернулися до суду з позовом до
Миколаївської міської ради про
визнання права власності в порядку
набувальної давності за кожною на 10/100
часток домоволодіння №16 по пров. 2
Ковальський у м. Миколаєві, що належали
на праві власності ОСОБА_3, яка померла
06.11.1995 року.

У судове засідання
позивачка ОСОБА_2, позивачка ОСОБА_1 та
її представник не з’явилися, надали до
суду заяви про розгляд справи у їх
відсутність, позовні вимоги підтримали
і просили задовольнити.

Представник відповідача -
Миколаївської міської ради у судове
засідання не з’явився, надав до суду
заяву про розгляд справи у його
відсутність, проти задоволення позову
не заперечував.

Дослідивши матеріали
справи, суд приходить до наступного:

Судом встановлено, що 11
березня 1967 року позивачка ОСОБА_1
подарувала своїй матері ОСОБА_3 60/100
часток домоволодіння №16 по пров. 2
Ковальському у м. Миколаєві, які
належали їй на підставі свідоцтва про
право власності на домоволодіння,
виданого Миколаївським міськвідділом
комунального господарства від 23.11.1967
року та зареєстрованого у МБТІ за №1401,
про що було укладено договір дарування
від 11 березня 1967 року, який був
посвідчений нотаріусом Третьої
державної нотаріальної контори ОСОБА_4
та зареєстрований в реєстрі за №1061, та
у МБТІ 27.04.1967 року за №1061.

06 листопада 1995 року померла мати
позивачки ОСОБА_1, вона ж баба позивачки
ОСОБА_2 - ОСОБА_3. Після її смерті
відкрилася спадщина у вигляді 60/100
часток домоволодіння №16 по пров. 2
Ковальському у м. Миколаєві, які
належали спадкодавиці за життя
відповідно до договору дарування від 11
березня 1967 року.

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР, що діяв на
той час, спадкоємцями першої черги за
законом після смерті ОСОБА_3 були її
діти: ОСОБА_1 та її брати- Поздняков
ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Заповіту
спадкодавиця не залишала.

У встановленому законом порядку
позивачка ОСОБА_1 та її брат ОСОБА_7
спадщину після смерті матері прийняли
в порядку ст. 549 ЦК УРСР чинного на
момент відкриття спадщини, оскільки
відразу після її смерті вступили в
управління спадковим майном - 60/100
частками домоволодіння №16 по 2-ому
Ковальському провулку у м. Миколаєві та
ще й додатково звернулися до Третьої
державної нотаріальної контори із
відповідними заявами про прийняття
спадщини.

08 серпня 1997 року ОСОБА_1 та ОСОБА_7
одержали Свідоцтва про право на
спадщину за законом після смерті
матері - ОСОБА_3, померлої 06.11.1995 року,
посвідчені державним нотаріусом
Третьої миколаївської державної
нотаріальної контори ОСОБА_8 та
зареєстровані в реєстрі за №41/96,
відповідно до якого вони успадкували
по 1/3 частці від спадкового майна у
вигляді 60/100 часток домоволодіння №16 по
пров. 2 Ковальському у м. Миколаєві,
тобто кожен по 20/100 часток.

На іншу 1/3 частку спадкового майна (20/100
часток вказаного домоволодіння)
свідоцтво про право на спадщину за
законом до теперішнього часу видано
нікому не було, хоча інших спадкоємців
ні за законом, ні за заповітом, які
також прийняли спадщину після смерті
ОСОБА_3 не має.

Судом також встановлено, що державний
нотаріус Третьої Миколаївської
державної нотаріальної контори ОСОБА_8
розподілила спадщину між трьома
спадкоємцями по 1/3 частині кожному,
оскільки вважала, що ОСОБА_6 також
прийняв спадщину після смерті матері,
хоча він так і не звертався до
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини.

22 листопада 1996 року позивачці ОСОБА_1
стало відомо від брата ОСОБА_7, що їх
брат ОСОБА_6 помер. Спадкова справа
після його смерті не заводилася.
Спадкоємців першої черги він не мав,
заповіту не залишав, де він мешкав на
момент смерті їм невідомо.

Спадкоємцями другої черги спадкування
за законом відповідно до ст. 530 ЦК УРСР,
що діяв на час відкриття спадщини,
стали його рідна сестра, позивачка по
справі, ОСОБА_1 та рідний брат – ОСОБА_7.

Оскільки позивачка ОСОБА_1 разом зі
своїм братом ОСОБА_9 хоча і володіли 20/100
частками спірного домоволодіння кожен,
але безперешкодно користувалися усіма
його 60/100 частками, то вони вважали, що
спадщину після смерті матері ОСОБА_3,
яка померла 16 листопада 1995 року,
прийняли у повному обсязі і питання
щодо її дооформлення ними не
порушувалося.

Як встановлено судом, згідно договору
дарування від 07 травня 1999 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Миколаївського міського нотаріального
округу ОСОБА_10 та зареєстрованого в
реєстрі за №916, ОСОБА_7 подарував
належні йому на підставі Свідоцтва про
право на спадщину за законом від 08
серпня 1997 року 20/100 часток
домоволодіння №16 по 2-ому Ковальському
провулку у м. Миколаєві своїй рідній
племінниці –позивачці ОСОБА_2.

10 червня 2005 року ОСОБА_7 помер.

Таким чином, з 1999 року співвласниками
домоволодіння №16 по пров. 2
Ковальському у м. Миколаєві є позивачка
ОСОБА_1, яка володіє 20/100 частками та її
донька – позивачка ОСОБА_2, яка також
володіє 20/100 частками зазначеного
домоволодіння. Право власності на
решту домоволодіння у вигляді 20/100
часток до теперішнього часу
зареєстровано за померлою 06.11.1995 року
ОСОБА_3 на підставі договору дарування
від 11 березня 1967 року.

Співвласником інших 40/100 часток
спірного домоволодіння №16 по пров. 2
Ковальському у м. Миколаєві до 2008 року
був ОСОБА_11Є, але рішенням виконкому
Миколаївської міської ради №1692 від 20
серпня 2008 року 40/100 частинам
зазначеного домоволодіння було надано
нову адресу: пров. 2 Ковальський. 16/1. За
таких умов, ОСОБА_11 на даний час
виділився в окрему адресу, отримав
документи з новою адресою і вже не є
співвласником спірного домоволодіння
№16.

Оскільки позивачка ОСОБА_1 з 12.09.1966 року,
а позивачка ОСОБА_2 з 27.09.1997 року
зареєстровані та постійно мешкають за
адресою: пров. 2 Ковальський, 16 у м.
Миколаєві, що підтверджується довідкою
ЖЕК №380 від 22.10.2013 року, крім цього, як
зазначено вище, позивачка ОСОБА_1 з
моменту смерті своєї матері у 1995 році, а
позивачка ОСОБА_2 з 1999 року і до
теперішнього часу безперешкодно
відкрито та безперервно володіють
нерухомим майном у вигляді 20/100 часток
домоволодіння №16, що до теперішнього
часу зареєстровані за померлою ОСОБА_3,
то відповідно до ст. 344 ЦК України вони
набули право власності на це майно за
набувальною давністю.

Згідно ч.1, 2 ст.358 ЦК України, право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа,
яка добросовісно заволоділа чужим
майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом. Право власності на нерухоме
майно, що підлягає державній
реєстрації, виникає за набувальною
давністю з моменту державної
реєстрації.

Особа, яка заявляє про давність
володіння, може приєднати до часу свого
володіння увесь час, протягом якого цим
майном володіла особа, чиїм
спадкоємцем (правонаступником) вона є.
Згідно частини 4 зазначеної статті
право власності за набувальною
давністю на нерухоме майно,
транспортні засоби, цінні папери
набувається за рішенням суду. Згідно з
п. 8 Прикінцевих та перехідних положень
ЦК України правила ст. 344 ЦК України про
набувальну давність поширюються також
на випадки, коли володіння майном
почалося за три роки до набрання
чинності ЦК України, тобто з 01.01.2001 року.

Необхідними умовами для набуття права
власності за набувальною давністю є
також відкритість і безперервність
володіння. Власник повинен володіти
річчю відкрито, без таємниць.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачка ОСОБА_1 з 1995 року (моменту
прийняття спадщини), а позивачка ОСОБА_2
з 1999 року (з моменту реєстрації в органі
БТІ договору дарування від 07.05.1995 року)
безперешкодно відкрито та безперервно
володіють та користуються 60/100 частками
домоволодіння №16 по 2-му Ковальському
провулку у м. Миколаєві, сплачують по
ним комунальні послуги, за власні кошти
здійснюють поточні ремонти та
утримують прибудинкову територію.

Згідно ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Вказане також закріплено ч. 3 ст. 397 ЦК
України, згідно якої фактичне
володіння майном вважається
правомірним, якщо інше не випливає із
закону або не встановлено рішенням
суду.

Також на підставі ст. 41 Конституції
України, кожен має право володіти
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю. Право приватної власності
набувається в порядку, визначеному
законом.

За таких умов, презумпція
добросовісності та правомірності
фактичного володіння майном у
комплексі з тими фактами, що протягом
тривалого часу до позивачів не
пред'являлось будь-яких вимог про
витребування спірних 20/100 часток
домоволодіння №16 з їх володіння або
про оспорювання правомірності і
добросовісності володіння ними,
свідчить про добросовісність набуття
ними чужого нерухомого майна - 20/100
часток домоволодіння №16 по 2-ому
Ковальському провулку у м. Миколаєві.

У відповідності до ч.1 ст.357 ЦК України
частки у праві спільної часткової
власності вважаються рівними, якщо
інше не встановлено за домовленістю
співвласників

або законом.

З урахуванням положень цієї статті, а
також приймаючи до уваги, що позивачі
спільно користуються 20/100 спірними
частинами житлового будинку більше 10
років, за взаємною згодою здійснюють
усі необхідні поліпшення, ремонт, інше
обслуговування, то за ними слід визнати
право спільної часткової власності на
вказані 20/100 домоволодіння з
визначенням часток – по 10/100 за кожною.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 10, 11, 13, 209, 212- 215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І
Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_12 в порядку
набувальної давності право власності
на 10/100 часток домоволодіння №16 по пров.
2 Ковальський у м. Миколаєві, що
належали на праві власності ОСОБА_3, яка
померла 06 листопада 1995 року.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку
набувальної давності право власності
на 10/100 часток домоволодіння №16 по пров.
2 Ковальський у м.Миколаєві, що належали
на праві власності ОСОБА_3, яка померла
06 листопада 1995 року.

Рішення набуває законної
сили через 10 днів після його
проголошення.

Рішення може бути оскаржено
в апеляційний суд Миколаївської
області через місцевий суд в порядку
визначеному ст. 294 ЦПК України.

Суддя:
Агєєва Л.
І.