РІШЕННЯ

Іменем України

9 грудня 2013 року
Шевченківський районний суд
Харківської області

у складі: головуючого
- Тордія Е.Н.

за участю:
секретаря - Гутарєвої В.С.

позивачки – ОСОБА_1

п
редставника позивача – ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщені Шевченківського
районного суду Харківської області
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до Безм’ятежненської сільської
ради Шевченківського раойну
Харківської області про встановлення
факту, що має юридичне значення та
визнання права власності на майно в
порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ :

24 жовтня 2013 року ОСОБА_1
звернулася до Шевченківського
районного суду Харківської області з
позовною заявою про встановлення факту
проживання однією родиною

та визнання права власності на майно в
порядку спадкування за законом, після
смерті ОСОБА_3, померлої 16 вересня 2007
року.

У судовому засіданні позивачка , її
представник , позовні вимоги
підтримали, прохали їх задовольнити. В
обгрунування позовних вимог позивачка
зазначила , що з ОСОБА_4 вона мешкала
однією родиною з 2000 року по день її
смерті 16 вересня 2007 року, так сталось що
остання не мала родичів і вона та її
родина замінили їх. Доки бабуся мала
можливість самостійно обслуговувати
себе ,вона мешкала в своєму будинку
,вона та її родина їй допомагали. В 2000
році вони забрали ОСОБА_4 до себе в
будинок , бабуся мала свою
кімнату,допомагала наскільки могла по
господарству , враховуючи її вік,
турбувалась про них, взагалі всі
життєві ситуації, яки виникали вона
вирішували разом. Бабуся вважала їх
своєю родиною і тому у 2001 році
заповідала все своє майно її батькові
ОСОБА_5, але батько не встиг отримати
спадщину ,так як помер раніше бабусі. В
віці 93 років 16 вересня 2007 року бабуся
померла, всі витрати пов’язані з
похованням понесла її родина. 16 жовтня
2012 року померла її мати ОСОБА_6
переглядаючи документи для оформлення
спадщини, вона знайшла Державний акт на
право власності на земельну ділянку ,
який належав ОСОБА_4 а також заповіт ,
який вона склала. За життя ОСОБА_4
отримала Державний акт на право
приватної власності на земельну
ділянку , площею 7.8022 га, розташовану на
території Безм’ятеженської сільської
ради Шевченківського району
Харківської області, яку і заповідала
її батькові. Звернувшись в державні
установи з відповідними заявами , вона
отримала відмови і їй було
запропоновано звернутися до суду за
захистом своїх прав. Тому вона
звернулась до суду та просить
встановить факт того ,що вони з ОСОБА_4
мешкали разом більше п’яти років по
день її смерті 16 вересня 2007 року як
одна родина , та визнати за нею право
власності на земельну ділянку що
належала останній ,в порядку
спадкування за законом.

В судове засідання
представник Безм’ятежненської
сільської ради Шевченківського району
Харківської області не з’явився
надавши письмову заяву про розгляд
справи у своєї відсутності та проти
задоволення позову ОСОБА_1 не
заперечував.

Суд заслухавши пояснення
позивача, її представника , свідків,
перевіривши матеріали справи, вважає
що позовна заява підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.11
Цивільного кодексу України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Стаття 60 ЦПК України передбачає ,що
кожна сторона зобов’язана довести ті
обставини , на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом установлені такі факти, і
відповідні їм правовідносини.

З свідоцтва про народження (серія
І-ЯК № 569735 ,виданого Шевченківським
РАЦС Харківської області від 14 червня
1969 року) вбачається що, позивачка
народилась 7 травня 1969 року, та її
батьками відповідно вказані :ОСОБА_5,
ОСОБА_6.

Відповідно до свідоцтв (серія
1-ВЛ № 135570 від 20 серпня 2007 року, та серія
І-ВЛ № 372492 від 18 жовтня 2012 року виданих
відділом державної реєстрації актів
цивільного стану реєстраційної служби
Шевченківського РУЮ Харківської
області), ОСОБА_5, помер 18 серпня 2007 року,
та ОСОБА_6, померла 16 жовтня 2012 року.

ОСОБА_3, яка мешкала разом з
позивачкою, згідно свідоцтва про
смерть (серія 1-ВЛ № 135603 виданого
відділом реєстрації актів цивільного
стану Шевченківскього РУЮ Харківскьої
області), померла 16 вересня 2007 року.

Державним актом на право приватної
власності на землю (серія ІІІ-ХР № о31640
виданого Шевченківскьою
райдержадміністрацією Харківської
області від 6 лютого 2003 року,
зареєстрованого в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за №446)
підтверджується той факт, що ОСОБА_3
мала майно у вигляді земельної ділянки
площею 7.8022 гектарів в межах згідно з
планом, яка розташована на території
Безм’ятежненської сільської ради
Шевченківскього району Харківскьої
області, передана для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва.

З довідки №837 начальника відділу
Держземагенства у Шевченківському
районі Харківської області від 23
серпня 2013 року вбачається, що за
померлою ОСОБА_4 числиться державний
акт на право приватної власності на
земельну ділянку площею 7,8022 га. На
території Безм’ятежненської
сільської ради Шевченківського району
Харківської області серія ІІІ-ХР № 031640,
зареєстрованого в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за №446. Вартість
земельної ділянки вказати неможливо,
оскільки технічна документація з
нормативної грошової оцінки на дану
земельну ділянку не виготовлена.

Довідкою №375 Безм’ятежненської
сільської ради Шевченківського району
Харківської області від 19 вересня 2007
року зазначено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
до дня смерті доглядала за престарілою
бабусею ОСОБА_3, померлої 16 вересня 2007
року, та при її похованні понесла
затрати.

З заповіту посвідченого 23 січня 2001 року
Шевченківською державною
нотаріальною конторою вбачається ,що
все своє майно ОСОБА_4 заповідала
ОСОБА_5

Спільне проживання ОСОБА_4 з
позивачкою, підтверджується складеним
актом депутата Шевченківської
селищної ради Харківської області від
22 квітня 2013 року, згідно якого ОСОБА_4
мешкала з 2000 року по 16 вересня 2007 року
разом з ОСОБА_1 за адресою: с.Огурцівка
Шевченківскього району Харківської
області по вул.Дружби, 8.

Допитаний в судовому засіданні свідок:
ОСОБА_7 підтвердив той факт, що ОСОБА_3
та ОСОБА_1, проживали однією сім’єю з 2000
року до дня її смерті 16 вересня 20007 року,
ОСОБА_4 позивачку вважала своєю онукою,
вони мешкали в с.Огурцівка
Шевченківського району Харківської
області по вул. Дружби, 8. При спільному
проживанні вели сумісне господарство,
був спільний бюджет.

Свідок ОСОБА_8 засвідчила факт ,того що
в 2007 році вона працювала поштарем в с.
Огурцівка і приносила в б.№8 по вул..
Дружби пенсію ОСОБА_4 Як вона розуміла
там мешкала одна родина , батьки діти та
бабуся , до якої дуже добре ставились.
Бабуся мала свою кімнату була охайною
та доглянутою, допомагала по
господарству, турбувалась за інших
членів родини.

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_9 пояснила ,що вона є сусідкою
ОСОБА_10 і засвідчила факт того ,що з 2000
року по 2007 рік у їх будинку мешкала
бабуся ОСОБА_4. Цей факт їй відомий тому
,що вона покупала молоко у родині
ОСОБА_10 , бабуся мешкала в своєї кімнаті
, допомагали по господарству, взагалі в
родині до бабусі ставились дуже добре
та ввічливо. Поховала її ОСОБА_10 та її
родина.

Відповідно до ст.234 ЦПК України
суд в порядку непозовного цивільного
судочинства може розглядати справи про
підтвердження наявності або
відсутності і юридичних фактів , що
мають значення для охорони прав та
інтересів особи або створення умов
здійснення нею особистих немайнових чи
майнових прав або підтвердження
наявності чи відсутності
неоспорюваних прав.

Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу
України сім`ю складають особи, які
спільно проживають, пов’язані
спільним побутом, мають взаємні права
та обов’язки. Сім`я створюється на
засадах не заборонених законом і таких,
що не суперечить моральним засадам
суспільства.

Згідно ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому
порядку можуть бути встановлені також
інші факти, від яких залежать
виникнення, зміна або припинення
особистих чи майнових прав фізичних
осіб, якщо законом не визначено іншого
порядку їх встановлення.

Відповідно до п.21 Постанови
пленуму Верховного Суду від 30 травня 2008
року №7 «Про судову практику у справах
про спадкування» при вирішенні спору
про право на спадщину осіб, які
проживали зі спадкодавцем однією
сім'єю не менш як п'ять років до часу
відкриття спадщини (четверта черга
спадкоємців за законом), судам
необхідно враховувати правила частини
другої статті 3 СК про те, що сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним
побутом, мають взаємні права та
обов'язки. Зазначений п'ятирічний
строк повинен виповнитися на момент
відкриття спадщини і його необхідно
обчислювати з урахуванням часу
спільного проживання зі спадкодавцем
однією сім'єю до набрання чинності цим
Кодексом. До спадкоємців четвертої
черги належать не лише жінка
(чоловік), які проживали однією сім'єю
зі спадкодавцем без шлюбу, таке право
можуть мати також інші особи, якщо
вони спільно проживали зі
спадкодавцем, були пов'язані спільним
побутом, мали взаємні права та
обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха,
пасинки, падчерки, інші особи, які
взяли до себе дитину як члена сім'ї,
тощо.

Враховуючи пояснення сторін, свідків
суд дійшов до висновку ,що ОСОБА_4 та
ОСОБА_10 з 2000 року по 2007 рік мешкали
однією родиною, були пов'язані спільним
побутом, мали взаємні права та
обов'язки.

Відносини спадкування регулюються
Цивільним кодексом України, який
вступив у дію 01 квітня 2004 року.

Відповідно ст.1216 Цивільного кодексу
України, спадкуванням є перехід прав та
обов’язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

За правилами ст.1218 Цивільного
кодексу України, до складу спадщини
входять усі права та обов’язки, що
належали спадкодавцеві на момент
відкриття спадщини і не припинялися
внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1264 Цивільного кодексу
України у четверту чергу право на
спадкування за законом мають особи, які
проживали зі спадкодавцем однією
сім’єю не менше як 5 років до часу
відкриття спадщини.

З відповіді приватного нотаріуса
Шевченківського районного
нотаріального округу Харківської
області ОСОБА_11 від 13 листопада 2013 року,
вбачається ,що позивачці в прийнятті
спадщини після смерті ОСОБА_3, померлої
16 вересня 2007 року відмовлено, так як
відсутні документи, що підтверджують
родинні та інші відносини, та
запропоновано звернутися для
вирішення даного питання до суду.

Витяг зі Спадкового реєстрву №
3542217 від 13 литопада 2013 року засвідчує
факт того ,що після смерті ОСОБА_4 за
оформленням спадщини нікто не
звертався.

Статтею 55 Конституції
України кожному гарантований судовий
захист ,щодо порушених або оспорювання
прав.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Оцінивши зібрані докази та давши їм
належну оцінку,враховуючи, що
позивачка є спадкоємцем четвертої
черги та визнання за нею права
власності не порушає нічиїх інтересів,
суд дійшов до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_1 є доведеними та такими
,що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК
України, ст.16, 1216, 1218, 1264 ЦК України, ст. 55
Конституції України , суд –

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Встановити факт того, що з 2000 року по 16
вересня 2007 року ОСОБА_3, яка померла 16
вересня 2007 року, була членом сім’ї та
проживала разом з ОСОБА_1.

Визнати за ОСОБА_1, право
власності на земельну ділянку площею
7,8022 гектарів в межах згідно з планом,
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
розташованої на території
Безм’ятежненської сільської ради
Шевченківскього району Харківскьої
області, згідно державного акту на
право приватної власності на землю
серія ІІІ-ХР №031640, виданого
Шевченківскьою районною державною
адміністрацією Харківської області
від 6 лютого 2003 року та зареєстрованого
в Книзі записів державних актів на
право приватної власності на землю за
№446 в порядку спадкування за законом
після смерті ОСОБА_3, яка померла 16
вересня 2007 року.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Харківської області
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення, а
особами, які брали участь у справі, але
не були присутні в судовому засіданні,
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

СУДДЯ