Справа № 2-3177/12
Провадження № 2/427/291/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2013 року

Свердловський міський суд
Луганської області у складі:

головуючого судді Бабенко С.Ш.,

при секретарі Пархоменко Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду міста
Свердловська Луганської області
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.Свердловську
Луганської області, Державного
підприємства «Свердловантрацит» про
перерахунок щомісячних страхових
виплат у зв’язку з професійним
захворюванням та зобов’язання
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.Свердловську
Луганської області сплачувати
перераховані щомісячні страхові
виплати, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до
Свердловського міського суду з
уточненою позовною заявою до
відповідачів, в обґрунтування позовних
вимог зазначивши, що він близько 20
років працював на підприємствах
вугільній промисловості за професіями,
які були пов’язані з підземними
роботами з постійним контактом
шахтного пилу і породи, а також
шкідливими для здоров’я людини
речовинами, які знаходяться в шахті.

Праця на підземних роботах у шахті
викликала у позивача професійне
захворювання – пнєвмоконіоз, що було
встановлено висновком ЛТЕК від 19.07.1995р.
з частковою втратою працездатності у
розмірі 25% з 07.07.1995р. Відповідно до
Правил відшкодування власником
підприємства, установи і організації
або уповноваженим ним органом шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров'я, пов'язаним з виконанням ним
трудових обов'язків, затверджених
Кабінетом Міністрів України №472 від
23.06.1993 року (надалі – Правила
відшкодування) та наказу по
підприємству від 19.07.1995р. позивачу
призначено виплату відшкодування
шкоди у розмірі 6 257 086 крб, виходячи із
заробітної плати 25 028 346 крб за
професією гірничого працівника
очисного вибою 3-го розряду.

Посилаючись на вимоги п.п.9,22
Правил відшкодування позивач вважає,
що у зв’язку з одержаним професійним
захворюванням середньомісячний
заробіток для обчислення розміру
відшкодування повинен визначатися
виходячи із його заробітної плати за
лютий – квітень 1995р. та має становити 29
424 755,27 крб, що відповідно до Указу
Президента «Про грошову реформу в
Україні» №762/96 від 25.08.1996р. за курсом
обміну 100 000 карбованців за 1 гривню,
становить 294,25 грн. Таким чином, розмір
втраченого заробітку становить 294,25
грн. х 25% = 73,56 грн.

У зв’язку з інфляцією у державі,
що відбувалася протягом 1992-2001 років,
розмір відшкодування шкоди постійно
змінювався.

Відповідно до наказу ОСОБА_2 імені
ОСОБА_3 №87 від 29.09.1995 року з 01.09.1995р.
відбулося підвищення тарифних ставок
на 50%, та перерахований розмір
відшкодування шкоди повинен становити:
62,57 х 1,5 = 93,86 грн.

Згідно наказу Міністерства
вугільної промисловості України №72
від 04.03.1996р. та наказу ОСОБА_2 імені
ОСОБА_3 №2 від 08.01.1997р. відбулось
підвищення посадових окладів та
тарифних ставок на коефіцієнт 2,38 з
01.01.1997р., та перерахований розмір
відшкодування шкоди повинен становити:
93,86 х 2,38 = 223,39 грн.

Відповідно до телеграми
Міністерства палива та енергетики
№1-4771/22 від 13.07.1998р. відбулось поступове
підвищення посадових окладів та
тарифних ставок з 01.07.1998р. на коефіцієнт
1,1458, та перерахований розмір
відшкодування шкоди повинен становити:
223,39 х 1,1458 = 255,96 грн.

Відповідно до наказу Міністерства
вугільної промисловості України №351
від 17.08.1998 року та наказу ОСОБА_2 імені
ОСОБА_3 №89 від 02.2000р. відбулось
підвищення посадових окладів та
тарифних ставок на коефіцієнт 1,287 з
01.02.2000р., та перерахований розмір
відшкодування шкоди повинен становити:
255,96 х 1,287 = 329,42 грн.

Після набрання чинності Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
відшкодування шкоди продовжувало
здійснювати ОСОБА_4 виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Свердловську.
Відповідно до довідки №715 від 10.10.2012р.
документи, необхідні для призначення
страхових виплат були передані Шахтою
імені ОСОБА_3 ОСОБА_4 виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Свердловську. З
01.07.2001р. відділення продовжило виплату
страхового відшкодування, яке станом
на 25.06.2012р. складає 768,65 грн.

З 01.07.2001р. підвищення страхового
відшкодування відбувалося відповідно
до Порядку призначення, перерахування
та проведення страхових виплат,
затвердженого постановою правління
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України №24
від 27 квітня 2007 року. Згідно п. 6.4.2 цього
Порядку перерахування розміру
щомісячних страхових виплат у разі
зростання у попередньому календарному
році середньої заробітної плати у
галузях національної економіки.
Щомісячні страхові виплати особам, які
мають на це право, перераховуються з 1
березня на коефіцієнт підвищення
страхових виплат, що встановлюється
правлінням Фонду соціального
страхування від нещасних випадків.
Коефіцієнти підвищення страхових
виплат у 2002 році - 1,193, у 2003 році - 1,182, у 2004
році - 1,152, у 2005 році - 1,238, у 2006 році - 1,203, у
2007 році - 1,183, у 2008 році - 1,125, у 2009 році -
1,063, у 2010 році - 1,0, у 2011 році - 1,102, у 2012
році - 1,176.

Таким чином, станом на 25.06.2012р.
розмір страхового відшкодування, за
міркуванням позивача, повинен
становити 1 461,22 грн, надавши щодо цього
відповідний розрахунок суми
страхового відшкодування.

Позивач вважає, що перерахунок
розміру відшкодування шкоди завданої
здоров’ю відбувався з порушенням
законодавства. Зокрема, при проведенні
перерахунку розміру відшкодування
шкоди ДП «Свердловантрацит» не в
повному обсязі враховано вимоги
наказів Міністерства вугільної
промисловості та наказів по
підприємству, що призвело до заниження
розміру відшкодування шкоди та згодом
неправильно визначення розміру
страхового відшкодування ОСОБА_4
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Свердловську.

За уточненими позовними вимогами
позивач просить суд зобов’язати
ОСОБА_4 виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Свердловську
Луганської області сплачувати
щомісячні страхові виплати у розмірі 1
461,22 грн., починаючи з 01.03.2012р. з
подальшим коригуванням щомісячних
страхових виплат відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
№1105-XIV від 23.09.1999р.

У судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_2 змінені заявлені
позовні вимоги підтримав у повному
обсязі, на задоволенні позову
наполягає, надав правове обґрунтування
заявлених позовних вимог.

У судовому засіданні представник
відповідача ОСОБА_4 виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Свердловську
Луганської області ОСОБА_5 змінені
позовні вимоги позивача не визнав у
повному обсязі, надав заперечення, в
яких посилаються на те, що Інструкцією
«Про порядок передачі виконавчій
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України документів, що
підтверджують право застрахованого
або членів його сім’ї на страхову
виплату, затвердженої постановою
правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 20.02.2001р. №10,
Законуо України «Про
загальнообов’язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» не
передбачався обов’язок Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України перевіряти
правильність розрахунку відсотка
втрати професійної працездатності або
розміру втраченого заробітку особі,
яка потерпіла на виробництві до 01.04.2011р.
Нормами цих нормативних актів
передбачено продовження раніше
призначених страхових виплат лише на
підставі раніше наданих документів,
перелік яких визначений п.4 Інструкції.
Порушень встановленого законодавством
порядку передачі документів, що
підтверджують право застрахованого, та
продовження виплат з боку робочого
органу виконавчої дирекції Фонду не
було.

У судовому засіданні представник
відповідача ДП «Свердловантрацит»
ОСОБА_6 заявлені позовні вимоги не
визнав у повному обсязі, та зазначив, що
відповідачем відповідно до вимог
Правил відшкодування власником
підприємства, установи і організації
або уповноваженим ним органом шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров'я, пов'язаним з виконанням ним
трудових обов'язків, затвердженими
постановою Кабінету Міністрів України
від 23.06.1993р. №472, Закону України «Про
охорону праці», які були чинні на
момент встановлення у позивача втрати
професійної непрацездатності,
нараховано та проведено відповідне
перерахування розміру відшкодування
шкоди, при цьому враховано в повному
обсязі вимоги наказів Міністерства
вугільної промисловості та наказів по
підприємству щодо підвищення
посадових окладів та тарифних ставок.

Вислухавши доводи сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає позов таким, що не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач
тривалий час працював на підземних
роботах, з приводу чого 07.07.1995р.
позивачу вперше встановлено 25% втрати
професійної працездатності у зв’язку
з професійним захворюванням
«пневмоконіоз» безстроково. На момент
встановлення втрати професійної
працездатності у зв’язку з
професійним захворюванням
«пневмоконіоз» позивач працював на
шахті «Ім.Я.М.Свердлова» п/о
«Свердловантрацит» в якості ГРОЗ з
повним робочим днем під землею.

Наказом №630 по підприємству від
19.07.1995р. позивачу були призначені
щомісячні виплати у відшкодування
шкоди, розмір яких розрахований із
особового заробітку потерпілого в
якості ГРОЗ з липня 1994р. по липень 1995р.,
який становив 25028346 крб. При втраті
працездатності 25% позивачу визначено
виплачувати щомісячно 6 257 086 крб з
07.07.1995р. постійно.

Відповідно до ст.5 ЦК України акти
цивільного законодавства регулюють
відносини, які виникли з дня набрання
ними чинності. Акт цивільного
законодавства не має зворотної дії у
часі, крім випадків, коли він пом,якшує
або скасовує цивільну
відповідальність особи. Якщо цивільні
відносини виникли раніше і
регулювалися актом цивільного
законодавства, який втратив чинність,
новий акт цивільного законодавства
застосовується до прав та обов’язків,
що виникли з моменту набрання ним
чинності.

Тому питання, щодо проведення
розрахунку страхових виплат, повинно
вирішуватись на підставі
законодавства, яке було чинним на
момент виникнення в потерпілого права
на відшкодування шкоди.

Відповідно до п.9 Правил
відшкодування власником підприємства,
установи і організації або
уповноваженим ним органом шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров'я, пов'язаним з виконанням ним
трудових обов'язків, затвердженими
постановою Кабінету Міністрів України
від 23.06.1993р. №472, який був чинним на
момент виникнення права позивача на
відшкодування таких виплат, розмір
відшкодування втраченого потерпілим
заробітку встановлюється відповідно
до ступеня втрати професійної
працездатності і середньомісячного
заробітку, який він мав до ушкодження
здоров'я.

Згідно п.22 Правил…
середньомісячний заробіток для
обчислення розміру відшкодування
потерпілому втраченого заробітку (або
відповідної його частини) визначається
за бажанням потерпілого за 12 або 3
останні повні календарні місяці
роботи, що передували каліцтву, а при
професійному захворюванні - стійкій
втраті професійної працездатності.

При винесенні наказу по
підприємству №630 від 19.07.1995р.
середньомісячний заробіток для
обчислення розміру відшкодування
визначався за бажанням потерпілого
виходячи із заробітної плати позивача
за повні 12 календарних місяців роботи,
що передували стійкій втраті
професійної працездатності, а саме, з
липня 1994р. по липень 1995р., який становив
25028346 крб, з урахуванням грошової
реформи – 62,57 грн. З зазначеним наказом
позивач був ознайомлений, щомісяця
отримував з підприємства, де працював,
суми у відшкодування заподіяної
здоров’ю шкоди, та жодного разу
позивачем не оскаржувався. За таких
обставин правових підстав для
задоволення вимог позивача,які виникли
майже 20 років по тому, про розрахунок
його середнього заробітку за 3
календарних місяці роботи, що
передували стійкій втраті професійної
працездатності, а саме, за лютий –
квітень 1995р., який становить 29 424 755,27
крб, не має.

Згідно п.28 Правил… перерахування
розміру відшкодування шкоди
(втраченого заробітку, витрат на
соціальну і медичну допомогу)
проводиться у разі підвищення
мінімального розміру заробітної плати
в порядку, визначеному законодавством;
підвищення тарифних ставок /окладів/
працівників госпрозрахункових
підприємств, а також заробітної плати
відповідно до колективного договору.

Оскільки по вугільній
промисловості застосовувалися
коефіцієнти підвищення тарифних
ставок і посадових окладів, в період з
01.09.1995р. відповідно до наказу ОСОБА_2
«ОСОБА_7 ОСОБА_3» №87 від 29.09.1995р. на 50%,
ОСОБА_1 було нараховано та виплачено
відшкодування шкоди із застосуванням
коефіцієнту 1,5, виходячи з наступного
розрахунку: 62,57 х 1,5 = 93,85 грн. Ці виплати
назначені безстроково та
виплачувалися підприємством виходячи
із заробітної плати Позивача.

Доводи позивача в позовній заяві
та його представника в судовому
засіданні про те, що шахтою не
обґрунтовано не застосовано
коефіцієнт 2,38, є безпідставними з
наступних обставин.

Указом Президента України від
09.01.1996р. №41 «Про додаткові заходи щодо
матеріального і морального заохочення
працівників вугільної промисловості»
передбачалось проведення перегляду
тарифних ставок працівників вугільної
промисловості з метою їх збільшення у
межах наявного фонду споживання і
встановлення для підвищення частки
тарифу середньомісячній заробітній
платі цих працівників граничних
розміру надбавок, доплат… з тим, що
частина тарифу середньомісячній
заробітній платі становила не менш як
70% її.

Враховуючи ці передумови, наказом
Мінуглепрому України від 04.03.1996р. №72
«Про додаткові заходи матеріального
стимулювання працівників вугільної
промисловості» визначено, як має
провадитись підвищення частки тарифів
у середньомісячній заробітній платі
працівників вугільної промисловості.
Зокрема, підвищення здійснюється у
межах витрат на споживання за рахунок
здешевлення харчування, зміни порядку
оплати за нормативний час пересування
по шахті від стволу до робочого місця і
назад та встановлення граничних
розмірів надбавок, доплат, премій та
винагород. Отже, пов'язаний з цим
коефіцієнт 2,38 зростання тарифних
ставок працівників вугільної
промисловості не у повній мірі привів
до відповідного підвищення оплати.

Із матеріалів справи не
вбачається, що відповідачем ДП
«Свердловантрацит» був введений даний
коефіцієнт, на підтвердження цього
начальником відділу праці та
заробітної плати ДП
«Свердловантрацит» надано відповідно
довідку щодо цього (а.с.46).

Крім того, Наказом Мінвуглепрому
№72 від 04.03.1996р., яким був введений
коефіцієнт 2,38, не передбачалось
можливості коригування щомісячних сум
відшкодування шкоди на даний
коефіцієнт. Щомісячні суми
відшкодування шкоди, згідно з цим
наказом, коригувались на коефіцієнт
фактичного росту заробітної плати на
підприємстві. На шахті „ОСОБА_7ОСОБА_3»
коефіцієнт фактичного росту
заробітної плати не відбувався, у
зв’язку з чим коригування щомісячна
суми відшкодування шкоди позивачу з
01.01.1997р. не відбулося.

Таким чином, суд дійшов висновку
про неможливість застосування
коефіцієнту підвищення тарифних
ставок 2,38, оскільки цей коефіцієнт
застосовувався для регулювання фонду
заробітної плати. Фактично зростання
заробітної плати не мало місця. Даний
коефіцієнт пов'язаний зі зміною
співвідношень між тарифною ставкою і
іншими складовими оплати праці, розмір
яких обмежено у середньомісячній
заробітній платі, яка є основою для
визначення розміру втраченого
заробітку при ушкодженні здоров'я на
виробництві.

З 01.07.1998р. відповідно до телеграми
Міністерства палива та енергетики
№1-4771/22 від 13.07.1998р. відбулось
підвищення посадових окладів та
тарифних ставок на коефіцієнт 1,1458, та
перерахований розмір відшкодування
шкоди позивачу мав становити: 93,85 х 1,1458 =
107,53 грн.

Відповідно до наказу Міністерства
вугільної промисловості України №351
від 17.08.1998р. та наказу по ОСОБА_2
«ОСОБА_7ОСОБА_3» №89 від 02.2000р. відбулось
підвищення посадових окладів та
тарифних ставок на коефіцієнт 1,287 з
01.02.2000р., та перерахований розмір
відшкодування шкоди позивачу мав
становити: 107,53 х 1,287 = 138,38 грн.

Будь-які накази по підприємству
ОСОБА_2 «ОСОБА_7ОСОБА_3» щодо
перерахунку виплат у відшкодування
шкоди позивачу з 01.07.1998р. та з 01.02.2000р.
сторонами у справі суду не надано, в
матеріалах особової справи, яка
зберігається у виконавчій дирекції
ФССНВВ в м.Свердловську також такі
накази, їх копії та інші дані щодо їх
прийняття та застосування відсутні.

Відповідно до довідки ВП «Шахта
«ОСОБА_7ОСОБА_3» від 05.12.2006р. №184 та
довідки про розмір втраченого
заробітку, витрат на медичну та
соціальну допомогу та інших виплат на
дату передачі особової справи
потерпілого на 01.04.2001р. сума
відшкодування втраченого потерпілим
заробітку становить 136,06 грн.

Щодо розрахунку цієї суми суд має
зазначити наступне. У 1997 році було
прийнято Додаток до Угоди по тарифам,
трудовим і соціальним гарантіям між
Держвуглепромом і галузевими
профспілками вугільної промисловості
в редакції від 12.02.1992 року з
доповненнями та змінами від 09.10.1993 р.,
09.12.1993 р., 04.03.1996 р., 26.12.1996 р., 21.07.1997 р. (далі
- Додаток). Пунктом 3 Додатку
передбачалось проведення у бік
збільшення сум, встановлених п.2 цього
Додатку (сум відшкодування втраченого
заробітку), на загальний коефіцієнт
підвищення тарифних ставок (посадових
окладів) по відповідній професії із
врахуванням наданого розряду на
підприємстві за період після
встановлення потерпілому стійкої
втрати працездатності.

При цьому Постановою КМУ №1100 від
3.10.1997р. внесені зміни і доповнення до
Правил відшкодування власником
підприємства, установи і організації
або уповноваженим ним органом шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров'я, пов'язаним з виконанням ним
трудових обов'язків. Відповідно до
абзацу 6 п. 28 Правил… в редакції від
03.10.1997р., перерахований або нарахований
розмір втраченого заробітку у
перерахунку на 100 відсотків втрати
професійної працездатності не може
бути більшим від середньомісячного
заробітку відповідного працівника
(після підвищення тарифних ставок) за
умови його роботи протягом повного
календарного місяця або у перерахунку
на повний календарний місяць роботи.

Відповідно до зазначеної
постанови КМУ підприємство ВП «Шахта
«ОСОБА_7ОСОБА_3» ДП «Свердловантрацит»
здійснило розрахунок середньомісячної
заробітної плати ГРОЗ. Так,
середньомісячна заробітна плата по
відповідній професії ГРОЗ з січня 2000р.
по серпень 2001р., тобто до моменту
передачі справи ОСОБА_1 до Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.Свердловську
Луганської області по підприємству
складала 544,24 грн. Виходячи з розрахунку
сума відшкодування складала: 544,24 грн х
25% = 136,06 грн.

В 2001 році особову справу позивача
про нарахування і виплати регресних
сум було передано ВП «Шахта «ОСОБА_7
ОСОБА_3» ДП «Свердловантрацит» до
відділення виконавчої дирекції фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань у м. Свердловську
Луганської області, згідно Акту
прийому - передачі особових справ
потерпілих на виробництві при цьому
щомісячна страхова виплата складала
136,06 грн.

Згідно ст.29 Закону України «Про
загальнообов’язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», перерахування сум
щомісячних страхових виплат
провадиться у разі зростання у
попередньому календарному році
середньої заробітної плати у галузях
національної економіки за даними
центрального органу виконавчої влади з
питань статистики. Таке перерахування
провадиться з 1 березня наступного
року. Пунктом 3.8 Порядку призначення,
перерахування та проведення страхових
виплат №24 від 27.04.2007р., затвердженого
правлінням Фонду СНВ України та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 22.06.2007р. №3982
передбачає: перерахування розміру
щомісячної страхової виплати
проводиться виходячи з відкоригованої
заробітної плати на коефіцієнт
підвищення страхових виплат,
затверджений правлінням Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків. Коефіцієнти підвищення
страхових виплат у 2002 році - 1,193, у 2003
році - 1,182, у 2004 р. - 1,152, у 2005 р. - 1,238, у 2006
р. - 1,203, у 2007 р. - 1,183. Враховуючи, щорічне
перерахування страхових виплат
позивача, розмір страхової виплати
позивача на 27.09.2012р. становить 953,91 грн.

Таким чином, твердження позивача
про те, що шахтою було порушено його
право, оскільки для обчислення суми
відшкодування шкоди було взято менший
середній заробіток, ніж який він хотів,
є необґрунтованим. Нарахування виплат,
пов'язаних з отриманим професійним
захворюванням, позивачу здійснювалося
підприємством згідно діючого
законодавства, тому відсутні правові
підстави для перерахунку визначеного
відповідачем розміру втраченого
заробітку.

Відповідно до ст.257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
Крім того, відповідно до п.23 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику розгляду цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди» від
27.03.1992р. №6 вимоги про перерахунок
розміру страхових виплат підлягають
задоволенню за час, що не перевищує
трьох років. Проте, позивач звернувся
до суду з вимогою про перерахунок сум
втраченого заробітку після спливу
трирічного строку. Згідно зі ст.80 ЦК
Української РСР (1963 року) закінчення
строку позовної давності до
пред'явлення позову є підставою для
відмови в позові. Як встановлено у
судовому засіданні, позивач щомісячно
отримував страхові виплати від
відповідачів у повному обсязі та їх
розмір був йому відомий.

На підставі Правил відшкодування
власником підприємства, установи і
організації або уповноваженим ним
органом шкоди, заподіяної працівникові
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням ним трудових обов'язків,
затвердженими постановою Кабінету
Міністрів України від 23.06.1993р. №472,
ст.29,34 34 Закону України «Про
загальнообов’язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», Порядку обчислення
середньої заробітної плати (доходу) для
розрахунку виплат за
загальнообов’язковим державним
соціальним страхуванням,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 26.09.2001р. №1266,
Порядку призначення та здійснення
страхових виплат потерпілим (членам їх
сімей), затвердженого постановою
Правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 31.01.2002р. №7,
керуючись ст.ст.6-10,15,209,212-215,223,294 ЦПК
України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.Свердловську
Луганської області, Державного
підприємства «Свердловантрацит» про
перерахунок щомісячних страхових
виплат у зв’язку з професійним
захворюванням та зобов’язання
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.Свердловську
Луганської області сплачувати
перераховані щомісячні страхові
виплат відмовити за необґрунтованістю.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається через суд першої інстанції
до апеляційного суду Луганської
області протягом десяти днів з дня його
проголошення. Рішення суду набирає
законної сили після закінчення строку
для подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Головуючий
С.Ш.Бабенко