Справа № 675/2095/13-ц
Провадження № 2/675/609/2013
"19" грудня 2013 р. Ізяславський райсуд
Хмельницької області в складі
головуючої - судді Янішевської О. С., при
секретарі Островській В. Г.,
з участю позивачки ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Ізяславі
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання такою, що втратила право
користування жилим приміщенням,
виселення та зняття з реєстрації,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2 про визнання такою, що втратила
право користування жилим приміщенням
та зняття з реєстрації. В ході судового
розгляду позивачка збільшила розмір
позовних вимог, просить визнати ОСОБА_2
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням, виселити її та зняти
з реєстрації. Свої вимоги мотивує тим,
що вона являється власником житлового
будинку АДРЕСА_1. Позивачка посилається
на те, що дочка позивачки ОСОБА_2
зареєстрована у належному позивачці
будинку, але з 2005 року за місцем
реєстрації не проживає, добровільно
знятись з реєстрації у належному
позивачці будинку не бажає, витрат на
утримання буднику не несе.
Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні
заявлені вимоги підтримала.
Відповідачка ОСОБА_2 на неодноразові
виклики в судове засідання не
з'явилася, причин неявки суду не
повідомила, в заяві позовні вимоги
Допитавши позивачку, перевіривши
матеріали справи, суд знаходить, що
позов задоволенню не підлягає з таких
Регулювання житлових правовідносин
відносно користування житловими
приміщеннями у будинках (квартирах)
приватного житлового фонду
регулюється главою 6 Житлового Кодексу
Згідно ст. 157 Житлового Кодексу України
членів сім'ї власника жилого будинку
(квартири) може бути виселено у
випадках, передбачених частиною першою
Кодексу. Виселення провадиться у
судовому порядку без надання іншого
Відповідно до ч. 1 ст. 116 Житлового
Кодексу України якщо наймач, члени його
сім'ї або інші особи, які проживають
разом з ним, систематично руйнують чи
псують жиле приміщення, або
використовують його не за
призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання з ними в одній квартирі чи в
одному будинку, а заходи запобігання і
громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.
ОСОБА_1 являється власником будинку
АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом
про право власності на нерухоме майно
та технічним паспортом на садибний
(індивідуальний) житловий будинок,
копії яких додані до матеріалів справи.
Згідно довідки Кунівської сільської
ради № 565 від 05 вересня 2013 року, доданої
до матеріалів справи, у будинку АДРЕСА_1
зареєстрована ОСОБА_2, яка являється
Як пояснила позивачка, що
підтверджується довідкою Кунівської
сільської ради № 566 від 05 вересня 2013
року, доданою до матеріалів справи,
ОСОБА_2 з 14 жовтня 2005 року проживає в
Позивачка просить виселити ОСОБА_2 з
будинку АДРЕСА_1, однак будь-яких
доказів того, що відповідачка проживає
за місцем реєстрації суду не надала.
ОСОБА_1 просить визнати ОСОБА_2 такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням у будинку АДРЕСА_1.
Згідно ч. 1 ст. 156 Житлового Кодексу
України члени сім'ї власника жилого
будинку (квартири), які проживають
разом з ним у будинку (квартирі), що йому
належить, користуються жилим
приміщенням нарівні з власником
будинку (квартири), якщо при їх вселенні
не було іншої угоди про порядок
користування цим приміщенням.
Відповідачка являється дочкою
позивачки, сімейні відносини між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не припинені.
Позивачка не навела суду жодних
підстав того, що ОСОБА_2 втратила право
користування жилим приміщенням у
будинку АДРЕСА_1, та не надала ніяких
доказів на їх підтвердження.
Згідно ст. 2 Закону України «Про свободу
пересування і вільний вибір місця
проживання в Україні» громадянам
України, а також іноземцям та особам
без громадянства, які на законних
підставах перебувають в Україні,
гарантуються свобода пересування та
вільний вибір місця проживання на її
території, за винятком обмежень, які
встановлені законом. Реєстрація місця
проживання чи місця перебування особи
або її відсутність не можуть бути
умовою реалізації прав і свобод,
передбачених Конституцією, законами чи
міжнародними договорами України, або
підставою для їх обмеження.
Частина 1 ст. 7 Закону України «Про
свободу пересування і вільний вибір
місця проживання в Україні» містить
вичерпний перелік підстав зняття з
реєстрації місця проживання.
Аналіз вказаних норм закону свідчить
про відсутність підстав та можливостей
примусового зняття з реєстрації місця
За таких обставин суд приходить до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1
задоволенню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 116, 156, 157 Житлового
Кодексу України, Законом України «Про
свободу пересування і вільний вибір
місця проживання в Україні», ст.ст. 10, 11,
57, 58, 59, 60, 62, 64, 209, 212, 213, 214, 215, 223, 292, 294, 296
В задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду
подається апеляційному суду
Хмельницької області через
Ізяславський райсуд протягом десяти
днів з дня його проголошення.
Суддя