Справа № 463/1198/13
Головуючий у 1 інстанції: Жовнір Л.С.
Провадження № 22-ц/783/6132/13
Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2013 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі :

Головуючого судді:
Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ванівського
О.М., Павлишина О.Ф.

при секретарі Гацій
І.І.

З участю: позивача ОСОБА_2 та його
представника ОСОБА_3, представника
відповідачів Шептицької Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ПП
«Регіон-Авто» на рішення Личаківського
районного суду м. Львова від 09 липня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до ПП
«Волиньавтомотосервіс» та ПП
«Регіон-Авто» про застосування
реституції, стягнення збитків та
моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваним рішенням Личаківського
районного суду м. Львова від 09 липня 2013
року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ПП «Регіон-Авто» в користь
ОСОБА_2 10 000 грн. відшкодування завданої
моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Стягнуто з ПП «Регіон-Авто» в користь
держави судовий збір у розмірі 114, 70 грн.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_2 та ПП
«Регіон-Авто».

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2
зазначає про порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
висновки суду в частині оцінки доказів
є неправильними.

Вважає, що ПП «Регіон-Авто» як
посередник, не набув права власності на
товар, а тому передачу йому права
власності здійснював власник - сторона
недійсного договору купівлі-продажу
згідно дилерського договору № 0301 від
03.01.06 року ПП «Волиньавтомотосервіс»
про що виписав довідку-рахунок № 395996
від 15.03.06р., якою підтверджено отримання
коштів та передачу права власності.

Судом не враховано, що ПП
«Волиньавтомотосервіс» був стороною
договору купівлі-продажу на підставі
дилерського договору.

Позивач посилається в апеляційній
скарзі на ухвалу Вищого
Спеціалізованого суду України від
18.06.2012 року та вважає, що суд не врахував
роз»ясень, які були у ній зазначені.

Вважає, що суд вийшов за межі позовних
вимог та дав необґрунтовану оцінку
стану автобуса.

Просить рішення суду скасувати та
направити справу для повторного
розгляду.

В апеляційній скарзі ПП «Регіон-Авто»
стверджує про порушення норм
матеріального та процесуального права.

Вважає, що суд першої інстанції,
стягуючи моральну шкоду в користь
ОСОБА_2 не з»ясував чи спричинена вона
останньому, не обґрунтував в чому саме
вона полягає та якими доказами
підтверджено ці обставини. Зазначає, що
особа звільняється від
відповідальності по відшкодуванню
моральної шкоди, якщо доведе, що
остання заподіяна не з її вини.

Вважає, що позивачем ОСОБА_2 не
наведено доводів про душевні
страждання у зв»язку з введенням в
оману. На думку апелянта, виникнення у
позивача негативних емоцій, а також
переживання з цього приводу, не є
підставою для стягнення моральної
шкоди.

Вважає, що жодного договору про
організацію перевезень пасажирів від
03.11.2006 року з Львівською обласною
державною адміністрацією ОСОБА_2 не
укладав. Зазначає, що ОСОБА_2 передав
автобус у технічно справному стані
ТзОВ «Кароліна-Вест» , згідно договору
найму від 16.08.2006 року та акту
приймання-передачі. Стверджує, що
позивач не надав жодного доказу про
існування причинного зв»язку між діями
ПП «Регіон-Авто» та його нервовим
напруженням.

Крім того, судом не враховано, що
відповідачами було компенсовано 5 000
грн. за простій автобуса під час
ремонту у травні 2006 року.

Вважає, що розмір відшкодування
моральної шкоди в сумі 10 000 грн. не
ґрунтується на вимогах розумності та
справедливості.

Просить рішення суду в частині
стягнення 10 000 грн. скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог, в
решті рішення суду залишити без змін.

Заслухавши пояснення позивача
ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 на
підтримання своєї апеляційної скарги
та заперечення з приводу апеляційної
скарги відповідача ПП «Регіон-Авто»,
заслухавши пояснення представника
відповідачів Шептицьку Н.В. на
підтримання апеляційної скарги ПП
«Регіон-Авто» та заперечення
апеляційної скарги ОСОБА_2, вивчивши
матеріали цивільної справи, колегія
суддів вважає, що апеляційні скарги
слід відхилити.

Відповідно до ст.303 ч.1 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Матеріалами справи та судом
встановлено, що згідно договору
купівлі - продажу №006 від 06.03.2006р. ( том 1
а.с.11) позивач ОСОБА_2 придбав у
відповідача ПП «Регіон-Авто»
транспортний засіб - автобус ZGT 6710D.

За умовами договору покупець сплатив
аванс в розмірі 10% вартості автобуса, що
становило 15 тисяч гривень. З метою
здійснення оплати решти вартості
автобуса ОСОБА_2 16.03.2006 року уклав з ВАТ
«Державний ощадний банк України»
кредитний договір № 2203-1137 ( а.с.13-15) на
суму 26471 доларів США із сплатою 11,5 %
річних. З метою забезпечення кредитних
зобов»язань, позивач уклав з банком
договір застави від 17.03.2006 року ( том1
а.с.219). за умовами якого придбаний у
кредит автобус передав у заставу.

Рішенням Личаківського районного суду
м. Львова від 15 листопада 2010 року (т.1
а.с.88-89) визнано недійсним договір
купівлі-продажу транспортного засобу -
автобуса Youji 6710D, укладений 06 березня 2006
року між ПП «Регіон-Авто» (продавець)
та ОСОБА_2 (покупцем).

Підставою для визнання договору
недійсним було вчинення обману
продавцем - ПП «Регіон-Авто».

Обман полягав у прихованні фактичного
пробігу автомобіля на момент його
продажу.

В апеляційній скарзі та у поясненнях
даних в судовому засіданні позивач
вважає, що договір купівлі - продажу мав
місце між ним та ПП
«Волиньавтомотосервіс», а відтак
останній повинен нести всю
відповідальність. З такими доводами
позивача не погодився суд першої
інстанції та колегія суддів вважає, що
оскільки договір купівлі - продажу
укладався саме із ПП «Регіон - Авто» та
ці обставини встановлені та доведені у
названому вище рішенні Личаківського
районного суду м. Львова від 15
листопада 2010 року то відповідно до ст.61
п.3 ЦПК України не доказуються при
розгляді інших справ.

Щодо доводів апелянта в частині
повернення 15 тисяч гривень сплачених
як відсоткова ставка від вартості
автобуса при його купівлі, то суд,
проаналізувавши зазначені обставини
прийшов до правильного висновку про
відмову у поверненні зазначених
коштів. Сторони по справі не
заперечили, що кошти від реалізації
автобуса були використані в інтересах
позивача, оскільки зараховані для
погашення кредиту у ВАТ «Державний
ощадний банк України», що
підтверджується листом кредитора від
10.04.2009 року ( а.с.217 т.1). Вимоги позивача в
цій частині суперечать ст.216 ЦК України,
яка передбачає взаємний обов»язок
сторін договору щодо повернення
одержаного при укладенні угоди, що в
даному випадку є неможливо через
відчуження автобуса третій особі на що
правильно звернув увагу суд першої
інстанції. Окрім цього, такі вимоги не
можуть ставитися до ПП
«Волиньавтомотосервіс» , яке не було
стороною договору.

Згідно ст.230 ч.2 ЦК України сторона, яка
застосувала обман, зобов»язана
відшкодувати другій стороні збитки у
подвійному розмірі та моральну шкоду,
що завдані у зв»язку із вчиненням цього
правочину.

Відмовляючи у задоволенні позову у цій
частині позовних вимог щодо стягнення
збитків ( упущеної вигоди) , суд на
підставі належно перевірених доказів,
прийнятих рішень суду, що набрали
законної сили прийшов до правильного
висновку, що припинення експлуатації
автобуса, а відповідно і вказані в
позові збитки, не пов»язані з вчиненням
обману відповідачем при укладенні
договору.

З моменту придбання автобуса, такий
активно експлуатувався, його пробіг за
показниками спідометра станом на 04.02.2008
року становив 106786 км, технічний стан
автобуса був задовільний.

Однак, і в цій частині позовні вимоги до
ПП «Волиньавтомотосервіс» є
безпідставними, оскільки останнє не
було стороною договору, а посилання
апелянта у апеляційній скарзі на
дилерський договір спростовується
його умовами.

Згідно умов дилерського договору №0301,
укладеного між ПП
«Волиньавтомотосервіс» та ПП
«Регіон-Авто» ( том 1 а.с. 16-18) вказані
підприємства не несуть
відповідальності за зобов»язаннями
один одного перед третіми особами.

За таких обставин, суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку про
відмову у задоволені позову.

Щодо доводів апеляційної скарги ПП
«Регіон-Авто» в частині стягнення
моральної шкоди, колегія суддів вважає
такі безпідставними.

Так як рішенням Личаківського
районного суду м. Львова від 15
листопада 2010 року ( т.1 а.с.88-89)
встановлено факт вчинення обману
відповідачем ПП «Регіон-Авто» при
укладенні договору, відповідно до
вимог ч.1 ст.23 та ч.2 ст.230 ЦК України суд
вірно оцінив межі моральної шкоди та
підставно стягнув її з відповідача ПП
«Регіон-Авто».

Тому, доводи відповідача ПП «Регіон-
Авто» не спростовують висновків суду,
які відповідають встановленим
обставинам справи.

Рішення суду відповідає вимогам ст.213
ЦПК України, є законним, обґрунтованим,
постановленим з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Підстав для скасування оскаржуваного
рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в і д х и л и т
и .

Апеляційну скаргу ПП «Регіон-Авто» в і
д х и л и т и .

Рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 09 липня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, може бути оскаржена до
Вищого Спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ на протязі двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий
Ю.Р.Мікуш

Судді
О.М.Ванівський

О.Ф. Павлишин