Апеляційний суд міста Києва
Головуючий у 1-й інстанції Шевченко Т.М.
Доповідач Волошина В.М.
03 грудня 2013 року Колегія
суддів судової палати в цивільних
справах Апеляційного суду міста Києва
Суддів
Котули Л.Г., Слюсар Т.А.
Розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою
Прокурора Голосіївського району м.
Києва в інтересах держави в особі
Київської міської ради та Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю та будівництва на рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 10 липня 2013 року по цивільній справі
за позовом ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Будінвест
Л.Т.Д., про визнання права власності.
Заслухавши доповідь судді
Волошиної В.М., перевіривши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів, -
12 червня 2013 року позивач ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом, в якому, з
урахуванням заяви про уточнення
позовних вимог від 09 липня 2013 року,
просила визнати за нею право власності
на нежилі приміщення, загальною площею:
740,6 кв.м., що складаються з: № 15 (веранда,
площею 205,9 кв.м.), з № 1 по № 3, №№ 3.1, 3.2.,
3.3, 3.4, з № 4 по № 14 (групи приміщень № 42 а,
площею 429,1 кв.м.), з № 1 по № 6 (групи
приміщень № 48, площею 105,6 кв.м.) (в літ. А),
що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.
В обгрунтування своїх позовних
вимог позивач посилалася на те, що
відповідно до договору купівлі-продажу
нерухомого майна від 25.08.2011 р.,
укладеного з ТОВ "Голосіївспецінвест",
ОСОБА_1 набула права власності на
нежилі приміщення №№ 1,2а, з № 2 по № 33
(групи приміщень № 42а, з № 1 по № 10
(групи приміщень № 48 площею 105,6 кв.м) (в
літ. А), загальною площею 532,80 кв.м,
розташовані за адресою: АДРЕСА_1.
03 лютого 2013 року між позивачем та
ТОВ "Будінвест Л.Т.Д." було укладено
договір підряду № 03-02/13, відповідно до
якого відповідач зобов'язувався
виконати підрядні роботи з
реконструкції приміщення відповідно
до проекту та передати засновнику
створені внаслідок реконструкції
нежилі приміщення загальною площею: 740,6
кв.м., що складаються з: № 15 (веранда,
площею 205,9 кв.м.), з № 1 по № 3, №№ 3.1, 3.2.,
3.3, 3.4, з № 4 по № 14 (групи приміщень № 42 а,
площею 429,1 кв.м.), з № 1 по № 6 (групи
приміщень № 48, площею 105,6 кв.м.) (в літ. А),
що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.
Листом № 156/13 від 05 червня 2013 року
відповідач повідомив про неможливість
передачі реконструйованих приміщень у
зв"язку з виникненням права власності
на такі приміщення у відповідача. А
тому, позивачка звернулась до суду за
захистом порушеного права.
Рішенням Голосіївського
районного суду м. Києва від 10 липня 2013
року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності
на нежилі приміщення, загальною площею:
740,6 кв.м., що складаються з: № 15 (веранда,
площею 205,9 кв.м.), з № 1 по № 3, №№ 3.1, З.2.,
3.3, 3.4, з № 4 по № 14 (групи приміщень № 42 а,
площею 429,1 кв.м.), з № 1 по № 6 (групи
приміщень № 48, площею 105,6 кв.м.) (в літ. А),
що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Не погодившись із рішенням суду
Прокурор Голосіївського району м.
Києва в інтересах держави в особі
Київської міської ради та Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю та будівництва подав на нього
апеляційну скаргу, посилаючись на його
незаконність та необгрутованість,
порушення норм матеріального та
процесуального права. Просив його
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог.
Зокрема зазначав, що матеріали справи
взагалі не містять жодного дозвільного
документа, необхідність яких визначена
земельним та містобудівним
законодавством, а також доказів того,
що новозбудоване нерухоме майно було
прийняте в експлуатацію та пройшло
державну реєстрацію. В матеріалах
справи відсутні докази того, що позивач
звертався до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві, тобто позивачем не надано суду
доказів, що він звертався з заявою до
компетентних органів про прийняття
об'єкта до експлуатації. Задовольняючи
позов та визнаючи за позивачем право
власності на вищезазначений об'єкт
нерухомості, суд першої інстанції в
порушення вимог ст. ст. 33, 35, 36 ЦПК
України фактично прийняв рішення, яке
стосується інтересів Київської
міської ради, як власника земельної
ділянки, на якій він знаходиться, та
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві, як органу, на який покладено
обов'язок приймати в експлуатацію
закінчені будівництвом об'єкти, не
залучивши їх до участі у розгляді
справи. До того ж, судом при розгляді
справи було порушено правила
підсудності, оскільки це стосується
нерухомого майна, яке розташоване на
території Шевченківського району м.
Києва, а справу розглянуто
Голосіївським районним судом м. Києва.

Розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Положенням п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України
визначено, що підставами для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
або зміни рішення є порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_1 та визнаючи за нею право
власності на нежилі приміщення,
загальною площею: 740,6 кв.м., що
складаються з: № 15 (веранда, площею 205,9
кв.м.), з № 1 по № 3, №№ 3.1, З.2., 3.3, 3.4, з № 4
по № 14 (групи приміщень № 42 а, площею 429,1
кв.м.), з № 1 по № 6 (групи приміщень № 48,
площею 105,6 кв.м.) (в літ. А), що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1суд
першої інстанції виходив з їх
доведеності, відповідності вимогам
чинного законодавства та порушення
прав позивачки відповідачем.

Проте, з такими висновками суду
погодитись не можна виходячи з
наступного.

Рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим (ст.213 ЦПК
України).

Згідно правил ст. 214 ЦПК України
під час ухвалення рішення суд вирішує,
зокрема, такі питання: 1) чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин; 5) чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити; 6)
як розподілити між сторонами судові
витрати.

Зазначеним вимогам судове рішення
не відповідає; суд недоведеність
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, вважав
встановленими при цьому порушив норми
як процесуального, так і матеріального
права.

Судом встановлено, що відповідно
до договору купівлі-продажу нерухомого
майна від 25.08.2011 р., номер в реєстрі
нотаріальних дій № 2495, укладеного з
Товариством з обмеженою
відповідальністю
«ГОЛОСІЇВСПЕЦІНВЕСТ», позивач ОСОБА_1
набула право власності на нежилі
приміщення №№ 1, 2а, з № 2 по № 33 (групи
приміщень № 42 а), з № 1 по № 10 (групи
приміщень № 48 площею 105,6 кв.м.) (в літ. А),
загальною площею 532,80 кв.м., розташовані
за адресою: АДРЕСА_1. (а.с. 10-12).

Товариством з обмеженою
відповідальністю «Творча архітектурна
майстерня Ю.БОРОДКІН» Київської
організації Спілки архітекторів
України було розроблено проект
реконструкції нежитлового приміщення
з додатковою вхідною групою під заклад
громадського харчування по АДРЕСА_1.
Проект було погоджено департаментом
культурної спадщини та культурних
цінностей Міністерства культури
України, (а.с. 5)

03 лютого 2013 року між позивачем та
відповідачем було укладено договір
підряду № 03-02/13, відповідно до умов
якого, відповідач зобов'язався
виконати підрядні роботи з
реконструкції вищезазначених
приміщень відповідно до Проекту та
передати Замовнику створені внаслідок
реконструкції нежилі приміщення № 15
(літня веранда площею 205,9 кв.м.), з № 1 по
№ 3, №№ 3.1, З.2., 3.3, 3.4, з № 4 по № 14 (групи
приміщень № 42 а площею 429,1 кв.м.), з № 1 по
№ 6 (групи приміщень № 48 площею 105,6 кв.м.)
(в літ. А), загальною площею 740,6 кв.м.,
розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

03 червня 2013 року між позивачем та
відповідачем було підписано Акт
приймання виконаних робіт.

Таким чином, при укладенні
договору підряду з реконструкції
нежитлових приміщень, передачі між
позивачем та відповідачем права
власності на нежитлові приміщення не
відбулося і після виконання
будівельних робіт відповідач такого
права також не набув. І будь-яких
доказів сторони суду не надали

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК
України, цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається, як на підставу своїх
вимог і заперечень. Доказування не може
грунтуватися на припущеннях.

Статтею 15 ЦК України передбачено
право кожної особи на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа також має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного судочинства.

Отже, об'єктом захисту є порушене,
невизнане або оспорюване право чи
цивільний інтерес, саме вони є
підставою для звернення особи за
захистом свого права із застосуванням
відповідного способу захисту. Такі
способи захисту передбачені статтею 16
ЦК України.

Виходячи зі змісту частин першої
і другої статті 331 ЦК України, частини
першої статті 182 ЦК України та пункту 8
Тимчасового положення про порядок
державної реєстрації прав власності на
нерухоме майно, право власності на
новостворене нерухоме майно виникає у
особи, яка створила це майно, після
закінчення будівництва об'єкта
нерухомості, введення його в
експлуатацію, отримання свідоцтва про
право власності та реєстрації права
власності.

Звертаючись до суду з даним
позовом, ОСОБА_1 просила визнати за нею
право власності на нежитлові
приміщення, розміром у 740,6 кв.м, тоді, як
до реконструкції вона була власником
лише 532,80 кв.м.

Як вбачається з матеріалів
справи позивачка не надала суду
жодного належного та допустимого
доказу (дозвільної документації) у
розумінні ст. 57-59 ЦПК України та
визначених земельним та містобудівним
законодавством, що новостворене
нерухоме майно було прийняте в
експлуатацію та пройшло державну
реєстрацію, а земельна ділянка
відведена під будівництво у
відповідності до чинного
законодавства.

Встановивши при розгляді справи,
що сторони по справі перебувають у
договірних відносинах, поведінка
відповідача не свідчить про порушення
саме права власності позивача, при
цьому за невиконання чи неналежне
виконання зобов'язань за договором
передбачена відповідальність згідно
чинного законодавства, суд першої
інстанції прийшов до необґрунтованого
висновку, що відповідач порушив право
власності позивачки. Натомість з
урахуванням положень статей 15, 16 ЦК
України не є належним способом захисту
судом цивільних прав та інтересів
особи пред'явлення позову про визнання
права власності, коли відповідач не
виконує умови договору.

Таким чином, ухвалюючи рішення про
визнання права власності на нежитлові
приміщення за позивачкою, суд першої
інстанції перебрав на себе
повноваження реєстраційної служби, на
яку покладені ці функції при умові
поданих належно оформлених документів.

Враховуючи викладене, рішення
суду про задоволення позовних вимог не
можна визнати законним та
обгрунтованим, воно підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Будінвест Л.Т.Д.» про
визнання права власності слід
відмовити.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314,
316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш
и л а

Апеляційну скаргу Прокурора
Голосіївського району м. Києва в
інтересах держави в особі Київської
міської ради та Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю та
будівництва задовольнити.

Рішення Голосіївського районного
суду м. Києва від 10 липня 2013 року
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Будінвест Л.Т.Д.» про
визнання права власності відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене
шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: