Справа № 143/658/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

20 грудня 2013 року
Погребищенський районний суд
Вінницької області

в складі головуючого - судді
Марченко Л.В.

з участю секретаря Миронець Т.О.

представника позивача -ОСОБА_1

представника
відповідача-адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Погребищі цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, третя особа на стороні
позивача, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору
-Погребищенська державна нотаріальна
контора про визнання угод дійсними та
недійсними, -

Встановив:

29.04.2013 року позивачка ОСОБА_3
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, третя особа на стороні
позивача, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору
-Погребищенська державна нотаріальна
контора про визнання права спільної
сумісної власності подружжя, визнання
недійсною угоди про розірвання
договору купівлі-продажу квартири
(фактично земельної ділянки) та поділ
спільного майна подружжя.

27.05.2013 року позивачка ОСОБА_3 подала до
суду уточнену позовну заяву до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, третя особа на стороні
позивача, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору
-Погребищенська державна нотаріальна
контора про визнання угод дійсними та
недійсними та поділ спільного майна
подружжя.

31.05.2013 року відповідач по справі ОСОБА_5
звернувся до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_3 про розподіл
спільного подружнього майна.

3.06.2013 року за ухвалою суду зустрічну
позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про
розподіл спільного подружнього майна
було об'єднано в одне провадження з
первісним позовом ОСОБА_3 до позовом
до ОСОБА_4 , ОСОБА_5, третя особа на
стороні позивача, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
Погребищенська державна нотаріальна
контора про визнання права спільної
сумісної власності подружжя, визнання
недійсною угоди про розірвання
договору купівлі-продажу квартири (
фактично земельної ділянки) та поділ
спільного майна подружжя.

Ухвалою суду від 4.09.2013 року, за
клопотанням представника позивача за
первісним позовом ОСОБА_1 із
вищевказаного об'єднаного
провадження було виділено в окреме
провадження : позовні вимоги за
первісним позовом позивачки ОСОБА_3
до ОСОБА_5 про поділ земельної ділянки
та будинку подружжя та позовні вимоги
за зустрічним позовом ОСОБА_5 про
розподіл спільного подружнього майна.

Позивачка ОСОБА_3 в своїй уточненій
позовній заяві від 27.05.2013 року до
ОСОБА_4 , ОСОБА_5, третя особа на стороні
позивача, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору
-Погребищенська державна нотаріальна
контора про визнання угод дійсними
та недійсними, мотивує свої вимоги за
тим, що 17.08.1991 року між нею та
відповідачем ОСОБА_5 було укладено
шлюб, від спільного проживання у них
ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_6, який
проживає разом із позивачкою. За час
перебування у шлюбі, а саме: 23.10.2003 року ,
подружжям ОСОБА_5 було придбано
земельну ділянку разом із будинком, що
розташовані по АДРЕСА_1. Як в
подальшому їй стало відомо продавець ,
він же відповідач по справі ОСОБА_4 та
покупець , він же відповідач ОСОБА_5
домовились між собою, що вони з метою
економії коштів ( сплати державного
мита ) укладуть угоду про
купівлю-продаж будинку та земельної
ділянки у вигляді договору про
купівлю -продаж лише земельної
ділянки. Після укладення такої угоди
ОСОБА_4 передав ключі від будинку (
який потребував ремонту) ОСОБА_5 та
подружжя ОСОБА_5 заселились до будинку.
А тому позивачка ОСОБА_3 вважає, що
правочин купівлі-продажу земельної
ділянки від 23.10.2003 року, що
зареєстрований в реєстрі за № 1363,
відповідає вимогам закону, оскільки
він укладений у письмовій формі та
нотаріально посвідчений.

Також позивачка ОСОБА_7 вважає, що
правочин щодо купівлі-продажу будинку,
що розташований на земельній ділянці,
щодо якої відбулася купівля-продаж від
23.10.2003 року є удаваним і відносини щодо
цього правочину регулюються правилами
правочину купівлі-продажу земельної
ділянки. Вона спільно з відповідачем
ОСОБА_5 набули права власності на
земельну ділянку та будинок, що
розташовані по АДРЕСА_1 і тому вони є
добросовісними набувачами земельної
ділянки та будинку, і у них виникло
право спільної сумісної власності на
земельну ділянку та будинок. За
отримані в банках кредити, які
подружжя брали на ремонт будинку,
позивачка розраховувалась
самостійно, оскільки їх шлюб було
розірвано 5.07.2010 року.

В даному будинку залишилась проживати
вона, позивачка ОСОБА_3 та їх син-ОСОБА_8,
а відповідач по справі ОСОБА_5 переїхав
проживати до іншої жінки, з якою
створив нову сім,ю. Будь-якого поділу
майна після розірвання шлюбу подружжя
не здійснювали та будь - якої
домовленості між нею та ОСОБА_5 щодо
володіння та користування земельною
ділянкою та будинком не було. Окрім
того вона жодної згоди на
розпорядження спільним майном ОСОБА_5 -
не надавала.

Проте, 3.11.2011 року між відповідачами по
справ ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було укладено
угоду про розірвання договору
купівлі-продажу земельної ділянки ( в
назві договору зазначено квартири), що
є об'єктом права спільної сумісної
власності її - ОСОБА_3 та відповідача
ОСОБА_5 Угоди про розірвання договору
купівлі-продажу будинку( удаваного
правочину) між відповідачами ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 не укладалось. Вимагає: визнати
правочин купівлі-продажу земельної
ділянки по АДРЕСА_1 в розмірі 0.1405 га,
укладений 23 жовтня 2003 року
реєстраційний номер 1363 між ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 -дійсним;

визнати дійсним удаваний правочин
купівлі - продажу будинку по АДРЕСА_1, що
був здійснений у вигляді
купівлі-продажу земельної ділянки по
АДРЕСА_1 в розмірі 0.1405 га, укладений
23.10.2003 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5;

визнати ОСОБА_5 та ОСОБА_3
добросовісними набувачами земельної
ділянки, розміром 0.1405 га , що
розташована по АДРЕСА_1.

визнати недійсною угоду про розірвання
договору купівлі-продажу земельної
ділянки по АДРЕСА_1 в розмірі 0.1405 га,
укладену 03.11.2011 року, реєстровий номер
3693 між ОСОБА_4 та ОСОБА_5;

Позивачка ОСОБА_3 та її представник
ОСОБА_1, в судовому засіданні , кожен
окремо позовні вимоги підтримали,
вимагали позов задовольнити в повному
обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому
засіданні позов визнав частково та
пояснив, що дійсно він в 2003 році
працював на заправці і заборгував
гроші 4 тисячі гривень і вирішив
продати лише земельну ділянку в
АДРЕСА_1, оскільки документів на
колишнє адмін.приміщення аеропорту,
яке на ній було розташоване, у нього не
було. Дану земельну ділянку він продав
ОСОБА_5,який шукав квартиру , т.я.
будинок, який на ній розташований не
був приватизований. Гроші за будинок
йому давав батько ОСОБА_5-ОСОБА_8 Даний
будинок був переданий Вінницьким
авіазагоном його покійній матері, як
вдові начальника аеропорту в
м.Погребищі. Лише в 2011 року він набув
права власності на приміщення адмін.
будинку аеропорту по АДРЕСА_1. В
подальшому до нього звернувся батько
ОСОБА_5-ОСОБА_8 та попросив забрати у
нього назад земельну ділянку і за
розірвання договору купівлі-продажу
земельної ділянки він гроші повернув
знову батькові відповідача -ОСОБА_8

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні
пояснив, що дійсно проживав разом з
ОСОБА_3, жили спочатку біля його
батьків, а потім вирішили жити окремо.
Він знав ОСОБА_4, у якого в 2003 році була
фінансова скрута і він продав йому
лише земельну ділянку по АДРЕСА_1 (
Державний акт на землю був на ОСОБА_4.),
т.я. документів на хату не було. За
будинок гроші платив його батько
ОСОБА_8 В подальшому ОСОБА_4 попросив за
будинок 16 тисяч євро і тоді з ним було
розірвано договір купівлі-продажу
земельної ділянки і ОСОБА_4 віддав
назад гроші батькові ОСОБА_8 до 4 тисяч
гривень.

Державний нотаріус-Швець О.В. - третя
особа на стороні позивача, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору в судовому засіданні
пояснив, що дійсно 23.10.2003 року за
реєстровим №1363 ним був посвідчений
договір купівлі-продажу саме
земельної ділянки,що розташована по
АДРЕСА_1. Одним договором неможливо
посвідчити купівлю і земельної
ділянки, і будинку. В 2003 році ніяких
юридичних документів на будинок,який
розташований на вказаній ділянці не
було і він про нього не знав. В 2011 році
він також посвідчував договір про
розірванняі договору купівлі-продажу
вищезазначеної земельної ділянки, а не
квартири , як було вказано в договорі і
це лише технічна помилка , яка була
усунена за заявою сторін.і даний
договір має юридичну силу. При
розірванні договору купівлі продажу
земельної ділянки ОСОБА_5 заяви про те,
що дана земельна ділянка є спільною
власністю подружжя та вільна від прав
третіх осіб - не надавав. Оскільки при
посвідченні договору купівлі-продажу
земельної ділянки він згоди подружжя
(ОСОБА_3) від ОСОБА_5 - не вимагав, то і
при посвідчення розірвання договору
купівлі-продажу цієї ж земельної
ділянки - не вимагав.

Вислухавши пояснення сторін по справі,
їх представників, дослідивши
матеріали справи в їх сукупності суд
приходить до висновку, що позов
підлягає до часткового задоволення з
огляду на таке.

Достеменно встановлено, що 17.08.1991 року
було укладено шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3
, що підтверджується свідоцтвом про
укладення шлюбу від 17.08.1991 року актовий
запис № 712, укладеного відділом ЗАГСу
Бердянського міськвиконкому
Запорізької області ( а.с. 5).В 2003 році
ОСОБА_5, перебуваючи у шлюбі, уклав з
ОСОБА_4 договір купівлі-продажу
земельної ділянки площею 0.1405 га ,
розташованої по АДРЕСА_1, що
підтверджується договором
купівлі-продажу земельної ділянки від
23.10.2003 року, який посвідчено державним
нотаріусом та зареєстровано в реєстрі
№1363 ( а.с. 7-8 ). Дана земельна ділянка
дійсно належала ОСОБА_4, на підставі
Державного акту на право приватної
власності на землю серії 11-ВН №044495,
виданого Погребищенською міською
радою 30 вересня 2002 року на підставі
рішення 9 сесії 22 скликання
Погребищенської міської ради від 26.12.1997
року. В 2010 році подружжя ОСОБА_9 та
ОСОБА_3 шлюб розірвали, що
підтверджується свідоцтвом про
розірвання шлюбу від 5.07.2010 року,
актовий запис № 46, видане відділом
РАЦСу Погребищенського районного
управління юстиції Вінницької області
серії НОМЕР_1 ( а.с. 6 ).

При укладенні договору купівлі-продажу
земельної ділянки від 23.10.2013 року між
ОСОБА_5 та ОСОБА_4, розташованої по
АДРЕСА_1 будь-якої домовленості між
сторонами про купівлю будинку та про
економію коштів не було, за дану
земельну ділянку ОСОБА_5 було сплачено
її комерційну вартість біля 1400 доларів
США .Будь-яких документів ОСОБА_4 на
будинок ОСОБА_5 не передавав, оскільки
вони у нього були відсутні. Даний факт
підтверджується Свідоцтвом на право
власності на нерухоме майно від 9.06.2011
року, а саме житловий будинок з
прибудовами, розташований по АДРЕСА_1
,яке ОСОБА_4 отримав на підставі
Розпорядження органу приватизації
Погребищенської міської ради №450 від
2.06.2011 року.

Оскільки шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_7
було розірвано 5.07.2010 року і він
проживав у новій сімї, та постало
питання оформлення прав на будинок по
АДРЕСА_1, а ОСОБА_4 поставив умови не
прийнятні (просив за будинок 16 тисяч
євро ), на що ОСОБА_5 не погодився,то
ОСОБА_4 звернувся до нотаріуса про
розірвання договору купівлі-продажу
земельної ділянки , розташованої по
АДРЕСА_1. 3.11.2011 року між ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 державним нотаріусом було
посвідчено угоду про розірвання
договору купівлі-продажу земельної
ділянки, розташованої по АДРЕСА_1
Вінницької області та зареєстровано в
реєстрі за № 3693.

Дані правовідносини регулюються:

Ст.60 Сімейного кодексу України
,відповідно до якої майно, набуте
подружжям за час шлюбу , належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності.

Ч.3 ст.61 Сімейного кодексу України ,
згідно якої передбачено , що якщо одним
із подружжя укладено договір в
інтересах сім'ї , то гроші, інше майно, в
тому числі гонорар ,виграші які будуть
одержані за цим договором, є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя.

Ч.1 ст. 328 ЦК України , відповідно до якої
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема з праочінів.

Ст. 65 Сімейного кодексу України,згідно
якої передбачено, що при укладенні
договорів одним із подружжя
вважається , що він діє за згодою
другого з подружжя. Дружина, чоловік
має право на звернення до суду з
позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її ,його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового.

Ст. 68 Сімейного кодексу України,
відповідно до якої розірвання шлюбу не
припиняє права спільної сумісної
власності на майно , набуте за час
шлюбу, розпорядження майном, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності , після розірвання шлюбу
здійснюється співвласниками виключно
за взаємною згодою, відповідно до
Цивільного кодексу України

Ч.4 ст.369 Цивільного кодексу України,
відповідно до якої правочин щодо
розпорядження спільним майном,
вчинений одним із співвласників, може
бути визнаний судом недійсним за
позовом іншого співвласника у разі
відсутності у співвласника , який
вчинив правочин, необхідних
повноважень.

П.4.6. гл.1 Порядку вчинення нотаріальних
дій нотаріусами України , згідно з яким
при посвідченні нотаріусом
правочинів щодо відчуження майна від
імені особи, у якої немає чоловіка або
дружини (неодружена /неодружений,
удова/удівець), відчужувач подає
відповідну заяву, у якій також
зазначається, що майно, яке є предметом
цього правочину, не є спільною сумісною
власністю. Нотаріус доводить зміст
такої заяви до відома другого учасника
правочину та зазначає про це в його
тексті. Така заява повинна виходити
особисто від відчужувача, а в разі
вчинення правочину через представника
- від представника, якщо відчужувач
надав йому право при оформленні
правочину подавати від його імені
заяву про належність йому (відчужувачу)
майна на праві особистої приватної
власності.

Оскільки правочин купівлі-продажу
земельної ділянки від 23.10.2003
року,укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та
зареєстрований в реєстрі за № 1363,
відповідає вимогам закону, був
укладений з дотриманням вимог
законодавства у письмовій формі та
нотаріально посвідчений , то його
необхідно визнати дійсним.

В судову засіданні встановлено, що на
час придбання земельної ділянки
ОСОБА_5, його дружина ОСОБА_3 з 2003 року
працювала в Погребищенському ВПУ№42,
сам ОСОБА_5 працював періодично, у них
також залишались кошти від проданого
майна , коли вони переїздили із Росії і
на кошти сім'ї вони придбали земельну
ділянку у ОСОБА_4,тобто ОСОБА_5 та
ОСОБА_3 є добросовісними набувачами
земельної ділянки.

Разом з тим в судовому засіданні не
знайшло свого підтвердження, та
спростовується показами відповідача
ОСОБА_4, державного нотаріуса Швеця О.В.,
в тій частині , що Свідоцтва про право
власності на будинок у ОСОБА_4 станом на
2003 рік у нього не було, даний будинок по
Вінницькому об'єднаному юро технічної
інвентаризації не був зареєстрований,
що удаваний правочин купівлі -
продажу будинку по АДРЕСА_1, був
здійснений у вигляді купівлі-продажу
земельної ділянки по АДРЕСА_1 в
розмірі 0.1405 га, укладений 23.10.2003 року
між ОСОБА_4 та ОСОБА_5,то у визнанні його
дійсним слід відмовити.

Разом з тим, як зазначив в судовому
засіданні державний нотаріус, при
посвідченні Угоди про розірвання
договору купівлі-продажу земельної
ділянки від 3.11. 2011 року він вимагав від
сторін угоди лише оригінал договору
купівлі-продажу та паспорта , будь-яких
заяв подружжя та довідок, що майно
вільне від прав 3-х осіб та в спорі, під
забороною( арештом), у заставі - не
перебуває та будь-які права третіх осіб
на неї відсутні - не витребував, тобто
не виконав вимоги Інструкції Про
порядок вчинення нотаріальних дій, то
за таких обставин та з метою захисту
майнових прав позивачки ОСОБА_7 дану
угоду слід визнати недійсною.

Керуючись ст.ст.10,12,209, 212,214-215, 218 ЦПК
України, Постановою Пленуму
Верховного суду України № 9 від 6.11.2009
року «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними»,-

Вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати договір купівлі-продажу
земельної ділянки по АДРЕСА_1 в
розмірі 0.1405 га, укладений 23 жовтня 2003
року реєстраційний номер 1363 між
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 -дійсним.

Визнати ОСОБА_5 та ОСОБА_3
добросовісними набувачами земельної
ділянки, розміром 0.1405 га , що
розташована по АДРЕСА_1.

Визнати недійсною угоду про розірвання
договору купівлі продажу земельної
ділянки по АДРЕСА_1 в розмірі 0.1405 га,
укладену 03.11.2011 року ,реєстровий
номер3693 між ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

В решті позовних вимог: про визнання
дійсним удаваного правочину купівлі
-продажу будинку по АДРЕСА_1, що був
здійснений у вигляді купівлі-продажу
земельної ділянки по АДРЕСА_1 і
розмірі 0.1405 га, укладений23.10.2003 року між
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та визнанні ОСОБА_5 та
ОСОБА_3 добросовісними набувачами
будинку, що розташований по АДРЕСА_1 -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом
подачі апеляційної скарги на рішення
суду протягом 10 днів з дня його
проголошення до судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Вінницької області.

Суддя