РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2013 року Дзержинський міський
суд Донецької області у складі судді
Бабенко С.С., при секретарі Голубовій
О.О., розглянув у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Товариства з додатковою
відповідальністю "Орендне
підприємство "Шахта імені ОСОБА_2
Московської" про стягнення заробітної
плати, середнього заробітку за час
затримки його виплати,

ВСТАНОВИВ

09.08.2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з
вказаним позовом до ТДВ «Орендне
підприємство «Шахта імені ОСОБА_2
Московської», в обґрунтування якого
зазначив, що з 07 лютого 2011 року ОСОБА_1
перебував в трудових правовідносинах з
ТДВ "Орендне підприємство "Шахта
Новодзержинська", де працював
підземним вибійником 6 розряду з повним
робочим днем на підземній роботі, що
підтверджується відповідними записами
в його трудовій книжці.

10 квітня 2011 року він був звільнений з
роботи за власним бажанням. Після
звільнення ОСОБА_1 стало відомо, що йому
невірно нараховувалась і
виплачувалась заробітна плата так як
роботодавцем невірно розраховувались
розміри погодинної тарифної ставки,
яка є основою для нарахування
заробітної плати працівнику. Так,
розрахунок розміру погодинної
тарифної ставки проводиться із
застосуванням розміру мінімальної
заробітної плати визначеної на
законодавчому рівні, але відповідачем
перерахунок погодинної тарифної
ставки в зв'язку з підвищенням
мінімальної заробітної плати
проводився з шестимісячним
запізненням і в зв’язку з цим на
теперішній час у ТОВ "Орендне
підприємство "Шахта "Новодзержинська"
перед позивачем існує заборгованість
по виплаті заробітної плати.

05 липня 2012 року підприємство, на якому
працював позивач, на підставі рішення
учасників товариства змінило свою на
назву на Товариство з додатковою
відповідальністю "Шахта імені ОСОБА_2
Московської", що підтверджується
відповідними документами доданими до
позовної заяви.

У відповідності до норм Закону України
"Про оплату праці" заробітна плата - це
винагороди, обчислена як правило, у
грошовому виразі, яку за трудовим
договором роботодавець виплачує
працівникові за виконану ним роботу.
Розмір заробітної тати залежить від
складності та умов виконуваної роботи,
професійно-ділових якостей працівника,
результатів його праці та
господарської діяльності підприємства
(ст. 1). Основна заробітна плата. Це ]-
винагорода за виконану роботу
відповідно до встановлених норм праці
(норми часу, виробітку, обслуговування,
посадові обов'язки). Вона
встановлюється у вигляді тарифних
ставок (окладів) і відрядних розцінок
для робітників та посадових окладів
для службовців (ст. 2). Мінімальна
заробітна плата - це законодавчо
встановлений розмір заробітної плати
за просту, некваліфіковану працю, нижче
якого не може провадитися оплата за
виконану працівником місячну, а також
погодинну норму праці (обсяг робіт).
Мінімальна заробітна тата є державною
соціальною гарантією, обов'язковою на
всій території України для підприємств
усіх форм власності і господарювання
та фізичних осіб, які використовують
працю найманих працівників (ст. 3).
Основою організації оплати праці є
тарифна система, яка включає: тарифні
сітки, тарифні ставки, схеми посадових
окладів і тарифно-кваліфікаційні
характеристики (довідники). Тарифна
система оплати праці використовується
для розподілу робіт залежно від їх
складності, а працівників - залежно від
їх кваліфікації та за розрядами
тарифної сітки. Вона є основою
формування та диференціації розмірів
заробітної плати. Тарифна сітка (схема
посадових окладів) формується на
основі:          тарифної ставки
робітника першого розряду, яка
встановлюється у розмірі, що перевищує
законодавчо встановлений розмір
мінімальної заробітної плати:
міжкваліфікаційних (міжпосадових)
співвідношень розмірів тарифних
ставок (посадових окладів) (ст. б).
Мінімальні розміри ставок (окладів)
заробітної плати, як мінімальні
гарантії в оплаті праці, визначаються
генеральною угодою (ст. 11). Норми оплати
праці і гарантії для працівників, а
також гарантії та компенсації
працівникам в разі переїзду на роботу
до іншої місцевості, службових
відряджень, роботи у польових умовах
тощо встановлюються Кодексом законів
про працю України та іншими актами
законодавства України. Норми і
гарантії в оплаті праці, передбачені
частиною першою цієї статті та
Кодексом законів про працю України, є
мінімальними державними гарантіями
(ст. 12). Договірне регулювання оплати
праці працівників підприємств
здійснюється на основі системи угод, що
укладаються на національному
(генеральна угода), галузевому
(галузева (міжгалузева) угода),
територіальному (територіальна угода)
та локальному (колективний договір)
рівнях відповідно до законів. Норми
колективного договору, що допускають
оплату праці нижче від норм, визначених
генеральною, галузевою (міжгалузевою)
або територіальною угодами, але не
нижче від державних норм і гарантій в
оплаті праці, можуть застосовуватися
лише тимчасово на період подолання
фінансових труднощів підприємства
терміном не більш як шість місяців (ст.
14). Форми і системи оплати праці норми
праці, розцінки, тарифні сітки, схеми
посадових окладів, умови запровадження
та розміри надбавок, доплат, премій,
винагород та інших заохочувальних,
компенсаційних і гарантійній виплат
встановлюються підприємствами у
колективному договорі з дотриманням
норм і гарантій, передбачених
законодавством, генеральною,
галузевими (міжгалузевими) і
територіальними угодами. Конкретні
розміри тарифних ставок (окладів) і
відрядних розцінок робітникам,
посадових окладів службовцям, а також
надбавок, доплат, премій і винагород
встановлюються з урахуванням вимог,
передбачених частиною першою цієї
статті (ст. 15). Суб'єкти організації
оплати праці не мають права в
односторонньому порядку приймати
рішення з питань оплати праці, що
погіршують умови, встановлені
законодавством, угодами і колективними
договорами (ст. 22).

Такі ж самі правила визначені нормами
Кодексу законів про працю України, а
крім того, нормами ст. 100 зазначеного
кодексу встановлено, що на важких
роботах, на роботах із шкідливими і
небезпечними умовами праці, на роботах
з особливими природними географічними
і геологічними умовами та умовами
підвищеного ризику для здоров'я
встановлюється підвищена оплата праці.
Про нові або зміну діючих умов оплати
праці в бік погіршення власник або г
уповноважений ним орган повинен
повідомити працівника не пізніш як за
два місяці до їх запровадження або
зміни (ст. 103 КЗпП України).

Таким чином, вважає, що відповідачем
порушено низку встановлених
законодавчими актами норм, що
регулюють правовідносини стосовно
оплати праці, що в свою чергу призвело
до порушення прав позивача і
виникнення у нього несплаченої
роботодавцем заборгованості по
заробітній платі. Однак, на теперішній
час здійснити розрахунок суми боргу по
заробітній платі не є можливим в
зв'язку з відсутністю інформації про
розмір отриманої ОСОБА_1 заробітної
плати за час роботи на підприємстві
відповідача та порядком її
нарахування.

10 квітня 2011 року ОСОБА_1 був звільнений
з роботи, але до теперішнього часу
відповідач не провів в повному обсязі з
ним розрахунок і в зв'язку з цим,
позивач має право на отримання
компенсації за час затримки
розрахунку.

За правилами визначеними нормами ст. 116
КЗпП України при звільненні працівника
виплата всіх сум, що належать йому від
підприємства, установи, організації,
провадиться в день звільнення. Якщо
працівник в день звільнення не
працював, то зазначені суми мають бути
виплачені не пізніше наступного дня
після пред'явлення звільненим
працівником вимоги про розрахунок. Про
нараховані суми, належні працівникові
при звільненні, власник або
уповноважений ним орган повинен
письмово повідомити працівника перед
виплатою зазначених сум.

У відповідності до норм ст. 117 КЗпП
України в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в статті 116 цього
Кодексу, при відсутності спору про їх
розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

Розмір компенсації за час затримки
розрахунку також буде уточнений під
час розгляду справи по суті після
отримання довідки про розмір
середньоденної заробітної плати
позивача.

В добровільному порядку відповідач
відмовляється здійснити перерахунок
та виплатити ОСОБА_1 недоотриману суму
заробітної плати і в зв’язку з цим він
своє порушене право вимушений захищати
в судовому порядку.

Просить стягнути з
відповідача на його користь
недоотриману ним під час роботи на
підприємстві заробітну плату, середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні.

Згодом позивач надав суду
заяву про уточнення позовних вимог, де
зазначив, що в обґрунтування своїх
вимог позивач посилався на норми
законодавства про працю України, в тому
числі які регулюють порядок оплати
праці та визначають строки остаточного
розрахунку з працівником в разі його
звільнення і відповідальність за
затримку розрахунку при звільненні.

Розрахунок погодинної тарифної ставки
відповідачем проводився на підставі
галузевої угоди між Міністерством
вугільної промисловості України,
іншими державними органами,
власниками, що діють у вугільній галузі
та всеукраїнськими профорганізаціями
вугільної промисловості з додатками та
змінами, з застосуванням коефіцієнтів
співвідношення розмірів погодинних
тарифних ставок для робітників
підприємств вугільної промисловості
передбачених пунктом 9.4.1 зазначеної
угоди.

Вважає, що відповідачем проігноровані
норми зазначеного пункту Галузевої
угоди які визначають, що на
Підприємствах встановлюється
мінімальна тарифна ставка робітника І
у: зряду на рівні не менше 120 відсотків
розміру мінімальної заробітної плати,
встановленої законом та норми п. 9.17
Галузевої угоди, у відповідності до
яких сторона Власників (роботодавців)
зобов'язується вживати необхідні
заходи щодо забезпечення достатнім
фінансуванням (зокрема бюджетним)
Підприємств галузі з метою своєчасного
введення тарифних ставок та посадових
окладів, розрахованих з рівня
мінімальної тарифної ставки (окладу)
робітника 1-го розряду не нижче 120 %
законодавчо встановленої мінімальної
заробітної плати і дотримання
міжкваліфікаційних (міжпосадових)
співвідношень в оплаті праці.

Згідно норм визначених ст. 3
Закону України "Про підвищення
престижності шахтарської праці"
тарифна сітка (схема посадових окладів)
шахтарів формується на основі тарифної
ставки робітника першого розряду, яка
перевищує законодавчо встановлений
рівень мінімальної заробітної плати на
величину не менш як на ЗО відсотків, з
урахуванням поступового переведення
всіх шахтарів на погодинну оплату
праці та досягнення
середньоєвропейського рівня зарплати
шахтарів.

Крім того, п. 2.1 Регіональної угоди
між          Донецькою          облд
ержадміністрацією, профспілковими
об'єднаннями Донецької області
та          Донецькою          облас
ною організацією роботодавців на 2011 -
2012 роки визначено регіональний
коефіцієнт перевищення прожиткового
мінімуму в Донецькій області над
законодавчо встановленим.

Таким чином, погодинна тарифна ставка
вибійника 6 розряду з повним робочим
днем на підземній роботі в період часу
лютий - березень 2011 року повинна
складати - 36,26 грн. виходячи з
наступного розрахунку: (941,00 х 1,2) /167 х 6,441
= 6,76 х 6,441 =43,54, де 941,00 грн. - законодавчо
встановлений мінімальний рівень
заробітної плати в період з по 31.03.2011
року;1,2 - галузевий коефіцієнт
перевищення законодавчо встановленого
рівня мінімальної заробітної плати,
передбачений п. 9.4.1 Галузевої угоди;167
годин - середньомісячна норма робочого
часу встановлена п. 9.4.2 Галузевої угоди;
6,76 грн. - мінімальна годинна тарифна
ставка; 6,441 - коефіцієнт співвідношення
розміру годинної тарифної ставки для
робітників підприємств вугільної
промисловості і мінімальної годинної
тарифної ставки (Таблиця 1 додатка 1 до
умов оплати праці Галузевої угоди).

Денна тарифна ставка вибійника 6
розряду з повним робочим днем на
підземній роботі в період часу лютий -
березень 2011 року повинна складати - 390,30
грн. виходячи з наступного розрахунку:
(43,54 х 6) х 1,3 х 1,15 = 390,55, де 43,54 грн. -
годинна тарифна ставка вибійника 6
розряду розрахована у відповідності до
вимог Галузевої угоди; 6 годин -
тривалість робочої зміни на підземній
роботі; 1,3 - коефіцієнт перевищення
законодавчо встановленого рівня
мінімальної заробітної плати,
передбачений нормами ст. З Закону
України "Про підвищення престижності
шахтарської праці";1,15 - регіональний
коефіцієнт перевищення прожиткового
мінімуму в Донецькій області над
законодавчо встановленим,
передбачений нормами п. 2.1 Регіональної
угоди між Донецькою
облдержадміністрацією, профспілковими
об’єднаннями Донецької області та
Донецькою обласною організацією
роботодавців на 2011 - 2012 роки.

Годинна тарифна ставка вибійника 6
розряду з повним робочим днем на
підземній роботі за квітень 2011 року
повинна складати - 37,04 грн. виходячи з
наступного розрахунку: (960,00x1,2) /167 х 6,441 =
6,90x6,441 = 44,44, де 960,00 грн. - законодавчо
встановлений мінімальний рівень
заробітної плати в період з року; 1,2 -
галузевий коефіцієнт перевищення
законодавчо встановленого рівня
мінімальної заробітної плати,
передбачений п. 9.4.1 Галузевої угоди; 167
годин - середньомісячна норма робочого
часу встановлена п. 9.4.2 Галузевої угоди;
6,90 грн. - мінімальна годинна тарифна
ставка; 6,441 - коефіцієнт співвідношення
розміру годинної тарифної ставки для
робітників підприємств вугільної
промисловості і мінімальної годинної
тарифної ставки (Таблиця 1 додатка 1 до
умов оплати праці Галузевої угоди).

Денна тарифна ставка вибійника 6
розряду з повним робочим днем на
підземній роботі за квітень 2011 року
повинна складати - 398,63 грн. виходячи з
наступного розрахунку: (44,44 х 6) х 1,3 х 1,15 =
398,63, де 44,44 грн. - годинна тарифна ставка
вибійника 6 розряду розрахована у
відповідності до вимог Галузевої
угоди; 6 годин - тривалість робочої
зміни на підземній роботі; 1,3 -
коефіцієнт перевищення законодавчо
встановленого рівня мінімальної
заробітної плати, передбачений нормами
ст. З Закону України "Про підвищення
престижності шахтарської праці"; 1,15 -
регіональний коефіцієнт перевищення
прожиткового мінімуму в Донецькім
області над законодавчо встановленим,
передбачений нормами п. 2.1 Регіональної
угоди так Донецькою
облдержадміністрацією, профспілковими
об’єднаннями Донецької області та
Донецькою обласною організацією
роботодавців на 2011 - 2012 роки.

Тобто, вважає, що відповідачем по
справі невірно розраховувалась
заробітна плата позивача, а відповідно
і виплачувалась не в повному обсязі,
наслідком чого на теперішній час у ТДВ
"Орендне підприємство "Шахта імені
ОСОБА_2 Московської" перед ОСОБА_1 існує
заборгованість по заробітній платі в
сумі 12039,24 грн.

На час розгляду даної справи в суді час
затримки розрахунку становить 940
календарних днів, з яких робочими за
цей час біли 575 днів і середній
заробіток за час затримки розрахунку,
що підлягає стягненню, станом на 06
листопада 2013 року складає 109158,00 грн., із
розрахунку: 189,84 грн. х 575 днів = 109158,00 грн.

Просить стягнути з відповідача на його
користь заробітну плату в сумі 12039,24
грн., середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні в
сумі 109158,00 грн.

Представник позивача в судовому
засіданні наполягав на задоволенні
позову.

Представник відповідача в суді проти
позову заперечував, і зокрема просив
застосувати строк позовної давності,
що у даному випадку становить три
місяці з дня коли особа дізналася або
повинна була дізнатися про порушення
свого права, тобто з 20.05.2011 року - з дня
коли з позивачем шахтою був проведений
остаточний розрахунок по заробітній
платі.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали по справі, суд
приходить до висновку, що заявлені
позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно копії
трудової книжки ОСОБА_1 перебував у
трудових відносинах з відповідачем з 07
лютого 2011 року по 10 квітня 2011 року.
Наказом по шахті № 71-к від 08.04.2011 року,
на підставі поданої заяви, ОСОБА_1 було
звільнено з ТДВ "ОП "Шахта
Новодзержинська" за власним бажанням.
(а.с. 5-7)

Відповідно до статті 15 Закону України
"Про оплату праці" підприємства
самостійно, з дотриманням норм і
гарантій, передбачених законодавством,
генеральною та галузевими
(регіональними) угодами, встановлюють в
колективному договорі форми і системи
оплати праці, норми праці, розцінки,
тарифні сітки, схеми посадових окладів,
умови запровадження та розміри
надбавок, доплат, премій, винагород та
інших заохочувальних, компенсаційних і
гарантійних виплат.

Основною державною гарантією в оплаті
праці, яка має враховуватись
підприємствами усіх форм власності і
господарювання, є мінімальна заробітна
плата.

Згідно зі ст. З Закону України "Про
оплату праці" мінімальна заробітна
плата - це законодавчо встановлений
розмір заробітної плати за просту,
некваліфіковану працю, нижче якого не
може провадитися оплата за виконану
працівником місячну норму праці (обсяг
робіт).

Тобто, працівнику має бути встановлено
тарифну ставку чи оклад. При цьому
необхідно враховувати норми статті 3
Закону, згідно з якою при виконанні
норми праці (обсягу робіт)
некваліфікованим працівником основна
заробітна плата не може бути нижче, ніж
мінімальна заробітна плата, та статті 6
Закону, якою встановлено, що на
підприємствах організація оплати
праці має здійснюватися з урахуванням
міжпосадових (міжкваліфікаційних)
співвідношень розмірів тарифних
ставок (окладів).

Статтею 9 Закону України "Про
колективні договори і угоди"
встановлено, що положення генеральної,
галузевої, регіональної угод діють
безпосередньо і є обов'язковими для
всіх суб'єктів, що перебувають у сфері
дії сторін, які підписали угоду.

Відповідно до статті 3 Закону України
"Про колективні договори і угоди"
сторонами генеральної угоди
виступають: професійні спілки, які
об'єдналися для ведення колективних
переговорів і укладення генеральної
угоди; власники або уповноважені ними
органи, які об'єдналися для ведення
колективних переговорів і укладення
генеральної угоди, на підприємствах
яких зайнято більшість найманих
працівників держави.

Таким чином, власники підприємств і
первинні профспілкові організації не є
безпосередніми учасниками колективних
переговорів щодо укладення угоди на
державному рівні (Генеральної угоди).

Інтереси власників підприємств,
установ, організацій всіх форм
власності представляють відповідні
об'єднання організацій роботодавців з
всеукраїнським статусом в особі
уповноважених ними органів.
Представництво і здійснення захисту
прав членів первинних профспілок на
державному рівні договірного
регулювання трудових і
соціально-економічних відносин
здійснюють відповідні профспілки, які
мають статус всеукраїнських
профспілок, в особі уповноважених ними
органів.

Отже, якщо представники сторін (через
уповноважених осіб), які представляють
інтереси підприємства, брали участь у
підписанні Генеральної угоди (або
згодом приєдналися до цієї угоди), то її
норми є обов'язковими під час укладення
колективного договору.

В іншому випадку для підприємств, які
при укладенні угоди не були
представлені уповноваженими
представниками зі сторони власника і
сторони профспілки, умови і розміри
оплати праці встановлюються з
дотриманням мінімальних гарантій,
встановлених законодавством України,
зокрема розміру мінімальної
заробітної плати, оплати за роботу у
нічний час, святкові та неробочі дні,
надурочну роботу тощо, (лист
Міністерства праці та соціальної
політики 04.07.2008 р. N 435/13/84-08 "Про
поширення норм Генеральної угоди")

Як встановлено в суді, керівництво ТДВ
"ОП "Шахта "Імені ОСОБА_2 Московської" не
підписувало вказаної угоди, у зв'язку з
чим не перебуває у сфері дії сторін, які
підписали угоду.

Мінімальна заробітна плата , що є
основною державною гарантією в оплаті
праці, яка має враховуватись
підприємствами усіх форм власності і
господарювання, ТДВ "ОП "Шахта "Імені
ОСОБА_2 Московської" виконується в
повному обсязі.

Що стосується стягнення середнього
заробітку за час затримки його виплати,
суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 233 КЗпП Україні
передбачено, що для звернення
працівникові з заявою про вирішення
трудового спору безпосередньо до
районного, районного у місті, міського
чи міськрайонного суду встановлено
тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права.

Відповідно до пункту 22 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 24
грудня 1999 р. N 13 "Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці":

суди мають враховувати, що у справах
про оплату праці діє тримісячний строк
звернення із заявою до КТС або
безпосередньо до суду, який
обчислюється з дня, коли працівник
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права (статті 225, 233
КЗпП), і відповідно до цього з'ясовувати
зазначену дату. Десятиденний строк на
оскарження рішення КТС обчислюється з
дня вручення виписки з протоколу
засідання комісії чи копії рішення.

Закінчення строку виплати заробітної
плати (ст. 115 КЗпП України) не є початком
перебігу зазначеного процесуального
строку, якщо не оспорюється право на її
одержання; у відповідних випадках ця
обставина може бути підставою для
вимог про компенсацію втрати частини
заробітку у зв'язку із затримкою його
виплати.

Непроведення розрахунку з працівником
у день звільнення або, якщо в цей день
він не був на роботі, наступного дня
після його звернення з вимогою про
розрахунок є підставою для
застосування відповідальності,
передбаченої ст. 117 КЗпП України. У
цьому разі перебіг тримісячного строку
звернення до суду починається з
наступного дня після проведення
зазначених виплат незалежно від
тривалості затримки розрахунку.

Пропуск без поважних причин
тримісячного строку звернення до суду
с самостійною підставою для відмови в
позові.

В суді представник відповідача
зазначив, що повний розрахунок з
позивачем був проведений 20.05.2011 року,
проти чого в суді не заперечував
представник позивача.

Тобто, позивач дізнався або повинен був
дізнатися про порушення свого права в
день перерахування на обліковий
рахунок грошових коштів – 20.05.2011 року.

З огляду на зазначене, суд
вважає, що підстави для задоволення
позову відсутні, оскільки позовні
вимоги не обґрунтовані і не
підтверджені доказами, крім того,
позивачем пропущений тримісячний
строк для звернення до суду, причини
поважності пропуску такого строку
позивачем відсутні.

Керуючись ст. ст. 10,11,60, 212 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ

В позові ОСОБА_1 до
Товариства з додатковою
відповідальністю "Орендне
підприємство "Шахта імені ОСОБА_2
Московської" про стягнення заробітної
плати, середнього заробітку за час
затримки його виплати - відмовити.

Апеляційна скарга на
рішення суду може бути подана протягом
10 днів з дня його проголошення.

Суддя :