Справа № 432/4207/13-ц
Провадження №2/432/1537/2013
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2013 р.

Стахановський
міський суд Луганської області

у складі:

головуючого : судді ШАРГАРОВСЬКОЇ В.І.

при секретарі СКРИПНИК Г.С.

за участю:

- позивача
ОСОБА_1

- представника відповідача

міського центру культури і

дозвілля «Заря» відділу культури

і туризму виконавчого комітету

Первомайської міської ради

Луганської області, який діє на

підставі довіреності
ОСОБА_2

- представника відповідача

міського центру культури і

дозвілля «Заря» відділу культури

і туризму виконавчого комітету

Первомайської міської ради

Луганської області, який діє на

підставі довіреності від 24.12.2013 р.
ОСОБА_3

- 3-ї особи з боку відповідача,

яка не заявляє самостійних вимог

щодо предмету спору
ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Стаханові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
міського центру культури і дозвілля
«Заря» відділу культури і туризму
виконавчого комітету Первомайської
міської ради Луганської області, третя
особа з боку відповідача, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору ОСОБА_4 про скасування
наказу про звільнення, поновлення на
роботі та стягнення заробітку за час
вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до Стахановського
міського суду Луганської області із
позовом до відповідача про скасування
наказу про звільнення, про поновлення
на роботі та стягнення оплати за час
вимушеного прогулу.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначила, що з 01.09.2010 р. по
31.05.2013 р. вона працювала керівником
гуртка міського центру культури і
дозвілля «Заря» відділу культури і
туризму виконавчого комітету
Первомайської міської ради. Наказом №
12-п від 22.05.2013 р. вона була звільнена із
займаної посади на підставі наказу
установи з підставою звільнення :
«Вчинення працівником, який виконує
виховні функції, аморального
проступку, не сумісного з продовженням
даної роботи». З наказом не згодна,
оскільки, будь- яких аморальних
проступків – не сумісних з
продовженням роботи керівника гуртка,
вона не вчиняла. У наказі про
звільнення позивача з займаної посади
мають місце тільки посилання на наказ
керівника установи № 8-л від 24.04.2013 р.,
подання керівника установи, рішення
профспілки установи та акт про відмову
працівника надати пояснення. Всі
означені документи створені за
ініціативою керівника установи у
зв’язку із неприязливими стосунками,
які склалися між ними. Раніше до
дисциплінарної відповідальності
позивач не притягувалася. Має численні
нагороди за професійні здобутки.
Просить суд скасувати наказ міського
центру культури і дозвілля «Заря»
відділу культури і туризму виконавчого
комітету Первомайської міської ради
Луганської області № 8-л від 22.05.2013 р.
про оголошення догани; поновити
позивача на роботі керівника гуртка
міського центру культури і дозвілля
«Заря» відділу культури і туризму
виконавчого комітету Первомайської
міської ради Луганської області;
стягнути з міського центру культури і
дозвілля «Заря» відділу культури і
туризму виконавчого комітету
Первомайської міської ради Луганської
області на користь позивача середній
заробіток за час вимушеного прогулу з
31.05.2013 р. до дня поновлення на роботі,
який на день пред’явлення позову
становить 1 105 грн. Між судовими
засіданнями позивач подала суду
декілька уточнених позовних заяв, в
яких просила суд про стягнення з
відповідача на її користь середнього
заробітку за час вимушеного прогулу з
31.05.2013 р. до дня поновлення на роботі в
сумі відповідно 1 943 грн. (а.с.79-84), 3 149 грн.
(а.с. 104-109); 4 958 (а.с.125-130); 7 973 грн. (а.с. 159-160);
9 782 грн. (а.с. 170). Також позивач подала
суду письмову заяву в якій зазначила,
що звертаючись до суду із позовом, вона
помилково зазначила пункт про
скасування наказу № 8-л від 22.05.2013 р. про
оголошення догани, оскільки мала на
увазі саме скасування наказу № 12-п від
22.05.2013 р. про звільнення.

В судовому засіданні позивач уточнені
вимоги підтримала у повному обсязі і
суду пояснила, що вона працювала
керівником вокального гуртка «Каприз».
Коли керівником міського центру
культури та дозвілля «Заря» (далі МЦКД
«Заря») була призначена ОСОБА_5, в них
почалися непорозуміння, оскільки вони
знайомі давно і остання завжди
упереджено ставилася до позивача.
23.04.2013 р. позивач була на роботі в МЦКД
«Заря». Оскільки з вокальним тріо вона
була запрошена на конкурс до м. Ялта, у
зв’язку х тим, що інші учасники
колективу, мешкають в м. Стаханові,
позивач приїхала до м. Стаханова, де
проводилася репетиція. Про це було
відомо завідуючій відділом з основних
видів діяльності ОСОБА_4 і раніше в
усній формі узгоджено з директором
ОСОБА_5, оскільки кожного вівторка та
четверга позивач з 14.00 г. приїздила до м.
Стаханова на репетицію. 24.04.2013 р.,
дізнавшись від заступника директора з
адміністративно – господарської
роботи ОСОБА_2 за наказ про оголошення
догани, вона була обурена і,
розмовляючи з останнім, підвищили
наголос. Брутальної лайки, під час
розмови, вона не висловлювала. Поряд з
ними в фойє установи нікого не було.
ОСОБА_4 та ОСОБА_6 знаходилися в
методкабінеті, діти позивача
займались вокалом в залі, де гучно
лунала музика. ОСОБА_5, постійно
псувала репутацію позивача, соромила
її при усіх, при дітях, з якими
займалася позивач. Просить уточнені
позовні вимоги задовольнити у повному
обсязі.

Представник відповідача - ОСОБА_2, в
судовому засіданні пред’явлені вимоги
не визнав. Суду надано письмові
заперечення, в яких зазначено, що МЦКД
«Заря» створений з метою задоволення
естетичних потреб населення та
розвитку творчо обдарованих дітей м.
Первомайська, з метою відродження і
розвитку національної культури,
художньо – естетичного виховання
дітей і підлітків. Позивач працювала
керівником вокальної студії «Каприз»
За час роботи постійно порушувала
правила внутрішнього розпорядку без
поважних причин – покидала робоче
місце. Остання має нестійку психіку та
конфліктний характер. Наказ про
звільнення вважає належно оформленим,
з дотриманням усіх необхідних
попередніх процедур. Прилюдна образа
керівника ОСОБА_5 в присутності
працівників МЦКД «Заря», вихованців
вокальної студії «Каприз» з боку
позивача є аморальним проступком, тому
що така поведінка має великий
негативний і психологічний вплив на
вихованців навчально – виховного
процесу. В судовому засіданні
представник відповідача пояснив, що,
якби у позивача була домовленість з
приводу репетицій в м. Стаханові, то
повинен був бути виданий якийсь наказ,
з приводу того, що директор дозволяє їй
виїздити на репетиції, но нічого не
було, доказів немає, тому відсутність
позивача на роботі і була зарахована,
як прогул. В установі вівся журнал
прибуття працівників на роботу та
уходу з роботи. У МЦКД «Заря» прцює 12
чоловік. 23.04.2013 р. на роботі було
приблизно 10 чоловік. У означеному
журналі розписуються не всі
працівники, оскільки деякі працюють на
пів ставки по 4 години. Куди зараз
подівся журнал пояснити не може.
Номенклатурою справ його ведення не
передбачено. Директором МЦКД «Заря» на
профспілковий комітет було подано 2
пропозиції : об’явити позивачу догану
чи звільнити. Профспілковий комітет
почав обговорювати справу і позивачу
було запропоновано знайти компроміс,
визнати свої помилки, але вона
відмовилась. Спочатку профспілковий
комітет вирішив оголосити догану,
але позивач відреагувала на це тим, що
повідомила, що має намір звернутися до
суду. Після чого профспілкові збори
продовжились, деякі члени профспілки
запропонували переголосувати, тому що
їх не влаштувала поведінка позивача і
переголосували за її звільнення.
Підставою для постановлення наказу про
звільнення позивача була образа
директора МЦКД «Заря» в присутності
дітей та працівників, а також
неадекватна поведінка позивача. З
сумою середньоденного заробітку
позивача згоден. 24.04.2013 р. в фойє
установи позивач підійшла до
представника відповідача і
поцікавилася з приводу чого їй було
оголошено догану. Останній повідомив
позивачу, що причиною стала її
відсутність на роботі понад 3 години.
Тоді позивач, в присутності дітей свого
вокального гуртка висловилася на
адресу керівника закладу брутальною
лайкою. Просить в задоволенні позовних
вимог відмовити у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 в
судовому засіданні вимоги позивача не
визнав у повному обсязі і суду пояснив,
що копію журналу обліку робочого часу
працівників МЦКД «Заря» надати до суду
можливості не має, оскільки за
номенклатурою справ зазначений журнал
не ведеться. Облік присутніх на
робочому місці ведеться в установі
згідно щоденної відмітки в табелі
вихождаємості, на підставі якого
бухгалтерія нараховує працівникам
заробітну плату. Оскільки табель
вихождаємості працівників МЦКД «Заря»
за квітень 2013 р. було здано в
бухгалтерію 22.04.2013 р., в ньому
відображено, що позивач 23.04.2013 р. була
присутня на роботі протягом всього
робочого часу. В травні 2013 р. на
підставі наказу директора МЦКД «Заря»
№ 8-л від 24.04.2013 р. про оголошення
позивачу догани за прогул,
бухгалтерією установи було проведено
перерахунок нарахованої за квітень
заробітної плати позивачу з
урахуванням того, що 23.04.2013 р. остання не
була на роботі і зазначений день їй
було зараховано як прогул. В
задоволенні позовних вимог просить
відмовити.

3- я особа з боку відповідача, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору, позовні вимоги не
визнала у повному обсязі і суду
пояснила, що догану позивачу було
об’явлено за відсутність на робочому
місці 23.04.2013 р. більше ніж 3 години.
Звільнення позивача проведено з
дотриманням процедури, а саме за згодою
профспілки закладу. Крім того суду
пояснила, що у позивача були не дуже
добрі відносини не тільки з директором,
але й з усім творчим колективом. Ніхто
не міг з нею знайти спільної мови. Вона
до цього не прагнула, про що свідчить
те, що за місяць до її звільнення, усі
творчі працівники закладу перейшли до
кабинету директора, оскільки з
позивачем знаходитися в одному
кабінеті було не можливо, вона не
давала працювати, постійно щось
кидала, ображала. Коли 23.04.2013 р. вона
поїхала до м. Стаханова, то нічого з
цього приводу не сказала. Вона до цього
підходила і казала, що вона поїхала на
заняття, але ОСОБА_4 сказала позивачу,
що не відпускає її, тоді позивач
сказала, що вона повідомляє останню
про це, а не відпрошується в неї.
Критику вона зовсім не сприймає.
Журнал обліку робочого часу ніхто не
контролює. Він лежав у фойє на столі,
біля техперсоналу. Любий гррмадянин
міг його взяти, розписатися, це
доступне місце для всіх. Журнал завела
ОСОБА_5, оскільки працівники
спізнювалися на роботу, але ОСОБА_4 не
завжди розписувалася в ньому, оскільки
могла забути це зробити, чи не вважала
за потрібне, оскільки керівник
установи і так знала коли остання на
работі чи коли її немає. Цей журнал
вівся для всіх працівників. Робота
керівника гуртка в у станові
проводиться на підставі Уставу закладу
та Правил внутрішнього розпорядку.
Окремих функціональних обов’язків на
працівників закладу, і в тому числі на
позивача, не розроблялося. Просить в
задоволенні позовних вимог відмовити у
повному обсязі.

Допитаний в якості свідка представник
відповідача ОСОБА_2, суду показав, що
позивач йому задала питання, чому їй
оголосили догану. Останній їй пояснив,
що вона була відсутня на робочому
місці більше 4-х годин, що є прогулом і
з приводу цього директор оголосила їй
догану. Якщо позивач не згодна з
доганою, то хай вона підійде до
директора і остання їй надасть
докладні пояснення, але у відповідь він
почув на адресу директора брутальну
лайку. Він спробував зупинити позивача,
але остання продовжувала обговорювати
директора в присутності дітей, які йшли
на репетицію. Всі ці події мали місце
23.04.2013 р. у другій половині дня,
приблизно біля 15.00 г. Андрейчук В.Д. в
цей час знаходився у фойє закладу. З
його точки зору діти чули вислови
позивача. 13.05.2013 р. він був присутній на
засіданні профспілкового комітету.
Директор ОСОБА_5 дала завдання
розібратися з поведінкою позивача.
Було 2 пропозиції : звільнення з роботи
та догана. Профспілковий комітет
вирішив об’явити догану, але позивач
не погодилась і почала ображати
профспілковий комітет, почала казати,
що вона це так не залишить, піде далі і
що вони для неї ніхто. Начальник
відділу культури, яка була присутня на
зборах, також намагалася заспокоїти
позивача, але це було даремно. Позивачу
дали можливість переглянути своє
відношення до колективу й зробити
певні висновки. Позивач була
одиначкою. Вона приходила на роботу
одна, ні з ким не спілкується і
колектив не бажав з нею спілкуватися.
Дітей у неї не було до 30.05.2013р.,
причина свідку невідома. Він вважає, що
позивач не має права після цього
займатися з дітьми. Колектив не хоче з
нею спілкуватися, знаходитися в одному
кабінеті. Журнал приходу працівників
вівся, але де він тепер знаходиться,
свідку не відомо.

Свідок Жигалкіна:Олена Павлівна суду
показала, що звільнили особу, оскільки
у колективі було проведено збори. Це не
чий – то ультиматум. На профспілкових
зборах обговорювалося питання з
приводу того, що був зафіксований факт
висловлювання позивача на адресу
директора брутальною лайкою. На зборах
були присутні 5 чоловік. Вона
відмовилася підписати доповідну
записку і весь час казала, що буде суд.
Тоді провели переголосування і
більшість учасників зборів
висловилися за звільнення. Позивач
основним аргументом висловила те, що
її довели до такого стану. Свідок не
була присутня в фойє під час інциденту,
а знаходилася у методкабінеті. Двері
кабінету були відчинені. В фойє
установи знаходилися ОСОБА_2 та
позивач. Більше свідок нікого не
пам’ятає. 24.04.2013 г. після планьорки
свідок та ОСОБА_7 зайшли до свого
методкабинету, двері були відчинені і
вони почули крики. Розмова проходила
між позивачем та ОСОБА_2 Чи був
присутній під час розмови технічний
персонал, свідок пояснити не може,
оскільки не бачила. Розмова проходила
біля кабінету директора. В фойє більше
нікого не було, но були відчинені двері
до студиї і там знаходились діти, але
свідок не може пояснити на скільки
вони все чули.

Свідок ОСОБА_8 суду показала, що позивач
є її сестрою. В установі до її сестри
ставилися упереджено, ображали її, не
дозволяли нормально виконувати свою
роботу.

Відповідно до положень ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
на підставі доказів, наданих сторонами.
Судом досліджені всі докази, надані
учасниками судового процесу.
Клопотання про витребування і
дослідження інших доказів до суду не
надійшли. Суд постановляє рішення на
підставі доказів, наданих сторонами та
іншими учасниками процесу і
досліджених під час судового розгляду
справи.

Вислухавши пояснення позивача,
представників відповідача, 3-ї особи з
боку відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору,
показання свідків, дослідивши письмові
докази та оцінивши усі доказі по справі
в їх сукупності, суд приходить до
наступних висновків:

частина 1 стаття 43 Конституції України
та ст.2 КЗпП України гарантують кожному
громадянину України право на працю, що
включає можливість заробляти собі на
життя працею, яку він вільно обирає або
на яку вільно погоджується.

Зазначене конституційне право було
реалізовано позивачем, коли вона 01.09.2010
р. була прийнята на роботу до міського
центру культури відділу культури і
туризму виконавчого комітету
Первомайської міської ради на посаду
керівника гуртка, що підтверджено
копією витягу з наказу № 23 від 31.08.2010 р.
міського центру культури відділу
культури і туризму виконавчого
комітету Первомайської міської Ради
від 31.08.2010 р. (а.с.85) та копією трудової
книжки серії ВО № 211258 виписаної 23.08.2003
р. (а.с.3-12), які суд оцінює як допустимі і
кладе їх в основу рішення в якості
письмових доказів, оскільки оригінали
зазначених документів видано
уповноваженими посадовими особами та
установами і оформлено у відповідності
до вимог діючого законодавства. Крім
того, представники відповідача та інші
учасники судового засідання
зазначений факт не заперечують, тому
він вважається судом встановленим і
доведеним.

Відповідно до положень п.3 ч.1 ст. 41
Закону України про працю (далі КЗпП)
трудовий договір з ініціативи власника
або уповноваженого ним органу може
бути розірвано також у випадках
вчинення працівником, який виконує
виховні функції, аморального
проступку, не сумісного з продовженням
даної діяльності. За цією підставою
можуть бути звільнені особи, зазначені
в ст. 50 Закону України «Про освіту», як
учасники педагогічного процесу, а
також інші особи, до складу трудових
обов’язків яких входить виконання
виховних функцій.

На підставі Статуту комунального
закладу «Первомайський міський Центр
культури та дозвілля «Заря» метою
створення означеного закладу є
забезпечення естетичного виховання
громадян, формування і розвитку
соціально зрілої, творчої особистості
з усвідомленою громадянською позицією,
почуттям національної самосвідомості,
а також створення умов для розвитку
творчих здібностей. Учасниками
навчально - виховного процесу
зазначеного закладу, поряд з іншими є
керівники колективів художньої
самодіяльності. Керівники гуртків МЦКД
«Заря», відповідно до Статуту,
зобов’язані сприяти розвитку
інтересів та здібностей дітей…,
приділяти повагу до патріотичного,
морального та естетичного виховання
(п.2.1, 4.1, 4.6 Статуту (а.с. 46-48).

Згідно з поясненнями, наданими у абзаці
3 пункту 28 Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 06.11.1992 р. «Про практику
розгляду судами трудових спорів» з
підстав вчинення аморального
проступку, несумісного з продовженням
даної роботи (п.3 ст. 41 КЗпП), можуть бути
звільнені лише ті працівники, які
займаються виховною діяльністю...
Виходячи з мети утворення закладу, в
якому позивач працює на посаді
керівника гуртка, вона є працівником,
яка поряд з іншими трудовими
обов'язками, займається виховною
діяльністю.

Відповідно до положень ч.1 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень…

Відповідно до положень ст. 57 ЦПК
України доказами є будь – які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інші обставини, які мають
значення для вирішення справи.

Пояснення позивача, представників
відповідача, 3-ї особи з боку
відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору,
суд в основу рішення в якості доказів
не кладе, оскільки, відповідно до вимог
ч.2 ст. 57 ЦПК України вони мають статус
доказів, якщо означені особи надали ці
пояснення, будучі допитаними в якості
свідків.

Пояснення ОСОБА_2, надані ним в якості
свідка, суд в основу рішення як доказ не
кладе, оскільки в своїх поясненнях,
свідок розповів, що обставини, які
стали підставою для звільнення
позивача, мали місце 23.04.2013 р. після 15.00
г., що не узгоджується з іншими
доказами, дослідженими під час
судового розгляду справи, а саме копією
наказу № 8-л від 24.04.2013 р. (а.с.13, 60),
копією доповідної від 24.04.2013 р.
завідуючої відділом з основних видів
діяльності ОСОБА_4 (а.с.58), копії ОСОБА_5
про порушення правил трудового
розпорядку Первомайського МЦКД «Заря»
від 23.04.2013 р. (а.с.59), копією протоколу № 5
засідання єдиного для інформування від
24.04.2013 р. (а.с.59), відповідно до яких 23.04.2013
р. після 14.00 г. позивач в МЦКД «Заря »
була відсутня.

Показання свідка ОСОБА_6 суд оцінює
критично і в основу рішення не кладе,
оскільки із загальних обставин справи,
досліджених під час судового розгляду
справи, витікає, що між нею та позивачем
склалися неприязні відносини і до дій
позивача вона ставиться упереджено, що
викликає сумніви суду в об’єктивності
її показань. Крім того, показання, які
вона надала судові під присягою
суттєво відрізняються від викладення
нею обставин справи у доповідній
записці від 24.04.2013 р., копія якої була
досліджена судом під час судового
засідання (а.с.65).

Показання свідка ОСОБА_8 суд також
оцінює критично і в основу рішення не
кладе, оскільки остання 24.04.2013 р. в
приміщенні МЦКД «Заря» була відсутня, а
її показання стосуються лише загальної
атмосфери, яка виникла в колективі МЦКД
«Заря» відносно позивача, яка є сестрою
свідка.

Копії доповідних записок, відповідно,
ОСОБА_2 без дати, ОСОБА_6 від 24.04.2013 р.,
ОСОБА_4 від 24.04.2013 р. (а.с. 64-66), суд в
основу рішення в якості письмових
доказів не кладе, оскільки відомості,
зазначені в них, не співвідносяться з
поясненнями та показаннями означених
осіб, які ними були надані під час
судового розгляду справи.

Підставою для звільнення працівника за
правилами п.3 ст. 41 КЗпП України є не
будь - який аморальний проступок, а
такий, що несуміснимй із продовженням
даної роботи і підставою для
звільнення особи за означеною статтею
не може бюути загальна характеристика
її поведінки та неприязні стосунки, які
склалися між сторонами.

Частина 1 статті 235 КЗпП України
визначає, що у разі звільнення без
законних підстав… працівник повинен
бути поновлений на попередній роботі
органом, який розглядає трудовий спір.

В судовому засіданні встановлено, що
між сторонами склалися неприязні
стосунки, факт вчинення позивачем
аморального вчинку, не сумісного з
продовженням нею роботи у МЦКД «Заря»,
не знайшов свого підтвердження, а отже
наказ № 12-п від 22.05.2013 р. про звільнення
позивача із займаної посади з підстав
вчинення працівником, який виконує
виховні функції, аморального
проступку, не сумісного з продовженням
даної діяльності на підставі п.3 ст. 41
КЗпП України не ґрунтується на законі і
підлягає скасуванню, а позивач –
поновленню на роботі в МЦКД «Заря» на
посаді керівника гуртка.

Частина 2 статті 235 КЗпП України
встановлює, що при винесенні рішення
про поновлення на роботі орган, який
розглядає трудовий спір, одночасно
приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу.

Порядок обчислення середньої
заробітної плати, затверджено
постановою Кабінету Міністрів України
№ 100 від 08.02.1995 р.(далі Постанова),
відповідно до якого середньомісячна
заробітна плата обчилюється виходячи з
виплат за останні 2 календарні місяці
роботи, що передують події, з якою
пов’язана відповідна виплата.

Останніми місяцями роботи позивача
перед звільненням є квітень та травень
за які позивач отримала відповідно по 1
474 грн., що підтверджено довідкою про
доходи (а.с.86), яку суд оцінює як
допустиму і кладе її в основу рішення в
якості письмового доказу, оскільки
зазначений документ видано
уповноваженою установою і оформлено у
відповідності до вимог діючого
законодавства. Крім того, позивач,
представники відповідача та 3-тя особа
з боку відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору,
переконливих доказів на спростування
відомостей, зазначених у довідці, суду
не надали.

В МЦКД «Заря» встановлено 5-ти денний
робочий тиждень і нормальна тривалість
робочого часу працівників не може
перевищувати 40 годин на тиждень, що
підтверджено копією Правил
внутрішнього трудового розпорядку
МЦКД «Заря» (далі Правила)(п. 5.1 Правил)
(а.с.53, 91, 135), та копіями табелів
врахування робочого часу працівників
МЦКД «Заря» за квітень та травень 2013 р.
(а.с.156 – 157), які суд оцінює як допустимі
і кладе їх в основу рішення в якості
письмових доказів, оскільки оригінали
зазначених документів складено і
посвідчено і відповідності до умов
діючого законодавства. Крім того,
учасники процесу на спростування
зазначеного факту переконливих
доказів суду не надали.

Відповідно до п.8 Постанови нарахування
виплат, що обчислюються із середньої
заробітної плати за останні два
м’ясці, провадяться шляхом множення
середньоденного (годинного) заробітку
на число робочих днів /годин, а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком. Середньоденна (годинна)
заробітна плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох робочих
місяців робочі (календарні) дні на
число відпрацьованих робочих днів
(годин), а у випадках, передбачених
чинним законодавством, - на число
календарних днів за цей період.

Відповідно до листа Мінсоцполітики
України від 21.08.2012 р. № 9050/0/14-12/13 Про
розрахунок робочого часу на 2013 р. з
додатком кількість робочих днів 2013 р.
відповідно у квітні складає 22; у травні
– 19, у червні – 18, у липні – 23, у серпні
-21, у вересні – 21, у жовтні – 23, у
листопаді – 21, у грудні 22, що є
загальновідомим фактами і, відповідно
до положень ч.2 ст. 61 ЦПК України,
доказуванню не підлягають.

Як зазначено вище, заробітна плата
позивача за фактично відпрацьовані два
місяці, які передували її звільненню,
склала 2 948 грн. За означені два місяці
(квітень та травень) позивач фактично
відпрацювала 40 робочих днів (21 у квітні
та 19 у травні).

В судовому засіданні встановлено, що
23.04.2013 р., відповідно до наказу позивачу
зараховано як прогул і у травні 2013 р.
позивачу проведено перерахунок
заробітної плати, що підтверджено
копією наказу № 8-л від 24.04.2013 р. «Про
оголошення догани» (а.с.13, 60, 152), копією
наказу № 8 від 03.05.2013 р. «Про перерахунок
заробітної плати» (а.с.166) та
поясненнями головного бухгалтера МЦКД
«Заря» ОСОБА_9 (а.с.167), які суд оцінює як
допустимі і кладе їх в основу рішення в
якості письмових доказів, оскільки
вони у встановленому законом порядку
не оскаржені і не скасовані. Отже при 22
робочих днях у квітні 2013 р. позивачу
слід врахувати тільки 21 робочий день і
її середньоденна заробітна плата скала
73,7 грн. (2 948 грн.: 40 робочих днів = 73,7грн.,
де 2 948 грн. – заробітна плата, отримана
позивачем за квітень і травень 2013 р.; 40
– робочі дні, відпрацьовані позивачем
за квітень і травень 2013 р.).

З часу звільнення до дати
постановлення судового рішення, а саме
26.12.2013 р., сплинуло 146 робочих днів
(18+23+21+21+23+21+19 = 146, де 18, 23, 21, 21, 23, 21, 19
відповідно робочі дні помісячно за
період з 31.05.2013 р. по 26.12.2013 р.).

Таким чином середня заробітна плата
позивача за час вимушеного прогулу
склала 10 760,20 грн. (73,7 грн. х 146 днів = 10 760,20
грн.).

Звертаючись до суду з уточненою заявою,
позивач просить суд стягнути з
відповідача на її користь середню
заробітну плату за час вимушеного
прогулу в сумі 9 782 грн.

Виходячи з принципу диспозитивності,
закріпленому в ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи в рамках
заявлених позовних вимог. Отже з
відповідача на користь позивача слід
стягнути 9 782 грн. в рахунок
відшкодування середньої заробітної
плати за час вимушеного прогулу
позивача.

Відповідно до положень ч.1 ст.233 КЗпП
працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору у справах
про звільнення в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

В судовому засіданні встановлено, що
оскаржуваний наказ № 12-л від 22.05.2013 р. та
трудову книжку позивач отримала 31.05.2013
р., що не оспорюється сторонами, а також
підтверджено копією журналу про рух
трудових книжок (а.с.133, 157-158).

Позовну заяву позивач спрямувала до
суду поштовою кореспонденцією 26.06.2013 р.,
що підтверджено штемпелем на поштовому
конверті (а.с.32), отже позовна заява
подана позивачем в межах строку,
передбаченого законом для звернення до
суду за захистом порушеного права.

Відповідно до положень ч.3 ст. 88 ЦПК
України, якщо позивача, на користь
якого ухвалено рішення, звільнено від
сплати судового збору, він стягується з
відповідача в дохід держави
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимог.

Згідно з положеннями п.1 ч.1 ст. 5 Закону
України «Про судовий збір», позивач
звільнена від сплати судового збору.

Оскільки вимоги позивача судом
задоволені у повному обсязі, з
відповідача на користь держави слід
стягнути судовий збір в сумі 229,40 грн.

Керуючись ч.1 ст. 43 Конституції України;
ст. ст.2, 41 ч.3, 233 ч.1, 235 ч.1, 2 Кодексу
Законів про працю України; п.8 Постанови
Кабінету Міністрів України № 100 від
08.02.1995 р.; п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про
судовий збір»; ст.ст. 10, 11, 60, 61 ч.2, 88 ч.3,
212-215, 292, 294, 367 ч.1 п.1,4 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у
повному обсязі.

Скасувати наказ № 12-л від 22.05.2013 р. про
звільнення ОСОБА_1.

Поновити ОСОБА_1 на посаді керівника
гуртка комунального закладу
«Первомайський міський Центр культури
та дозвілля «Заря» з 26.12.2013 р.

Стягнути з комунального закладу
«Первомайський міський Центр культури
та дозвілля «Заря» на користь ОСОБА_1 9
782 грн. в рахунок відшкодування
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу за період з 31.05.2013 р. по 26.12.2013 р.

Стягнути з комунального закладу
«Первомайський міський Центр культури
та дозвілля «Заря» на користь держави
судовий збір в сумі 229,40 грн. в рахунок
сплати судового збору.

Рішення в частині поновлення на роботі
та стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу за один місяць
допустити до негайного виконання.

Повне рішення суду буде викладено
протягом 5 днів, з проголошення його
вступної та резолютивної частини.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку на апеляційне
оскарження, якщо апеляційну скаргу
подано не було. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржено протягом 10
днів, з дня його проголошення, шляхом
подання апеляційної скарги до
апеляційного суду Луганської області
через Стахановський міський суд
Луганської області.

Головуючий

Шаргаровська В.І.