Справа № 2/2113/967/2012
(провадження № 2/658/358/2013)
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2013 року
м.Каховка

Каховський міськрайонний суд
Херсонської області у складі:

головуючого: судді Подіновської Г.В.,

при секретарях: Боруль А.І., Тропіній
Н.О., Павловській Ю.О.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідачів : ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Каховка
Херсонської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя
особа - Каховська міська рада, про
встановлення факту спільного
проживання, визнання права власності,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з даним
позовом, посилаючись на те, що після
смерті її матері ОСОБА_6 , яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1, відкрилась спадщина на
будинок АДРЕСА_1. Спадкоємцями першої
черги є вона та відповідачі по справі.
На час смерті матері вона проживала
спільно із спадкодавцем та вважає, що
прийняла спадщину, але нотаріус у
видачі свідоцтва про право на спадщину
відмовив.

Просила суд встановити факт постійного
проживання з ОСОБА_6, померлою
ІНФОРМАЦІЯ_1, на час відкриття спадщини
та визнати за нею право власності на ?
частину житлового будинку з будівлями
та спорудами АДРЕСА_1.

У судовому засіданні позивачка та її
представник позовні вимоги підтримали
у повному обсязі за обставинами,
викладеними у позові, просили позов
задовольнити.

Відповідачі та представник
відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_5 позовні
вимоги не визнали, пояснили, що ОСОБА_1
спільно із спадкодавцем не проживала,
тому спадщину не прийняла. У
задоволенні позову просили відмовити.

Представник третьої особи проти
задоволення позову не заперечував.

Заслухавши пояснення сторін, свідків,
дослідивши матеріали справи та
інвентарної справи, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 1216 ЦК України,
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця),
до інших осіб (спадкоємців).

Частинами 1, 3 ст. 1268 ЦК України
передбачено, що спадкоємець за
заповітом чи за законом має право
прийняти спадщину або не прийняти її;
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що
прийняв спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Згідно з ч.1 ст.1269 ЦК України
спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати до нотаріальної контори
заяву про прийняття спадщини.

За змістом зазначених норм прийняття
особою спадщини обумовлюється або
постійним проживанням спадкоємця із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, або у разі відсутності
наведених вище обставин, поданням до
нотаріальної контори заяви про
прийняття спадщини у визначений ч.1 ст.
1270 ЦК України строк.

Відповідно до ст.1270 ЦК України для
прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини.

У судовому засіданні з'ясовано, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки -
ОСОБА_6 (т.1, а.с.92, 96), після смерті якої
відкрилась спадщина, до складу якої
увійшов будинок АДРЕСА_1.

Вказану спадщину шляхом подачі заяви
до нотаріальної контори прийняв син
ОСОБА_6 - ОСОБА_7 (т.2 а.с. 64, 67),
спадкоємцями якого є відповідачки
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, його дружина та дочка
(т.1, а.с.112).

ОСОБА_1, яка зареєстрована за адресою:
АДРЕСА_2, у встановлений
законодавством шестимісячний строк із
заявою про прийняття спадщини до
нотаріуса не зверталась, тому
вважається такою, що не прийняла
спадщину, про що зазначено в листі
Каховської міської державної
нотаріальної контори від 18.11.2011 року
№950/02-14 (т.1 а.с.102).

Як вказано в п. 23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику у справах про спадкування" № 7
від 30 травня 2008 року, якщо постійне
проживання особи зі спадкодавцем
на час відкриття спадщини не
підтверджено відповідними
документами, спадкоємець має
право звернутися в суд із заявою про
встановлення факту постійного
проживання зі спадкодавцем на час
відкриття спадщини.

Відносини щодо місця проживання
фізичної особи регулюються Законом
України "Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні". Цим законом замість прописки
введений режим реєстрації фізичних
осіб при зміні місця їх проживання або
перебування за їх заявою. Закон виділяє
"місце проживання" та "місце
перебування".

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України
"Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні"
реєстрація місця проживання або її
відсутність не можуть бути умовою
реалізації прав і свобод, передбачених
Конституцією, законами чи міжнародними
договорами України, або підставою для
їх обмеження.

Згідно зі ст. 3 цього Закону місце
проживання - це
адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком понад шість місяців
на рік, а місце перебування - це
адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком менше шести місяців
на рік.

В той же час, ч. 1 ст. 29 ЦК України
передбачає, що постійним місцем
проживання громадянина є житловий
будинок, квартира, інше приміщення,
придатне для проживання в ньому
(гуртожиток, готель тощо), у
відповідному населеному пункті, в
якому фізична особа проживає постійно,
переважно або тимчасово.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, передбачених цим Кодексом.

Свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 в
судовому засіданні пояснили, що
позивачка ОСОБА_1 з весни 2005 року
постійно проживала в будинку своєї
матері ОСОБА_6 по АДРЕСА_1, доглядала за
нею.

Свідок ОСОБА_12 неодноразово бачила, як
ОСОБА_1 вранці відводила до дитячого
садка свою онуку, яка також проживала у
цьому ж будинку.

Пояснення свідка ОСОБА_13, яка пояснила,
що ОСОБА_6 влітку 2005 року деякий час
проживала в сім'ї свого сина ОСОБА_7 в м.
Генічеську, а також свідків ОСОБА_14 та
ОСОБА_15, які пояснили, що приходили
провідувати ОСОБА_6, але не бачили в
будинку ОСОБА_1, показань вищевказаних
свідків не спростовують.

Суд також не приймає до уваги пояснення
відповідачки ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_1
не проживала у спірному будинку, так як
там недостатньо місця для проживання,
оскільки з технічного паспорту
житлового будинку АДРЕСА_1 вбачається,
що спірний будинок має п'ять жилих
кімнат(т.1, а.с.97-103)

Таким чином, суд вважає доведеним, що
позивачка як спадкоємець постійно
проживала зі спадкодавцем ОСОБА_6 на
час відкриття спадщини.

Вимоги про визнання за позивачкою
ОСОБА_1 права власності на ? частину
житлового будинку АДРЕСА_1, як
спадкоємицею першої черги спадкування
після ОСОБА_6 задоволенню не підлягають
з наступних підстав.

Під час розгляду справи встановлено, що
Каховською державною нотаріальною
конторою листом від 18.11.2011 року №950/02-14,
позивачці надано роз'яснення про
право на звернення до суду з позовом
про визначення додаткового строку для
подання заяви про прийняття спадщини.

Главою 86 ЦК, а також спеціальним
законодавством, зокрема Законом
України «Про нотаріат», підзаконними
нормативними актами, визначено
нотаріальний порядок оформлення права
на спадщину, що відповідає
встановленій законодавством
сукупності функцій, притаманній
юрисдикційній діяльності судів та
нотаріусів.

Це знайшло також підтвердження у п. 23
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 30 травня 2008 року № 7 "Про
судову практику в справах про
спадкування", де вказано, що свідоцтво
про право на спадщину видається за
письмовою заявою спадкоємців, які
прийняли спадщину в порядку,
установленому цивільним
законодавством. За наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають.
Особа може звернутися до суду за
правилами позовного провадження в разі
відмови нотаріуса в оформленні права
на спадщину.

Статтею 49 Закону України від 02.09.1993 року
"Про нотаріат" встановлено, що на вимогу
особи, якій відмовлено у вчиненні
нотаріальної дії, нотаріус або
посадова особа, яка вчиняє нотаріальні
дії, зобов`язані викласти причини
відмови в письмовій формі і роз`яснити
порядок її оскарження. Про відмову у
вчиненні нотаріальної дії нотаріус
протягом трьох робочих днів виносить
відповідну постанову.

Проте така постанова щодо відмови
позивачці ОСОБА_1 у вчиненні
нотаріальної дії за її заявою в
матеріалах справи відсутня.

Отже, приймаючи до уваги, що
відсутність умов для одержання в
нотаріальній конторі свідоцтва про
право на спадщину не підтверджена
належними доказами, а саме відмовою
нотаріуса у видачі свідоцтва про право
на спадщину, у задоволенні позовної
вимоги про визнання права
власності на спадкове майно необхідно
відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 1216, 1268-1269, ст. ст. 10, 11, 57-61, 88, 209, 212-215, 218
ЦПК України,

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, третя особа - Каховська міська
рада, про встановлення факту спільного
проживання, визнання права власності -
задовольнити частково.

Встановити факт постійного проживання
ОСОБА_1 з ОСОБА_6, померлою ІНФОРМАЦІЯ_1,
на час відкриття спадщини - 02 листопада
2005 року.

У задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Апеляційна скарга подається
апеляційному суду через суд першої
інстанції, який ухвалив оскаржуване
судове рішення.

Суддя:
Г. В. Подіновська