Провадження № 2-950/2013 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

24.12.2013 року Деснянський районний суд
м.Києва в складі:

головуючого - судді
Скрипка О.І.

при секретарі
Федорченко Г.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в
м.Києві справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про поділ спільного майна
подружжя та за зустрічною позовною
заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання
майна об"єктом особистої приватної
власності та поділ спільного майна
подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача про поділ майна подружжя.

Свої вимоги позивач мотивував
тим, що з 26.09.1987 року він перебував у
шлюбі з відповідачем ОСОБА_2, який було
розірвано 11.02.2010 року. В період шлюбу
ними спільно було набуте майно -
квартира АДРЕСА_1, яка була придбана
16.06.1997 року на підставі договору
купівлі-продажу квартири.

Оскільки вказане майно було
набуте під час шлюбу, ніякого договору
між ними, як подружжям не було, то
позивач вважає, що вказана квартира
належить кожному з них у рівних
частках, в зв»язку з чим просив
розподілити між ним та відповідачем
вищевказану квартиру, визнавши за ним
та відповідачем право власності на
вказане майно по ? частині за кожним, а
також стягнути з відповідача судові
витрати.

Відповідач, заперечуючи проти
позову, звернулась до суду з зустрічною
позовною заявою, вимоги якої було
уточнено під час розгляду справи, про
визнання майна об»єктом особистої
приватної власності та поділ спільного
майна подружжя.

При цьому відповідач вказує на те,
що їй на праві особистої приватної
власності належала трикімнатна
квартира АДРЕСА_2, право власності на
яку нею було набуто шляхом
приватизації згідно розпорядження
Виконавчого комітету Мінської
районної ради № 739 від 25.02.1997 року. 05.06.1997
року через Українську біржу
«Десятинна» нею був укладений договір
купівлі-продажу вказаної квартири.
Наступного дня, 06.06.1997 року через
Київську Універсальну біржу вона
уклала договір купівлі-продажу спірної
квартири АДРЕСА_1.

Посилаючись на викладені
обставини, відповідач вважає, що спірна
квартира була придбана за кошти від
продажу нею квартири, що належала їй на
праві особистої приватної власності, а
тому спірне майно також є її особистою
приватною власністю, в зв»язку з чим
просить визнати за нею право особистої
приватної власності на вищевказану
квартиру, оскільки це право
оспорюється позивачем.

Крім того, відповідач вказує на
те, що під час шлюбу з позивачем ними
було придбано автомобіль «Subaru», д.н.
НОМЕР_4, який було зареєстровано на ім»я
позивача.

11.12.2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк»
та позивачем було укладено Договір
кредиту № 014-454-КА, на підставі якого
банк надав позивачу кредит в сумі 129000
грн. , що становило 100 % вартості
автомобіля, на купівлю якого надавався
вказаний кредит і який було видано за
її письмовою згодою, як дружини. Також,
з метою забезпечення кредиту 11.12.2007
року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1
було укладено Договір застави №
014-454-ЗА, який також укладався за її
нотаріально посвідченою заявою-згодою.

Оскільки під час шлюбу на
виконання умов кредитного договору за
придбання автомобіля нею та позивачем,
як подружжям, за період з 11.12.2007 року по
10.02.2010 року було сплачено 38043 грн. 80 коп.,
відповідач просить стягнути з позивача
на її користь ? частину сплачених
подружжям платежів в розмірі 19021 грн. 90
коп.

Позивач та його представник
ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні
вимоги підтримали і просили їх
задовольнити, вимоги зустрічного
позову визнали в частині стягнення на
користь відповідача ? частину
сплачених подружжям платежів згідно
Договору кредиту № 014-454-КА на купівлю
автомобіля, що становить 19021 грн. 90 коп.

Відповідач та її представники
ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судовому засіданні
проти позову заперечували та просили
про задоволення вимог зустрічного
позову в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, їх
представників, дослідивши матеріали
справи, оцінивши обставини справи за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів,
суд приходить до висновку, що позов
задоволенню не підлягає, в той час, як
вважає вимоги зустрічного позову
обґрунтованими, виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому
засіданні і вбачається з матеріалів
справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в
зареєстрованому шлюбі з 26.09.1987 року по
11.02.2010 рік (а.с.5, 6-7, 8).

Згідно договору купівлі-продажу
квартири від 05.06.1997 року, відповідач
ОСОБА_2 продала належну їй квартиру
АДРЕСА_2. Вказана квартира належала
відповідачу згідно свідоцтва про право
власності на житло, виданого Державним
комунальним управлінням житлового
господарства Мінського району м.Києва
25.02.1997 року згідно розпорядження від
25.02.1997 року за № 739 та зареєстрованого в
Київському міському бюро технічної
інвентаризації 26.02.1997 року (а.с.24, 76).

Відповідно до договору
купівлі-продажу квартири від 06.06.1997
року, укладеного на Київській
Універсальній біржі, відповідач
придбала двокімнатну квартиру АДРЕСА_1
(а.с.25). Право власності відповідача на
вказане житло зареєстровано у КП БТІ
м.Києва 17.06.1997 року (а.с.26).

Також, як встановлено судом, і
дані обставини підтвердили сторони в
судовому засіданні, 11.12.2007 року між ПАТ
«Укрсоцбанк» та позивачем було
укладено Договір кредиту № 014-454-КА на
купівлю автомобіля «Subaru», д.н. НОМЕР_4,
який було зареєстровано на ім»я
позивача. В період шлюбу з 11.12.2007 року по
10.02.2010 року за вказаним кредитним
договором було сплачено 38043 грн. 80 коп.
Після розірвання шлюбу автомобіль
залишився у користуванні позивача та в
подальшому був ним проданий (а.с.27, 39, 40,
41, 43, 54, 55, 150, 151, 152-154).

Звернувшись до суду з даним
позовом, в порядку поділу спірного
майна позивач просить визнати право
власності на квартиру АДРЕСА_1 за ним та
відповідачем по ? частині за кожним.

В судовому засіданні позивач та
його представник просили про
задоволення позову, вказуючи на те, що
спірна квартира є спільним майном
подружжя, оскільки придбано в період
шлюбу та в інтересах сім»ї.

Відповідач та її представники
проти вимог позивача заперечували,
вказуючи на те, що спірна квартира була
придбана за її особисті кошти, а тому
вказане житло не є спільним сумісним
майном подружжя і розподілу не
підлягає, в зв»язку з чим просили
задовольнити їх вимоги.

Відповідно до ч.1 ст.57 СК України,
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу,
але на підставі договору дарування або
в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу,
але за кошти, які належали їй, йому
особисто;

4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу
внаслідок його приватизації
відповідно до Закону України "Про
приватизацію державного житлового
фонду" ( 2482-12 );

5) земельна ділянка, набута нею, ним за
час шлюбу внаслідок приватизації
земельної ділянки, що перебувала у
її, його користуванні, або одержана
внаслідок приватизації земельних
ділянок державних і комунальних
сільськогосподарських підприємств,
установ та організацій, або одержана
із земель державної і комунальної
власності в межах норм безоплатної
приватизації, визначених Земельним
кодексом України ( 2768-14 ).

Як визначено ст.60 СК України,
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.61 СК України,
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного з
цивільного обороту.

Якщо одним із подружжя укладено
договір в інтересах сім'ї, то гроші,
інше майно, в тому числі гонорар,
виграш, які були одержані за цим
договором, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Згідно ч.1 2, 4 ст.71 СК України, майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі.

Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом. При
цьому суд бере до уваги інтереси
дружини, чоловіка, дітей та інші
обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з
подружжя, якщо інше не визначено
домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової
компенсації замість його частки у
праві спільної сумісної власності на
майно, зокрема на житловий будинок,
квартиру, земельну ділянку,
допускається лише за його згодою,
крім випадків, передбачених Цивільним
кодексом України.

Згідно п.22 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21.12.2007 року
№ 11 «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», поділ
спільного майна подружжя здійснюється
за правилами, встановленими статтями
69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що
підлягає поділу, визначається за
погодженням між подружжям, а при
недосягненні згоди - виходячи з
дійсної його вартості на час розгляду
справи.

Як встановлено п.24 вказаної Постанови,
до складу майна, що підлягає поділу
включається загальне майно подружжя,
наявне у нього на час розгляду справи,
та те, що знаходиться у третіх осіб.
При поділі майна враховуються також
борги подружжя та правовідносини за
зобов'язаннями, що виникли в інтересах
сім'ї.

Не належить до спільної сумісної
власності майно одного з подружжя,
набуте особою до шлюбу; набуте за час
шлюбу на підставі договору дарування
або в порядку спадкування; набуте за
час шлюбу, але за кошти, які належали
одному з подружжя особисто; речі
індивідуального користування, в тому
числі коштовності, навіть якщо вони
були придбані за рахунок спільних
коштів подружжя; кошти, одержані як
відшкодування за втрату (пошкодження)
речі, що належала особі, а також як
відшкодування завданої їй моральної
шкоди; страхові суми, одержані за
обов'язковим або добровільним
особистим страхуванням, якщо
страхові внески сплачувалися за
рахунок коштів, що були особистою
власністю кожного з них. Що
стосується премії, нагороди,
одержаних за особисті заслуги, суд
може визнати за другим з подружжя право
на їх частку, якщо буде встановлено,
що він своїми діями сприяв її
одержанню.

Відповідно до п.25 даної Постанови,
вирішуючи питання про поділ майна, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, зокрема
неподільної речі, суди мають
застосовувати положення частин 4, 5
ст.71 СК України щодо обов'язкової згоди
одного з подружжя на отримання
грошової компенсації та попереднього
внесення другим із подружжя
відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди
присудження грошової компенсації може
мати місце з підстав, передбачених ст.
365 ЦК, за умови звернення подружжя
(одного з них) до суду з таким позовом
(ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на
депозитний рахунок суду відповідної
грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не
вчинив таких дій, а неподільні речі
не можуть бути реально поділені між
ними відповідно до їх часток, суд
визнає ідеальні частки подружжя в
цьому майні без його реального
поділу і залишає майно у їх спільній
частковій власності.

Крім того, відповідно до положень ст.24
КпШС України, який був чинний на момент
продажу відповідачем належної їй
квартири та придбання спірного майна,
майно, яке належало кожному з подружжя
до одруження, а також одержане ним під
час шлюбу в дар або в порядку
успадкування, є власністю кожного з
них.

Роздільним майном кожного з
подружжя є також речі
індивідуального користування (одяг,
взуття тощо), хоча б вони і були
придбані під час шлюбу за рахунок
спільних коштів подружжя, за винятком
коштовностей та предметів розкоші.

Кожний з подружжя самостійно
володіє, користується і
розпоряджається належним йому
роздільним майном.

Також, згідно ст.392 ЦК України, власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України та
ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
позовних вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу. Тобто, сторони мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Таким чином, аналізуючи зібрані
по справі докази, права та
взаємовідносини сторін в світлі
наведених правових норм, суд приходить
до висновку про те, що спірна квартира
була придбана за рахунок коштів,
отриманих від продажу особистого майна
відповідача - квартири АДРЕСА_2, яка
була нею набута у особисту приватну
власність шляхом приватизації. Даний
факт не оспорювався і був визнаний
сторонами під час судового розгляду.
При таких обставинах, підстав вважати
квартиру АДРЕСА_1 спільним сумісним
майном подружжя немає. При цьому суд
враховує і те, що приватизація квартири
АДРЕСА_2 була здійснена відповідно до
чинного на той час законодавства, ніким
не оспорювалась, у встановленому
законом порядку недійсною не
визнавалась. Перевірка обставин
отримання даної квартири, реєстрації в
ній осіб та їх зняття з реєстрації
виходить за межі обставин, що
підлягають дослідженню в даній справі.

З урахуванням наведеного, суд не вбачає
підстав для задоволення позову ОСОБА_1
Вимоги зустрічного позову ОСОБА_2 про
визнання за нею право власності на
спірну квартиру суд вважає можливим
задовольнити, оскільки право власності
відповідача на вказане житло не
визнається та оспорюється позивачем, в
зв»язку з чим дане право підлягає
захисту в судовому порядку.

Що стосується вимог зустрічного
прозову про стягнення з позивача на
користь відповідача суми в розмірі 19021
грн. 90 коп., що становить ? частину
сплачених подружжям платежів згідно
Договору кредиту №014-454-КА від 11.12.2007
року, отриманих на придбання
автомобіля, то з урахуванням наведених
норм СК, а також положень ч.4 ст.174 ЦК
України, суд вважає дані вимоги
відповідача доведеними та
обґрунтованими, в зв»язку з чим
приходить до висновку про можливість
їх задоволення.

Оскільки суд відмовляє в
задоволенні основного позову та
задовольняє в повному обсязі
зустрічний позов, то, відповідно до
положень ст.88 ЦК України, стягує з
позивача на користь відповідача судові
витрати в сумі 3441 грн.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.10, 60, 88, 179, 212, 214 ЦПК України, ст.ст.57,
60, 61, 70, 71 України, ст.392 ЦК України,
Постановою Пленуму Верховного Суду
України від 21.12.2007 року № 11 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про поділ спільного майна подружжя
відмовити.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право особистої
приватної власності на двохкімнатну
квартиру, загальною площею 53,94 кв.м., що
розташована в АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на
користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_3, суму в
розмірі 19021 грн. 90 коп., що становить ?
частину сплачених подружжям платежів
згідно Договору кредиту №014-454-КА від
11.12.2007 року.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на
користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_3, судові
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 3441 грн.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Деснянський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня його
проголошення шляхом подачі
апеляційної скарги.

Суддя: