Справа № 459/3994/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2013 року
Червоноградський міський суд
Львівської області

в складі: головуючого - судді
Мелешко С. І.

при секретарі Янкевич
Л.В.

з участю позивачки
ОСОБА_1

адвоката
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Червонограді, Львівської
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ДП “Львіввугілля” про
стягнення моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров’я при виконанні
трудових обов’язків внаслідок
хронічного професійного захворювання.

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду
з позовом до ДП “Львіввугілля” про
стягнення моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров’я при виконанні
трудових обов’язків внаслідок
хронічного професійного захворювання.

Позовні вимоги мотивувала тим, що
протягом 28 років 05 місяців та 05 днів
працювала в шкідливих умовах на
підприємствах ДП “Львіввугілля”, а
саме відокремленому підрозділі
«Управління технічного контролю
якості вугілля і стандартів» ДП
«Львіввугілля» при ЦЗФ
«Червоноградська». У зв’язку з
тривалою роботою в особливо шкідливих
та тяжких умовах праці в неї погіршився
стан здоров'я, внаслідок чого вона
неодноразово була змушена звертатись
за медичною допомогою. Згодом її було
скеровано на стаціонарне обстеження та
лікування в профпатологічне
відділення, де їй був встановлений
діагноз: хронічний обструктивний
бронхіт ІІ ст. фаза стихаючого
загострення, пневмосклероз, емфізема
легень ДН ІІ (другої) ст. – захворювання
професійні, встановленні вперше,
виникли у професії пробовідбірник на
пункті контролю якості рядового
вугілля. 26.06.2008 року її звільнено з
роботи відповідно п. 2 ст. 40 КЗпП
України, у зв’язку із невідповідністю
виконуваній роботі, за станом
здоров’я. 01.07.2006 року було складено акт
розслідування хронічного професійного
захворювання, згідно якого хронічне
професійне захворювання знаходиться в
причинно - наслідковому зв’язку із
шкідливими та небезпечними умовами
праці. 08.07.2008 року висновком Обласної
МСЕК, їй безтерміново встановлено
третю групу інвалідності та 45
відсотків втрати працездатності та
встановлено необхідність
стаціонарного лікування. Внаслідок
отримання хронічного професійного
захворювання їй було завдано великої
моральної шкоди у вигляді фізичних та
душевних страждань, порушено всі
нормальні умови її життя; вона відчуває
великі незручності при веденні
домашнього господарства; їй стало
важко займатись домашніми справами, що
потребують навіть невеликих фізичних
зусиль; вона змушена докладати
додаткових зусиль для організації
життя, що порушує установленні життєві
зв’язки та позбавляє її надії на
майбутнє; в неї з’явився кашель, біль у
грудях, задишка; вона стала інвалідом.
Просить стягнути з Відповідача
моральну шкоду, яку оцінює в 40 000 (сорок
тисяч) гривень 00 копійок.

В судовому засіданні позивачка
підтримала позовні вимоги у повному
обсязі, надала пояснення аналогічні
викладеним у позовній заяві, просила
задоволити позов у повному обсязі.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги у
повному обсязі, надав пояснення
аналогічні викладеним у позовній
заяві, просив задоволити позов у
повному обсязі.

Представник відповідача ДП
“Львіввугілля” ОСОБА_3проти
задоволення позовних вимог заперечив,
просить відмовити в задоволенні
позовних вимог у повному обсязі з
підстав наведених у запереченні на
позовну заяву про стягнення моральної
шкоди, спричиненої ушкодженням
здоров’я при виконанні трудових
обов’язків, внаслідок хронічного
професійного захворювання.

Заслухавши пояснення сторін,
вивчивши та дослідивши матеріали
справи, суд вважає, що позовні вимоги
підлягають до часткового задоволення з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 23 Цивільного
кодексу України особа має право на
відшкодування моральної шкоди, яка,
зокрема полягає у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я. Моральна шкода
відшкодовується грішми, іншим майном
або в інший спосіб. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, а також із
врахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 4.1 мотивувальної частини
Рішення Конституційного суду України
№ 1-рп/2004 від 27.01.2004 року передбачено, що
ушкодження здоров’я, заподіяні
потерпілому під час виконання трудових
обов’язків, незалежно від ступеня
втрати працездатності спричиняють
йому моральні та фізичні страждання.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 6 від 27.03.1997 року “Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди” передбачено, що право на
отримання потерпілим страхових виплат
настає з дня встановлення йому МСЕК
стійкої втрати працездатності.

Відповідно до ст. 9 Закону
України “Про охорону праці”
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я або у разі смерті
працівника, здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків

відповідно до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності".

Відповідно до п. 27 ст. 77 Закону України
“Про державний бюджет України на 2006
рік” зупинено дію абз. 4 ст. 1 підп. “є”,
п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч. 3 ст. 34 Закону
України “Про загальнообов’язкове
державне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності” від 23.09.1999 року № 1105-XIV,
які передбачали відшкодування
моральної шкоди Фондом соціального
страхування від нещасних випадків та
професійних захворювань України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17
Закону України “Про виконання рішень
та застосування практики
Європейського суду з прав людюни” від
23.02.2006 року, суди застосовують при
розгляді справ Конвенцію про захист
прав людини та основоположних свобод і
практику Європейського суду з прав
людини, як джерело права.

Відповідно до правової
позиції Європейського суду з прав
людини, викладеної у рішенні від 08.11.2005
року “Кечко проти України”, у
випадках, коли з набуттям чинності
певного закону, його нормами
призупиняється дія положень закону, що
був прийнятий раніше, до спірних
правовідносин застосовується закон, що
діяв на момент виникнення у особи
відповідного права.

Відповідно до ст. 1167 Цивільного кодексу
України моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків передбачених частиною
другою цієї статті.

Відповідно до ст. 2371 Кодексу законів
про працю України відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом моральної шкоди працівнику
провадиться у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного
суду № 4 від 31.03.1995 року “Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди”
передбачено, що відповідно до ст. 2371
Кодексу законів про працю України (яка
набрала чинності 13.01.2000 р.) за наявності
порушення права працівника у сфері
трудових відносин (незаконного
звільнення або переведення, невиплати
належних йому грошових сум, виконання
робіт у небезпечних для життя і
здоров'я умовах тощо), яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих з'язків чи вимагає
від нього додаткових зусиль для
організації свого життя, обов'язок по
відшкодуванню моральної (немайнової)
шкоди покладається на власника або
уповноважений ним орган назалежно від
форми власності, виду діяльності чи
галузевої належності.

В судовому засіданні було досліджено
докази, які подала позивач, а саме копію
трудової книжки, копії медичних
документів та записів у медичній
книжці, копію акту розслідування
хронічного професійного захворювання,
копії висновків МСЕК.

З досліджених матеріалів справи судом
встановлено, що протягом 28 років 05
місяців та 05 днів позивач працювала у
шкідливих умовах на підприємствах ДП
“Львіввугілля”, а саме відокремленому
підрозділі «Управління технічного
контролю якості вугілля і стандартів»
ДП «Львіввугілля» при ЦЗФ
«Червоноградська». За час виконання
своїх посадових обов’язків Позивач,
внаслідок погіршення стану здоров’я,
неодноразово зверталась за отриманням
медичної допомоги до медичних
закладів.

Відповідно до акту розслідування
причин виникнення хронічного
професійного захворювання від 01 липня
2008 року професійне захворювання
виникло у Позивача за таких обставин: в
результаті роботи протягом 28 років 05
місяців та 05 днів у шкідливих умовах на
підприємствах ДП “Львіввугілля”, а
саме відокремленому підрозділі
«Управління технічного контролю
якості вугілля і стандартів» ДП
«Львіввугілля» при ЦЗФ
«Червоноградська» - пробовідбірником
на пункті контролю якості рядового
вугілля, при запиленості повітря на
робочих місцях, що перевищує гранично -
допустимі концентрації, промисловому
шумі, через неефективність заходів по
боротьбі з пилом, а також встановлено
діагноз - хронічний обструктивний
бронхіт ІІ ст. фаза стихаючого
загострення, пневмосклероз, емфізема
легень ДН ІІ (другої) ст..

Відповідно до висновку Обласної
МСЕК, Позивачу безтерміново
встановлено третю групу інвалідності
та 45 відсотків втрати працездатності
та встановлено необхідність в
стаціонарному лікування по
профзахворюванню, згідно заключення
лікуючого лікаря.

Суд не приймає до уваги позицію
представника відповідача про
необхідність застосування
тримісячного строку позовної давності,
відповідно до ст. 233 КЗпП України,
оскільки відповідно до ст. 268 ЦК України
позовна давність не поширюється на
вимоги про відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров’я або смертю.

Також суд не бере до уваги позицію
представника Відповідача про
необхідність залучення до розгляду
справи у якості співвідповідача
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювання України у м. Червонограді
Львівської області, оскільки в період
встановлення Позивачу стійкої втрати
працездатності, норми законодавства
які передбачали відшкодування
моральної шкоди Фондом соціального
страхуванні були зупинені.

З досліджених матеріалів справи
вбачається, що знайшли підтвердження
обставини заподіяння позивачеві
моральної шкоди, яка обумовлена
моральним та фізичним стражданням з
приводу ушкодження здоров’я,
погіршення життєвих умов, що потребує
від нього додаткових зусиль для
організації свого життя.

Визначаючи розмір суми, що підлягає
стягненню на відшкодування моральної
шкоди, суд вважає необхідним врахувати
той факт, що Позивач не має можливості
повноцінно працювати та для
організації свого життя доводиться
докладати додаткові зусилля. Тому при
визначенні розміру відшкодування,
керуючись встановленими законом
принципами виваженості та розумності,
період роботи на підприємстві
Відповідача в шкідливих умовах праці,
суд визначає відшкодування моральної
шкоди в сумі 9 000 (дев’ять тисяч) гривень
00 копійок.

В іншій частині позову слід відмовити
за необґрунтованістю.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові
витрати покладаються на відповідача,
тому з Відповідача підлягає стягненню
на користь держави судовий збір у сумі
229 (двісті двадцять дев’ять) гривень 40
копійок.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
повно і всебічно з’ясувавши обставини
справи, суд вважає, що позовні вимоги
підлягають до часткового задоволеня.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 209,212-215 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ДП
“Львіввугілля” про стягнення
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров’я при виконанні
трудових обов’язків внаслідок
хронічного професійного захворювання
– задовольнити частково.

Стягнути з Державного Підприємства
“Львіввугілля” в користь ОСОБА_1 9 000
(дев’ять тисяч) грн. моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров’я при
виконанні трудових обов’язків,
внаслідок хронічного професійного
захворювання.

Стягнути з Державного Підприємства
“Львіввугілля” в користь держави
судовий збір в сумі 229 (двісті двадцять
дев’ять) грн. 40 коп.

В задоволенні іншої частини
позовних вимог – відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Львівської області
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення, а особами , що
були відсутні в судовому засіданні , в
той же строк .з часу вручення їм копії
даного рішення .

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи Апеляційним
судом.

Суддя:

С. І. Мелешко