РІШЕННЯ

Іменем України

26.12.2013 року Франківський районний суд
м. Львова

в складі: головуючого-судді
Козюренка Р.С.

при секретарі - Потюк
В.М.

з участю позивача -
ОСОБА_1

та представника Франківської РА ЛМР -
Бояківського А.Б.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 з участю третіх осіб
приватного нотаріуса ЛМНО ОСОБА_5,
Обласного комунального підприємства
Львівської обласної ради «БТІ та ЕО»
про визнання договору купівлі-продажу ?
квартири фіктивним та витягу про
реєстрацію права власності незаконним,
суд, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із позовом, в
якому просить визнати договір
купівлі-продажу ? частки квартири
АДРЕСА_1 фіктивним, а витяг про
реєстрацію права власності на згадану
квартиру незаконним. Свій позов
мотивує тим, що позивачу ОСОБА_1
належала на праві приватної власності
двохкімнатна квартира АДРЕСА_1. У 2007
році до позивача звернувся гр. ОСОБА_6
разом із відповідачкою ОСОБА_3, та
попросили допомогти відповідачу
ОСОБА_4 у вирішенні житлової проблеми,
зокрема зареєструвати ОСОБА_4 у
квартирі позивача, уклавши фіктивний
договір купівлі-продажу 1/2 частки
квартири, так як дитина була
співвласницею квартири АДРЕСА_2,
показавши ОСОБА_1 копію розпорядження
Франківської райадміністрації від
30.08.2007 року № 823 про надання дозволу на
відчуження квартири та на придбання
іншої квартири для ОСОБА_4 В подальшому,
на неодноразові звернення до
відповідачів виконати умови
домовленості, зокрема відпродати
належну їм лише формально 1/2 частку
спірної квартири мені на протязі майже
5-ти років ігноруються. Відтак, за
захистом порушених прав ОСОБА_1
вимушений звернутись до суду із
позовом.

Позивач у судовому засіданні позовні
вимоги підтримав повністю, пояснення
дав аналогічні викладеним у позові та
просить такий задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник в
судове засідання не з'явився, про
причини своєї неявки суду не повідомив,
хоча належним чином був повідомлений
про час та місце слухання справи. Разом
з тим, у судовому засіданні 24.12.2013 року
позовні вимоги заперечили повністю,
пояснили що договір купівлі-продажу ?
квартири є дійсним та спрямований на
реальне настання відповідних
наслідків, а тому просять у задоволенні
позову відмовити.

Третя особа приватний нотаріус ОСОБА_5
та представник ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» у
судове засідання не з'явилися, про
причини своєї неявки суду не
повідомили, хоча належним чином були
повідомлені про час та місце слухання
справи. Разом з тим, ОСОБА_5 звернувся до
суду із заявою, в якій просить дану
справу розглядати у його відсутності.

Представник Франківської РА ЛМР в
судовому засіданні проти заявленого
позову заперечив та просить у
задоволенні такого відмовити.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи у їх
сукупності, суд приходить до
переконання, що у задоволенні позову
слід відмовити.

Судом встановлено, що ОСОБА_1
зареєстрований у АДРЕСА_3, де також
зареєстровані відповідачі ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 Крім того, згідно витягу про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно №4431351 від 12.08.2004 року, ОСОБА_1 на
підставі свідоцтва про право власності
від 29.06.2004 року володів згаданою
квартирою на праві приватної власності
в цілому.

В силу змісту ч.4 ст.334 ЦК України, права
на нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації, виникають з дня
такої реєстрації.

Як вбачається із договору
купівлі-продажу частини квартири від
14.09.2007 року та посвідченого приватним
нотаріусом ЛМНО ОСОБА_5, ОСОБА_1 продав,
а ОСОБА_4 купила ? ідеальної частки
квартири АДРЕСА_1.

Згідно із вимогами ст.203 ЦК України,
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі, правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Як зазначено у ст. 204 ЦК України,
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним

У відповідності до вимог ст.234 ЦК
України, фіктивним є правочин, який
вчинено без наміру створення правових
наслідків, які обумовлювалися цим
правочином.

За своєю правовою природою, фіктивний
правочин не відповідає загальним
підставам дійсності правочинів,
зазначеним у ч.5 ст. 203 ЦК, оскільки не
спрямований на реальне настання
правових наслідків, зумовлених ним. У
фіктивних правочинах внутрішня воля
сторін не відповідає зовнішньому її
прояву, тобто сторони, укладаючи його,
знають заздалегідь, що він не буде
виконаний. Такий правочин завжди
укладається умисно, і така ознака
фіктивності повинна бути властива діям
обох сторін правочину. Якщо хоча б одна
сторона намагається досягти правового
результату, такий правочин не
визнається фіктивним.

Як роз'яснює Пленум ВСУ, наданих у п. 24
Постанови № 9 від 06.11.2009р. «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними», для
визнання правочину фіктивним
необхідно встановити наявність умислу
всіх сторін правочину. Судам необхідно
враховувати, що саме по собі
невиконання правочину сторонами не
означає, що укладено фіктивний
правочин. Якщо сторонами не вчинено
будь-яких дій на виконання такого
правочину, суд ухвалює рішення про
визнання правочину недійсним без
застосування будь-яких наслідків. У
разі якщо на виконання правочину було
передано майно, такий правочин не може
бути кваліфікований як фіктивний.

Так, позивач у судовому засіданні
пояснив, що перед укладенням спірного
договору, отримав від ОСОБА_3 грошові
кошти в сумі 125 000,00 гривень за продаж 1/2
квартири АДРЕСА_1, якими розпорядився
на власний розсуд.

Позивач, який вимагає визнання
правочину фіктивним, повинен довести,
що учасники правочину не мали наміру
створити правові наслідки на момент
вчинення правочину, тобто тягар
доказування фіктивності правочину
покладається на позивача, чого в даному
випадку ОСОБА_1 не доведено.

Згідно змісту ст.212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних
у справі доказів. Жоден доказ немає для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо,
а також достатність і взаємний
зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до вимог ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що доводи позивача
спростовуються нормами чинного
законодавства та матеріалами справи, а
тому у їх задоволенні слід відмовити
повністю.

З наведених міркувань та керуючись ст.
ст. 10, 60, 169, 209, 212, 215, 218 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 з участю третіх осіб приватного
нотаріуса ЛМНО ОСОБА_5, Обласного
комунального підприємства Львівської
обласної ради «БТІ та ЕО» про визнання
договору купівлі-продажу ? квартири
фіктивним та витягу про реєстрацію
права власності незаконним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті
в єдиному примірнику.

Суддя
Козюренко Р.С.