Провадження № 2/161/3401/13
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А
Ї Н И

19 грудня 2013 року

Луцький міськрайонний суд Волинської
області в складі:

головуючого - судді Пушкарчук В.П.,

при секретарі - Акайомовій Т.В.,

з участю: представника позивача -
ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
відшкодування шкоди, завданої
внаслідок ДТП, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом ОСОБА_4
про стягнення моральної шкоди,
спричиненої дорожньо-транспортною
пригодою.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 27
лютого 2013 року ОСОБА_4 керуючи
автомобілем марки «Чері» р.н. НОМЕР_3 по
вул. Ковельській в м. Луцьку,
недотримався безпечної дистанції при
русі, скоїв зіткнення з автомобілем
марки «Тойота» р.н. НОМЕР_2, чим порушив
вимоги п. 13.1. Правило дорожнього руху,
внаслідок чого обидва транспортні
засоби отримали механічні ушкодження.

Постановою Луцького міськрайонного
суду від 29.03.2013 року ОСОБА_4 визнаний
винним в скоєнні ДТП і притягнутий до
адміністративної відповідальності у
вигляді штрафу в розмірі 400,00 грн.

На момент скоєння ДТП цивільні
відповідальність відповідача була
застрахована в ПрАТ СК «Провідна»,
відповідно до страхового поліса серії
АС № 0494836 з терміном дії до 12.02.2014 року.

Після ДТП позивач в установленому
законом порядку повідомив свою
страхову компанію та страхову компанію
відповідача про настання страхового
випадку.

При огляді пошкодженого автомобіля
позивача, складанні акта огляду був
присутній відповідач ОСОБА_4 та
представник страхової компанії
відповідача. Будь-яких письмових
зауважень щодо переліку пошкоджених
вузлів і агрегатів автомобіля,
необхідності їх ремонту чи заміни в
учасників огляду не було.

За змістом Акту огляду автомобіля та
звіту про незалежну оцінку автомобіля
«Тойота», автомобіль в випадку
проведення відновлювального ремонту
не міг експлуатуватися по причині
пошкодження кузова і зміни геометрії
кузова. В такому випадку експлуатація
автомобіля є неможливою. В висновку
експерта встановлено, що ринкова
вартість автомобіля ОСОБА_3 на момент
скоєння ДТП складала 115 166,00 грн.
Вартість відновлювального ремонту
відповідно до висновку незалежної
оцінки складає 61162,62 грн.

Після проведення огдялу пошкоджених
автомобілів, встановлення експертом
вартості відновлювального ремонту та
ринкової вартості автомобіля позивач
запропонував відповідачу відшкодувати
вартість його автомобіля з врахуванням
сум коштів, яку мала сплатити страхова
компанія. Проте відповідач відмовився
сплатити кошти і отримати у власність
пошкоджений автомобіль.

17.04.2013 року ОСОБА_3 звернувся в страхову
компанію з письмовою заявою
уповноваженого отримувача страхового
відшкодування щодо сплати йому
страхового відшкодування за страховим
полісом відповідача, повідомивши при
цьому реквізити свого банківського
рахунку. 31 травня 2013 року позивач
отримав на свій рахунок кошти
страхового відшкодування від
страхової компанії в сумі 47 583,26
гривень. Тобто страхова компанія
виконала свої зобов'язання за
договором страхування.

В зв'язку з неможливістю і
недоцільністю проведення
відновлювального ремонту позивач
продав свій автомобіль на запчастини
за 2000 доларів США, що в еквіваленті за
курсом Національного банку України
складає 15 980,00 гривень.

Виходячи з ринкової вартості
автомобіля, вартості відновлювального
ремонту, суми відшкодованих коштів
страховою компанією, відповідач завдав
позивачу матеріальну шкоду в розмірі 51
692,74 гривень (115 166,00 - 47 583,26 -15 890,00 = 51 692,74
гривень.), які підлягають до стягнення в
повному обсязі.

Зазначає, що протиправними діями
ОСОБА_4 йому завдано значної моральної
шкоди, яка полягала в душевних
стражданнях, які він зазнав в зв'язку із
пошкодженням автомобіля; скоєне ДТП,
стосунки з страховою компанією та
відповідачем призвело до
психологічного стресів, переживань,
нервових напружень; внаслідок ДТП по
вині відповідача автомобіль позивача
не підлягав ремонту, та останній
змушений був його продати; вказана
ситуація створила для сім'ї позивача
багато незручностей, потребує значних
зусиль для подальшої організації
життя.

В зв'язку з чим, просив суд стягнути з
відповідача на його користь 5 000 гривень
спричиненої моральної шкоди,
заподіяної злочином.

В ході розгляду справи позивач подав
заяву про уточнення позовних вимог, в
якій вказує, що відповідно до звіту
спеціалістів ТзОВ «Ворлинь-експерт»
про незалежну оцінку його автомобіля
вартість відновлювального ремонту
складає 61 162,62 грн. Страхова компанія
відшкодувала позивачу 47 583,00 грн.

Виходячи з вартості відновлювального
ремонту і суми відшкодування позивачу
коштів до стягнення підлягає суму
коштів в розмірі 13 579,36 грн. (61162,62 - 47583,26 =
13579,36 грн.). Виходячи з максимальної суми
відшкодування за страховим полісом
страхова компанія не врахувала ряд
пошкоджень і не здійснила виплату на
суму 1 916,74 грн. (49 500 - 47 583,26 = 1 916,74 грн.).
Решта коштів підлягає до стягнення з
відповідача - ОСОБА_4, а саме - 11 662,62 грн.
(13 579,36 - 47 583,74 = 11 662,62 грн.).

Таким чином, позивач просив стягнути з
відповідача матеріальну шкоду в
розмірі 11 662,62 грн., моральну шкоду в
розмірі 5 000,00 грн. та судові витрати.

Ухвалою суду від 02.10.2013 року залучено до
участі у справі СТДВ «Глобус» в якості
співвідповідача.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав з
підстав, викладених у заяві та
уточненій позовній заяві, просив позов
задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнала, просила
відмовити в його задоволенні.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши та оцінивши
представлені по справі докази в їх
сукупності, суд прийшов до висновку, що
позов підлягає до часткового
задоволення.

В судовому засіданні встановлено, що 27
лютого 2013 року ОСОБА_4 керуючи
автомобілем марки «Чері» р.н. НОМЕР_3 по
вул. Ковельській в м. Луцьку,
недотримався безпечної дистанції при
русі, скоїв зіткнення з автомобілем
марки «Тойота» р.н. НОМЕР_2, чим порушив
вимоги п. 13.1. Правило дорожнього руху,
внаслідок чого обидва транспортні
засоби отримали механічні ушкодження.

Постановою Луцького міськрайонного
суду від 29.03.2013 року ОСОБА_4 визнаний
винним в скоєнні ДТП і притягнутий до
адміністративної відповідальності у
вигляді штрафу в розмірі 400,00 грн. (а.с. 5).

На момент скоєння ДТП цивільні
відповідальність відповідача була
застрахована в ПрАТ СК «Провідна»,
відповідно до страхового поліса серії
АС № 0494836 з терміном дії до 12.02.2014 року
(а.с. 6).

Частина 4 ст. 61 ЦПК України зазначає, що
вирок у кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені цією особою.

Цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_4 була застрахована у СК «Глобус».
ОСОБА_4 належним чином повідомив СК про
ДТП,

Як зазначає сам позивач під час огляду
пошкодженого ТЗ в учасників огляду
ніяких зауважень щодо пошкоджених
частин ТЗ не було. Тобто, у
відповідності до норм чинного
законодавства та за участі
представника страховика було
здійснено огляд пошкодженого ТЗ та
експертом встановлено вартість
відновлювального ремонту у розмірі 61
162,62 грн., висновок якого було надано в
страхову компанію, яка відповідно
31.05.2013 року і здійснила виплату у
розмірі 47 583,26 грн. на рахунок позивача.

Суд вважає хибним твердження позивача
про те, що у випадку проведення
відновлювального ремонту автомобіль
«Toйота» не міг би експлуатуватися по
причині пошкодження кузова і зміни
геометрії кузова, оскільки це
припущення позивача, а не встановлений
факт експертом.

Так, у відповідності до ст. 30 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» транспортний засіб
вважається фізично знищеним, якщо його
ремонт є технічно неможливим чи
економічно необґрунтованим та власник
транспортного засобу згоден з
визнанням його фізично знищеним.
Ремонт вважається економічно
необґрунтованим, якщо передбачені
згідно з експертизою, проведеною
відповідно до законодавства, витрати
на ремонт транспортного засобу
перевищують вартість транспортного
засобу до дорожньо-транспортної
пригоди.

Якщо власник транспортного засобу не
згоден з визнанням транспортного
засобу фізично знищеним, йому
відшкодовується різниця між вартістю
транспортного засобу до та після
дорожньо-транспортної пригоди, а також
витрати по евакуації транспортного
засобу з місця дорожньо-транспортної
пригоди.

Якщо транспортний засіб визнано
фізично знищеним, відшкодування шкоди
виплачується у розмірі, який
відповідає вартості транспортного
засобу до дорожньо-транспортної
пригоди та витратам по евакуації
транспортного засобу з місця
дорожньо-транспортної пригоди. Право
на залишки транспортного засобу
отримує страховик чи МТСБУ.

Ринкова вартість ТЗ з урахуванням
коефіцієнта зносу 61% становить - 115 166
грн., а вартість відновлювального
ремонту даного ТЗ становить 47 583,26грн.,
тобто витрати на ремонт ТЗ не
перевищують його ринкову вартість, а
питання про його фізичне знищення
ніхто не піднімав, тим більше, що
позивач погодився на страхове
відшкодування та отримав його.

Посилання позивача на той факт, що він
не може і не хоче проводити
відновлювальний ремонт, а тому продав
за 2000 доларів США пошкоджений
автомобіль є його правом (не
підтверджено документально, оцінки
залишків немає), але жодним чином не дає
підстав йому покладати нараховані
суми на відповідача, оскільки в силу
норм діючого законодавства такого не
передбачено.

Згідно ст. 3 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю
та майну потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди та
захисту майнових інтересів
страхувальників.

Згідно ст. 6 вказаного Закону страховим
випадком є подія, внаслідок якої
заподіяна шкода третім особам під час
ДТП, яка сталася за участю
забезпеченого транспортного засобу і
внаслідок якої настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована за
договором.

Згідно ст. 22 вказаного Закону при
настанні страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна в результаті ДТП життю,
здоров'ю або майну третьої особи.

Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка
застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою.

Відповідно до полісу обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідності власників наземних
транспортних засобів серії АС № 0494836
ліміт відповідальності за шкоду,
заподіяну майну (на одного потерпілого)
складає 50 000 грн., франшиза - 500 грн.,
виплачено на користь позивача
страховою компанією - 47 583,26 грн.

За таких обставин застосуванню до
даних правовідносин підлягають
положення ст. 22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» та ст. 1194 ЦК України, які
передбачають, що відповідальність за
завдану шкоду несе страховик, а
володілець несе відповідальність лише
у разі недостатності страхової
виплати.

Страхова виплата здійснена відповідно
до встановленого експертом розрахунку,
а тому підстав для покладення на
відповідача будь-яких інших сум не має.

Однак, як вбачається з заяви про
уточнення позовної заяви, позивач,
вважав, що сума виплачених коштів
страховою компанією є неповною, а тому
на власне замовлення просив провести
нову експертизу ТзОВ «Волинь-експерт»
без залучення зацікавлених осіб
(відповідача, представника СК).

Згідно «замовленого висновку»
вартість відновлювального ремонту
становить: сума з ПДВ - 61 162,62 грн., сума
без ПДВ - 50 968,85 грн., сума ПДВ - 10 193,77 грн.

Позивач у заяві про уточнення позовних
вимог будує позовні вимоги виходячи із
суми вартості відновлювального
ремонту 61 162,62 грн. - сума з ПДВ.

Позивачу виплачено 47 583,26 грн. (без ПДВ)
страхового відшкодування, яке належним
чином підтверджене документально, а
тому посилання на те, що СК повинна
виплатити ще 1916,74 грн., щоб покрити
максимальний розмір страхового
відшкодування (49 500 грн.) передбаченого
Законом є безпідставними, оскільки ця
сума не підтверджена жодним
документом, і грунтується лише на
бажанні позивача.

Сума у розмірі 11 662,62 грн. заявлена
позивачем до стягнення із відповідача
теж є необгрунтованою, по-перше, по тій
причині, що наведена у п.1 цих
заперечень, а також виходячи з того, що
в суму 11 662,62грн. входить сума ПДВ -
10193,77грн.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», у зв'язку з пошкодженням
транспортного засобу відшкодовуються
витрати, пов'язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу з
урахуванням зносу, розрахованого у
порядку, встановленому законодавством.

Порядок відшкодування витрат,
пов'язаних з відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу передбачений положеннями ст. 36
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" №5090-VI від 05.07.2012
року.

За змістом абз. 2 пункту 36.2 ст.36 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", якщо відшкодування витрат на
проведення відновлювального ремонту
пошкодженого майна (транспортного
засобу) з урахуванням зносу
здійснюється безпосередньо на рахунок
потерпілої особи (її представника),
сума, що відповідає розміру оціненої
шкоди, зменшується на суму визначеного
відповідно до законодавства податку на
додану вартість. При цьому доплата в
розмірі, що не перевищує суми податку,
здійснюється за умови отримання
страховиком (у випадках, передбачених
статтею 41 цього Закону, - МТСБУ)
документального підтвердження факту
оплати проведеного ремонту.

З роз'яснення постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» та узагальнення
Верховного Суду України від 11.11.2011 року
«Судова практика розгляду цивільних
справ, що виникають з договорів
страхування», вбачається, що
визначаючи розмір заподіяної шкоди
при страхуванні наземного транспорту,
суди у разі виникнення спору щодо
визначення розміру заподіяної шкоди,
як правило, виходять із фактичної
(реальної) суми, встановленої висновком
судової автотоварозначної експертизи,
або відповідними документами станції
технічного обслуговування, на якій
проводився ремонт автомобіля.

При цьому нерідко до виплати
заявляється сума ремонту автомобіля з
урахуванням податку на додану вартість
(далі - ПДВ). Зазначена сума, виходячи з
умов договорів, укладених на підставі
чинного законодавства та правил,
розроблених кожною страховою
компанією, виплачується останньою або
стягується судом після надання
документів про такі витрати. Судам у
таких випадках слід з'ясувати
наявність двох обставин: 1) фактичне
здійснення ремонту автомобіля; 2) чи
зареєстрований надавач послуг з
ремонту автомобіля є платником ПДВ».

З матеріалів справи вбачається, що 01
червня 2013 року ТДВ СТДВ «Глобус»
перерахувало страхове відшкодування в
розмірі 47 583,26 грн. на рахунок
потерпілої особи (сума
відновлювального ремонту, без
врахування 20 % - суми податку на додану
вартість, визначеної відповідно до
вимог ст. 196 Податкового кодексу
України ) та розміру франшизи - 500 грн.

Підпунктом 196.1.3. п.196.1 ст.196 Податкового
кодексу України, передбачено, що не є
об'єктом оподаткування операції з
надання послуг із страхування,
співстрахування або перестрахування
особами, які мають ліцензію на
здійснення страхової діяльності
відповідно до закону, а також
пов'язаних з такою діяльністю послуг
страхових (перестрахових) брокерів та
страхових агентів.

Отже виплата СК здійснювалась
безпосередньо на рахунок потерпілої
особи - ОСОБА_3 та відповідно позивачем
не надано документального
підтвердження факту проведеного
ремонту (включаючи документальне
підтвердження того, що надавач послуг з
ремонту автомобіля є платником податку
на додану вартість) оскільки ремонт ТЗ
не проводився, що не заперечує сам
позивач.

Таким чином, суд приходить до висновку
про відмову в задоволенні вимоги про
стягнення матеріальної шкоди.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України
моральна шкода полягає у душевних
страждання, яких фізична особа зазнала
у зв'язку з протиправною поведінкою
щодо неї самої, членів її сім'ї чи
близьких родичів.

На підставі ч. 1 ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4
«Про судову практику у справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Судом встановлено, що позивачу була
заподіяна моральна шкода, яка полягала
в нервовому стресі, душевних страждань,
порушенні звичних норм життя, а тому
суд моральну шкоду завдану позивачу
ОСОБА_3 оцінює в 500 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідача в дохід держави слід
стягнути судовий збір в сумі 229,40 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

На підставі ст.ст. 6, 10, 11, 58, 60, 61, 213-215, 226
ЦПК України, керуючись ст.ст. 15, 23, 61, 1167
ЦК України, суд , -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
моральну шкоду в розмірі 500,00 (п'ятсот)
грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
судовий збір в сумі 229 (двісті двадцять
дев'ять) грн. 40 коп.

В задоволенні решті позовних вимог
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Волинської області
через Луцький міськрайонний суд
Волинської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом 10 (десяти)
днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду
В.П. Пушкарчук