Справа №521/673/13-ц
Провадження №2/521/3229/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2013 року

місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси
в складі:

головуючого судді –
Плавича І.В.,

при секретарі –
Бабаєвій З.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ПП «Альстар» про
стягнення боргу, за зустрічним позовом
ПП «Альстар» до ОСОБА_1, ТОВ «Агрофірма
«Онікс» про визнання договору
недійсним, –

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду за станом на
теперішній час знаходиться на розгляді
цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ПП
«Альстар» про стягнення боргу, за
зустрічним позовом ПП «Альстар» до
ОСОБА_1, ТОВ «Агрофірма «Онікс» про
визнання договору недійсним.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги сторона
позивача ОСОБА_1 первісно вказувала, що
у листопаді 2007 року ним було продано ПП
«Альстар» 65320,00кг насіння соняшнику,
проте до цього часу відповідач не
розрахувався за отриманий соняшник.
Також на підставі договору
відступлення права вимоги від 14 жовтня
2009 року, укладеного з ТОВ «Агрофірма
«Онікс», до нього перейшли права вимоги
по договору ТОВ «Агрофірма «Онікс» з ПП
«Альстар» щодо зберігання 215390,00кг
пшениці вартістю 258468,00 гривень.

У зв’язку з цим ОСОБА_1 звернувся
зданим позовом в суд, в якому уточнивши
первісні вимоги, просив стягнути з ПП
«Альстар» на його користь: 1) суму
вартості насіння соняшнику в розмірі
323334,00 гривень, суму інфляційних за
період прострочення в розмірі 107725,66
гривень, суму трьох процентів річних за
період прострочення в розмірі 37290,64
гривень, суму матеріальних збитків в
розмірі 259017,60 гривень, суму упущеної
вигоди в розмірі 853108,00, суму
банківського депозиту в розмірі 709502,70
гривень; 2) суму вартості зерна пшениці
в розмірі 473858,00 гривень, суму
інфляційних за період прострочення в
розмірі 78672,60 гривень, суму
матеріальних збитків в розмірі 5000,00
гривень, суму упущеної вигоди в розмірі
414000,00, суму банківського депозиту в
розмірі 475759,30 гривень; 3) суму
компенсації моральної шкоди в розмірі
15000,00 гривень та судові витрати.

При розгляді справи із зустрічним
позовом до суду звернулось ПП
«Альстар», в якому вказувалось, що в 2007
році ПП «Альстар» прийняло від ТОВ
«Агрофірма «Онікс» на зберігання
215390,00кг пшениці на підставі накладної.
В подальшому в 2009 році між ТОВ
«Агрофірма «Онікс» та ОСОБА_1 було
укладено договір з відступлення права
вимоги відносно даної пшениці. Однак
сторона ПП «Альстар» вважає даний
правочин недійсним, у зв’язку з чим
звернулась з зустрічним позовом.

ОСОБА_1 у відкрите судове засідання не
з’явився, повідомлявся судом про
розгляд даної цивільної справи,
причини неявки суду не відомі, але від
представника сторони надійшла заява
про підтримання первісного позову з
клопотанням про розгляд справи за
відсутності сторони в порядку ст. 158 ч.2
ЦПК України.

Представник ПП «Альстар» у відкрите
судове засідання не з’явився,
підприємство повідомлялось судом про
розгляд даної цивільної справи,
причини неявки представника суду не
відомі, але від сторони надійшла заява
про підтримання зустрічного позову з
клопотанням про розгляд справи за
відсутності сторони в порядку ст. 158 ч.2
ЦПК України.

Представник ТОВ «Агрофірма «Онікс» у
відкрите судове засідання не
з’явилась, товариство повідомлялось
судом про розгляд даної цивільної
справи, причини неявки представника
суду не відомі, але від сторони
надійшла заява про заперечення проти
зустрічного позову з клопотанням про
розгляд справи за відсутності сторони
в порядку ст. 158 ч.2 ЦПК України.

Вивчивши наявні матеріали справи у їх
сукупності, прийнявши до уваги
пояснення сторін, дослідивши
представлені суду та забезпеченні
письмові докази, надавши належну
правову оцінку правовідносинам, що
виникли між сторонами по справі, суд
приходить до висновку про відмову в
задоволенні заявлених позовів –
виходячи з наступного.

Під час розгляду справи і на підставі
наявних в ній доказів судом було
встановлено, що згідно свідчень ОСОБА_1
в листопаді 2007 року між ПП «Альстар»
було укладено договір купівлі-продажу
насіння соняшнику в розмірі 65320,00кг
вартістю 195960,00 гривень. Згідно
домовленості між сторонами, оплата
товару повинна була відбутись після
його повного відвантаження.

ОСОБА_1 вказував, що належним чином і в
повному обсязі виконав умови договору
та в період з 16 листопада 2007 року по 27
листопада 2007 року забезпечив фактичне
отримання ПП «Альстар» даного товару.
Проте в порушення умов договору, ПП
«Альстар» до теперішнього часу не
оплатило отриманий товар.

З позиції сторони первісного позивача
випливає, що між ОСОБА_1 та ПП «Альстар»
виникли правовідносини, що
врегульовані положеннями цивільного
закону про купівлю-продаж. У зв’язку з
цим суд звернув увагу на наступне.

Відповідно до ст. 509 ч.ч.1,2 ЦК України,
зобов’язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов’язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов’язку. При цьому, зобов’язання
виникають з підстав, встановлених
статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 11 ч.1, ч.2 п.1 ЦК України,
цивільні права та обов’язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов’язки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов’язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Як наводить ст. 202 ч.ч.1,2 ЦК України,
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов’язків.
Правочини можуть бути односторонніми
та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно ст. 203 ч.ч.1,2,3,4,5 ЦК України, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Як встановлює ст. 626 ч.1 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов’язків.

Так, згідно ст. 655 ЦК України, за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов’язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов’язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

При цьому, як регламентує ст. 208 ЦК
України, у письмовій формі належить
вчиняти, зокрема правочини між
юридичними особами; правочини між
фізичною та юридичною особою, крім
правочинів, передбачених частиною
першою статті 206 цього Кодексу. В силу
ст. 207 ЦК України, правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо його зміст зафіксований в одному
або кількох документах, у листах,
телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо воля сторін
виражена за допомогою телетайпного,
електронного або іншого технічного
засобу зв’язку. Правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо він підписаний його стороною
(сторонами). Правочин, який вчиняє
юридична особа, підписується особами,
уповноваженими на це її установчими
документами, довіреністю, законом або
іншими актами цивільного
законодавства, та скріплюється
печаткою.

З урахуванням викладеного, суд
приходить до висновку, що договір
купівлі-продажу між ОСОБА_1 та ПП
«Альстар», у разі укладення, мав
укладатись в письмовій формі з
підписами та печатками сторін.

Проте матеріали справи не містять
належних письмових доказів, що б
підтверджували укладення такого
договору сторонами, належність
заявленого в позові товару ОСОБА_1 та
отримання такого товару ПП «Альстар».
При цьому суд звертає увагу, що в силу
положень ст. 218 ЦК України не підлягають
врахуванню показання свідків в частині
підтвердження чи спростування факту
укладення правочину.

Спірні обставини правовідносин між
ОСОБА_1 та ПП «Альстар» перевірялись
правоохоронними органами в рамках
порушеної кримінальної справи. Однак
за результатами досудового слідства
Роздільнянським РВ ГУМВС України в
Одеській області було зупинено
досудове слідство до встановлення
особи, що вчинила злочин, про що
свідчить постанова від 03 січня 2012 року.
Разом з тим, при проведені слідства,
порушення низки кримінальних справ
оскаржувалось директором ПП «Альстар»
в судовому порядку. Згідно постанови
Роздільнянського районного суду
Одеської області від 26 травня 2011 року,
постанови про порушення кримінальних
справ, в тому числі – справи №3,
порушеної за заявою ОСОБА_1, –
скасовані. Однак згідно ухвали
апеляційного суду Одеської області від
15 липня 2011 року постанова
Роздільнянського районного суду
Одеської області від 26 травня 2011 року
частково скасоване – в частині
скасування постанови про порушення
кримінальної справи №3 – з тих
підстав, що скарга подана директором ПП
«Альстар» ОСОБА_2, а справа порушена у
відношенні комерційного директора ПП
«Альстар» ОСОБА_3, та ОСОБА_2 не є
суб’єктом оскарження.

При проведенні досудового
розслідування органами внутрішніх
справ та розгляді скарги на постанови
про порушення кримінальних справ
судом, не було виявлено документів, що б
підтверджували укладення спірного
договору купівлі-продажу між ОСОБА_1 та
ПП «Альстар».

14 жовтня 2009 року між з ТОВ «Агрофірма
«Онікс» та ОСОБА_1 був укладений
договір відступлення-набуття права
вимоги, відповідно до умов якого ТОВ
«Агрофірма «Онікс» безоплатно
відступило на користь ОСОБА_1 права
вимоги до ПП «Альстар» за договірними
відносинами зі зберігання 215390,00кг
пшениці 4 класу, а саме: право вимагати у
товарному або грошовому вигляді
одержання наданого на зберігання
товару; право на стягнення збитків,
неустойки, упущеної вигоди, моральної
шкоди тощо за неповернення у товарному
або грошовому вигляді наданого на
зберігання товару.

В якості документу, що підтверджує
наявність договірних відносин між ТОВ
«Агрофірма «Онікс» та ПП «Альстар», а
також належність переданого на
зберігання товару саме ТОВ «Агрофірма
«Онікс», – товариством було
представлено ОСОБА_1 накладну №29-10/07
від 29 жовтня 2007 року.

Згідно ст. 936 ЦК України, за договором
зберігання одна сторона (зберігач)
зобов’язується зберігати річ, яка
передана їй другою стороною
(поклажодавцем), і повернути її
поклажодавцеві у схоронності.
Відповідно ст. 937 ЦК України, договір
зберігання укладається у письмовій
формі у випадках, встановлених статтею
208 цього Кодексу, тобто правочини між
юридичними особами.

Суд не може погодитись із
обґрунтованістю прийняття до уваги
накладну №29-10/07 від 29 жовтня 2007 року в
якості підтвердження укладеного
договору зберігання чи фактичного
виникнення між сторонами відповідних
правовідносин, оскільки: документ не
скріплений печаткою ПП «Альстар»; в
документі не встановлено строку
зберігання, відсутні зазначення про
безстрокове зберігання чи повернення
за вимогою; в документі не визначено
плату за зберігання, відсутні
зазначення про безоплатне зберігання;
в документі відсутні відомості про
місце зберігання тощо.

Але не зважаючи на викладене,
встановлені обставини не дають підстав
для висновку про недійсність договору
відступлення-набуття права вимоги від
14 жовтня 2009 року, на чому наполягала
сторона ПП «Альстар».

Дійсно, як вказує ст. 215 ч.ч.1,2,3 ЦК
України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою – третьою, п’ятою та
шостою ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається. У випадках, встановлених
цим Кодексом, нікчемний правочин може
бути визнаний судом дійсним. Водночас,
якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Як регламентує процесуальний закон,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням особи, виключно
в межах заявлених вимог та не вправі на
власний розсуд виходити за рамки цих
вимог чи змінювати осіб, до яких такі
вимоги заявлено (ст.ст. 11, 33 ЦПК України).
Кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу (ст. 16 ЦК України). Згідно ст. 60
ЦПК України, кожна сторона зобов’язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В процесі розгляду даної цивільної
справи суд не встановив передбачених
законом підстав для задоволення
відповідних вимог сторін, у зв’язку з
чим стягнення понесених та
документально підтверджених судових
витрат сторін присудженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57, 60, 79, 88, 208, 209, 212,
213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд,–

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ПП
«Альстар» про стягнення боргу –
відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ПП
«Альстар» до ОСОБА_1, ТОВ «Агрофірма
«Онікс» про визнання договору
недійсним – відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий: