Справа № 495/5712/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2013 року
м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання:
Яковенко Ю.І.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (паспорт серії
НОМЕР_2 виданий 26.03.1996 року)

від відповідача: Бевза О.І. (довіреність
№ 27/05 від 27.05.2013 року)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу № 495/5712/13-ц

за позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «АТП 15107»

про поновлення на роботі та стягнення
середньої заробітної плати за час
вимушеного прогулу

В С Т А Н О В
И В :

22.07.2013 року ОСОБА_1 (далі по тексту -
позивач) звернувся до
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області з
позовною заявою до Товариства з
обмеженою відповідальністю «АТП 15107»
(далі по тексту - відповідач) про
поновлення на роботі та стягнення
середньої заробітної плати за час
вимушеного прогулу.

Так, позивач просить суд:

- поновити ОСОБА_1 на роботу та стягнути
заробіток під час вимушеного прогулу і
заробітну плату в сумі 113 300 грн. з ТОВ
«АТП-15107»;

- стягнути з ТОВ «АТП-15107» податок, який
ОСОБА_1 вимушений був сплатити в сумі 15
040 грн.;

- стягнути з ТОВ «АТП-15107» моральну
шкоду в розмірі 10 000 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
ОСОБА_1 був прийнятий на роботу до ТОВ
«АТП-15107» 01.07.2011 року на підставі наказу
№ 36-к від 21.07.2011 року на посаду водія
пасажирського автобусу, з оплатою
праці згідно штатного розкладу. З
наказом ОСОБА_1 не був ознайомлений. З
27.02.2013 року по 11.03.2013 року ОСОБА_1 вийшов
на роботу, але йому запропонували
звільнитися за власним бажанням і
чекати телефонного дзвінка, щоб його
прийняли на працю, але дзвінка він не
дочекався, на його місце був прийнятий
інший водій.

За твердженням ОСОБА_1, за весь час, який
він працював, йому не видали заробітну
плату в розмірі 4 000 грн. в місяць, що
загалом становить 113 300 грн. та
складається з:

- 2012 рік - 48 000 грн.;

- січень 2013 року - 4 000 грн., лютий 2013 року -
4 000 грн.;

- лікарняний за 12 днів, заробітну плату
і відпустку не отримав;

- прогули по вині адміністрації:
березень 2013 року - 1 300 грн., квітень 2013
року - 4 000 грн., травень 2013 року - 4 000 грн.,
червень 2013 року - 4 000 грн., липень 2013 року
- 4 000 грн.

Крім того, кожен місяць в примусовому
порядку ОСОБА_1 платив 620 грн. для того,
щоб допустили до роботи. Так, за весь
період ОСОБА_1 був змушений та заплатив
15 040 грн.

ТОВ «АТП-15107» надало до суду
заперечення на позовну заяву ОСОБА_1,
відповідно до якого просило відмовити
позивачу в задоволенні його позовних
вимог в повному обсязі, оскільки ОСОБА_1
був прийнятий на роботу до ТОВ «АТП-15107»
та звільнений з роботи на підставі
власноручно їм складених та підписаних
заяв, заробітну плату він отримував в
повному обсязі та будь-які не
передбачені чинним законодавством
податки він не сплачував. Після
звільнення позивача та видачі наказу,
бухгалтерії відповідача була надана
вказівка про проведення повного
розрахунку із позивачем та виплатою
компенсації за невикористану
відпустку, але на неодноразові
пропозиції відповідача позивач до
підприємств не з'явився для отримання
розрахунку.

ОСОБА_1 було подано до суду заяву про
забезпечення доказів, яку він також
підтримав у судовому засіданні,
аргументуючи це тим, що відповідач
ніяким чином не прикладає зусиль для
вирішення спірних питань, а позивачу
для доведеності обставин, на які він
посилається у позові, необхідні
документи які знаходяться у ТОВ
„АТП-15107", а саме: приходний ордер про
оплату щомісячно по 620 грн. в касу
підприємства, журнал обліку надходжень
у касу; згідно ст.110 Кодексу законів про
працю України за кожний місяць
працівникам не надавалась роздруківка
про заробітну плату та заробітна плата
не виплачувалась протягом 2012-2013 років,
довідку про зарплату; журнал ведення
обліку трудових книжок, приказів,
контрактів; відомості про здачу коштів
по 620 грн. з усіх водіїв працюючих і
зараз в ТОВ «АТП-15107»; накласти арешт на
розрахункові рахунки ТОВ «АТП-15107», для
забезпечення позову в повному обсязі;
штатний розклад за 2012-2013 року з
посадовими окладами водіїв; дорожні
листи ОСОБА_1 на 560 маршруті та інші
документи, які будуть необхідні по
даній справі в якості доказів.

На виконання вимог ОСОБА_1 про
забезпечення доказів та за своєю
ініціативою ТОВ «АТП-15107» представило
до суду копії для залучення до
матеріалів справи та оригінали для
огляду у судовому засіданні: наказу №
25-К від 16.07.2013 року «Про звільнення
водія ОСОБА_1 з 16.07.2013 року по ст.38 КЗпП
України за власним бажанням»; наказу №
36-К від 21.07.2011 року «Про прийняття на
ОСОБА_1 з 01.07.2011 року водієм на автобус
на пасажирські перевезення з оплатою
згідно штатного розкладу за
відпрацьований час»; платіжної
відомості за вересень 2011 року;
платіжної відомості за жовтень-грудень
2011 року; платіжної відомості за
листопад 2011 року; платіжної відомості
за березень 2012 року; платіжної
відомості за січень 2013 року; відомостей
про відпрацьований ОСОБА_1 час та
нарахування йому заробітної плати,
відпускних та лікарняних; довідки № 264
від 17.12.2013 року про нараховану та
виплачену заробітну плату ОСОБА_1 за
період з липня 2011 року по 16.07.2013 року;
штатних розкладів за 2011-2013 роки; заяви
ОСОБА_1 про прийняття на роботу від
14.07.2011 року; заяви ОСОБА_1 про звільнення
з роботи від 16.07.2013 року; особової
картки ОСОБА_1; табелів обліку
використання робочого часу водіїв ТОВ
«АТП-15107» за березень-липень 2013 року.

В судовому засіданні 07.08.2013 року, за
клопотанням ОСОБА_1, були допитані в
якості свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
які підтвердили той факт, що ОСОБА_1
дійсно разом із ними працював водієм
автобусу у ТОВ «АТП-15107». В свою чергу,
повідомлені про кримінальну
відповідальність за неправдиві
показання, свідки ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 зазначили, що вони
безпосередньо не бачили, як ОСОБА_1
кожен місяць в примусовому порядку
вносив до каси ТОВ «АТП-15107» по 620 грн.
для того, щоб його допустили до роботи.
Крім того, у своїх поясненнях свідки
зазначили, що не знають чи отримував
ОСОБА_1 заробітну плату в повному
обсязі.

В судовому засіданні 28.08.2013 року ОСОБА_1
заявив, що платіжну відомість про
видачу заробітної плати за березень 2012
року та платіжну відомість про видачу
заробітної плати за січень 2013 року він
не підписував, ніяких грошей не
отримував та заявив клопотання про
призначення по справі судової
почеркознавчої експертизи платіжних
відомостей про видачу заробітної плати
за березень 2012 року та за січень 2013
року.

Ухвалою Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 28.08.2013 року по справі № 495/5712/13-ц
клопотання ОСОБА_1 про призначення
судової почеркознавчої експертизи
задоволено. Призначено у справі №
495/5712/13-ц судову почеркознавчу
експертизу. Провадження експертизи
доручено Одеському науково-дослідному
інституту судових експертиз. На
вирішення експертизи поставлено
наступні питання: чи виконані підписи в
платіжних відомостей про видачу
заробітної плати за березень 2012 року та
за січень 2013 року саме ОСОБА_1 чи ні?
Яким чином виконаний підпис від імені
ОСОБА_1 (за допомогою технічних засобів
чи пишучим приладом)? Чи не виконано
підпис ОСОБА_1 в незвичних умовах, на
нерівній поверхні (на колінах), під час
руху автотранспортного засобу? У
розпорядження експерту надано
матеріали справи та зобов'язано
сторони надати всі необхідні документи
для проведення експертизи. Оплату
вартості експертизи покладено на її
заявника - ОСОБА_1 Провадження у справі
№ 495/5712/13-ц зупинено на час проведення
експертизи.

15.11.2013 року до Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від Одеського науково-дослідного
інституту судових експертиз надійшло
повідомлення №5041/02 від 29.10.2013 року про
неможливість надання висновку за
матеріалами цивільної справи №
495/5712/13-ц у зв'язку з не виконанням
ОСОБА_1 клопотання експерта про надання
оригіналів документів та сплату
вартості експертизи.

22.11.2013 року до Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від Одеського науково-дослідного
інституту судових експертиз надійшли
матеріали справи № 495/5712/13-ц та
повідомлення № 5072/03 від 30.10.2013 року про
неможливість надання висновку за
матеріалами справи № 495/5712/13-ц у зв'язку
з не виконанням ОСОБА_1 клопотання
експерта про надання оригіналів
документів та сплату вартості
експертизи.

Ухвалою Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 25.11.2013 року провадження по справі №
495/5712/13-ц відновлено, призначено судове
засідання на 20.12.2013 року об 11:30 год.

ОСОБА_1 подав до суду заяву, згідно якої
просив суд:

- винести ухвалу про викрадення
грошових коштів в великих розмірах
посадовими особами: головним
бухгалтером ОСОБА_6,, касиром ОСОБА_7,
бухгалтером ОСОБА_8, для відкриття
кримінального провадження
правоохоронними органами;

- запросити ОСОБА_9 в судове засідання
для надання пояснень до його відповіді
на звернення, яке не відповідає
дійсності позову;

- запросити в судове засідання для
надання пояснень головного бухгалтера
ОСОБА_6, касира ОСОБА_7, бухгалтера
ОСОБА_8;

- накласти арешт на розрахункові
рахунки ТОВ «АТП-15107» для забезпечення
позову в повному обсязі.

20.12.2013 року в судовому засіданні, за
участю позивача та представника
відповідача, відповідно до ч.4 ст.209
Цивільного процесуального кодексу
України, суд, не виходячи до нарадчої
кімнати, розглянувши вище зазначену
заяву ОСОБА_1, дійшов до висновку про
відмову в задоволенні такої заяви,
виходячи з наступного.

По-перше, такої дії суду, як винесення
ухвали про викрадення грошових коштів
в великих розмірах посадовими особами,
чинним цивільним процесуальним
законодавством не передбачено.

По-друге, заява ОСОБА_1 з вимогами про
запрошення в судове засідання осіб для
дачі пояснень (виклик свідків) не
відповідає вимогам, передбаченим ч.1
ст.136 Цивільного процесуального
кодексу України, відповідно до якої у
заяві про виклик свідка зазначаються
його ім'я, місце проживання
(перебування) або місце роботи,
обставини, які він може підтвердити.
Між тим, як вбачається з заяви ОСОБА_1, у
ній не зазначено місця проживання
(перебування) або місця роботи свідків
та обставини, які вони можуть
підтвердити. Крім того, відповідно до
ч.2 ст.136 Цивільного процесуального
кодексу України України, заява про
виклик свідка має бути подана до або
під час попереднього судового
засідання, а якщо попереднє судове
засідання у справі не проводиться, - до
початку розгляду справи по суті. Як
вбачається з матеріалів справи,
підтверджено в ході судового засідання
та не заперечується сторонами, розгляд
справи № 495/5712/13-ц було розпочато по
суті в судовому засіданні 07.08.2013 року. В
судовому засіданні 07.08.2013 року сторони
були ознайомлені з правами та
обов'язками, їм було запропоновано
надати клопотання чи заяви. Також
сторонами в судових засіданнях 07.08.2013
року та 28.08.2013 року надавалися
пояснення, доводи, заперечення,
міркування та вимоги щодо суті спору.
Дані обставини також підтверджуються
складеними журналами судового
засідання та звукозаписом судових
засідань. В свою чергу, ОСОБА_1 подав до
суду заяву з вимогами про запрошення в
судове засідання осіб для дачі
пояснень (виклик свідків) лише 12.09.2013
року, тобто вже після 07.08.2013 року, коли
було розпочато по суті розгляд справи,
що є порушенням вимог ч.2 ст.136 ЦПК
України.

По-третє, вимога ОСОБА_1 про накладення
арешту на розрахункові рахунки ТОВ
«АТП-15107» для забезпечення позову в
повному обсязі не відповідає вимогам
п.п. 2, 3 ч.2 ст.151 Цивільного
процесуального кодексу України та п.4
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 22.12.2006 року № 9 «Про
практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову», а саме ОСОБА_1 не
визначено належним чином та не
підтверджено будь-якими доказами
обґрунтування необхідності виду
забезпечення позову, який належить
застосувати, не наведено інших (взагалі
будь-яких) відомостей, потрібних для
забезпечення позову, не представлено
жодних доказів на підтвердження своїх
вимог, які б свідчили, що існує реальна
загроза невиконання чи утруднення
виконання можливого рішення суду про
задоволення позову.

В судовому засіданні 27.12.2013 року ОСОБА_1
заявлений до суду позов підтримав. Але
заявив, що від вимоги про поновлення на
роботі він відмовляється та просить
задовольнити його вимоги в частині
стягнення з відповідача заробітку під
час вимушеного прогулу і заробітної
плати в сумі 113 300 грн., податку в сумі 15
040 грн. та моральної шкоди в розмірі 10 000
грн. Також ОСОБА_1 зазначив, що він, як і
раніше, наполягає на тому, що він
платіжну відомість про видачу
заробітної плати за березень 2012 року та
платіжну відомість про видачу
заробітної плати за січень 2013 року не
підписував та ніяких грошей не
отримував, але для проведення
відповідної експертизи у нього
відсутні оригінали документів з його
підписом та кошти для оплати вартості
експертизи.

В судовому засіданні 27.12.2013 року
представник ТОВ «АТП-15107» подане до
суду заперечення підтримав, але
зазначив, що у ТОВ «АТП-15107» перед
ОСОБА_1 дійсно рахується
заборгованість по заробітній платі та
лікарняних в сумі 3 130,19 грн., які ОСОБА_1
добровільно та в самостійному порядку
не отримав. З цього приводу в даній
частині ТОВ «АТП-15107» згодне в з
вимогами ОСОБА_1, але в задоволенні усіх
інших вимогах позивача відповідач
просить відмовити.

Розглянувши позовну заяву, вивчивши
матеріали справи, дослідивши надані
докази, заслухавши в судових
засіданнях пояснення учасників
судового процесу та допитавши свідків,
суд дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено в судовому засіданні,
14.07.2011 року ОСОБА_1 власноруч написано
та підписано заяву на ім'я директора
ТОВ «АТП-15107» про прийняття на роботу
водієм.

21.07.2011 року директором ТОВ «АТП-15107»
видано та підписано наказ № 36-К, яким
прийнято ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 01.07.2011
року водієм на автобус на пасажирські
перевезення з оплатою згідно штатного
розкладу за відпрацьований час.
Підстава: заява ОСОБА_1

ТОВ «АТП-15107» було заповнено особову
картку ОСОБА_1, в якій, зокрема,
визначено, що ОСОБА_1 прийнятий 01.07.2011
року на роботу водієм на підставі
наказу № 36-К від 21.07.2011 року. Напроти цих
даних стоїть підпис ОСОБА_1

16.07.2013 року ОСОБА_1 власноруч написано
та підписано заяву на ім'я директора
ТОВ «АТП-15107» про звільнення його з
роботи за власним бажанням з 16.07.2013
року.

16.07.2013 року директором ТОВ «АТП-15107»
видано та підписано наказ № 25-К, яким
звільнено водія ОСОБА_1 з 16.07.2013 року по
ст.38 КЗпП України за власним бажанням.
Бухгалтерії доручено здійснити повний
розрахунок з ОСОБА_1, виплатити
компенсацію за 42 к.д. невикористаної
відпустки. Підстава: заява ОСОБА_1

У особову картку ОСОБА_1 по
підприємству ТОВ «АТП-15107» внесено
запис, що він звільнений 16.07.2013 року та
трудову книжку отримав, про що сам
розписався.

Згідно штатних розкладів ТОВ «АТП-15107»
за період роботи ОСОБА_1 на
підприємстві з 01.07.2011 року по 16.07.2013
року, заробітна плата водія автобуса
складала:

- за період з липня 2011 року по вересень
2011 року - 1 000 грн.;

- за період з жовтня 2011 року по листопад
2011 року - 1 100 грн.;

- за період з грудня 2011 року по липень 2013
року - 1 150 грн.

Відповідно до платіжної відомості за
вересень 2011 року, ТОВ «АТП-15107»
виплатило ОСОБА_1 1 500 грн., про що
свідчить підпис останнього на
зазначеній відомості.

Згідно із платіжною відомістю за
жовтень-грудень 2011 року, ТОВ «АТП-15107»
виплатило ОСОБА_1 2 500 грн., про що
свідчить підпис останнього на
зазначеній відомості.

Відповідно до платіжної відомості за
листопад 2011 року, ТОВ «АТП-15107»
виплатило ОСОБА_1 500 грн., про що
свідчить підпис останнього на
зазначеній відомості.

Згідно із платіжною відомістю за
березень 2012 року, ТОВ «АТП-15107»
виплатило ОСОБА_1 3 500 грн., про що
свідчить підпис останнього на
зазначеній відомості.

Відповідно до платіжної відомості за
січень 2013 року, ТОВ «АТП-15107» виплатило
ОСОБА_1 7 620 грн., про що свідчить підпис
останнього на зазначеній відомості.

Таким чином, за весь період з 01.07.2011 року
по 16.07.2013 року роботи ОСОБА_1 водієм
автобусу у ТОВ «АТП-15107», останнє
виплатило ОСОБА_1, згідно зазначених
вище платіжних відомостей, 15 620 грн.

Згідно із складеною головним
бухгалтером ТОВ «АТП-15107» довідкою № 264
від 17.12.2013 року про нараховану та
виплачену заробітну плату ОСОБА_1 за
період з липня 2011 року по 16.07.2013 року:

- всього нараховано - 21 331 грн.;

- лікарняні за березень 2013 року - 426,65
грн.;

- компенсація відпускних - 1 118,11 грн.;

- удержано (ЕСВ, НДФЛ) - 4 125,57 грн.;

- виплачено - 18 750,19 грн.

Отже, залишок не отриманої ОСОБА_1
заробітної плати від ТОВ «АТП-15107»
складає 3 130,19 грн. (18 750,19 - 15 620).

Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного
кодексу України, кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства. Кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Згідно із ч.1 ст.3 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Так, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом
до ТОВ «АТП-15107» про поновлення на
роботі та стягнення середньої
заробітної плати за час вимушеного
прогулу.

Згідно із ч.3 ст.10 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст.57 Цивільного
процесуального кодексу України
передбачено, що доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи.

Відповідно до ч.1 ст.58 Цивільного
процесуального кодексу України,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із статтею 60 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Між тим, ОСОБА_1 не додано до своєї
позовної заяви та не представлено до
суду жодного доказу, який би свідчив
про те, що:

- його заробітна плата, як водія
автобусу, у ТОВ «АТП-15107» складала 4 000
грн. в місяць та за весь час, який він
працював, йому не видали заробітну
плату в загальному розмірі 113 300 грн. за
період з січня 2012 року по липень 2013 року
(включно);

- кожен місяць в примусовому порядку
він платив ТОВ «АТП-15107» 620 грн. для того,
щоб його допустили до роботи, що
загалом склало 15 040 грн.

В свою чергу, як було вищезазначено, ТОВ
«АТП-15107» на виконання вимог ухвали
суду та за своєю ініціативою,
відповідно до норм чинного
законодавства, представило до суду
відповідну документацію, яка повністю
спростовує доводи та вимоги ОСОБА_1

Крім того, самим ОСОБА_1 подано до суду
копію листа першого заступник
начальника територіальної державної
інспекції з питань праці в Одеській
області від 05.07.2013 року, відповідно до
якого за заявою ОСОБА_1 до прокуратури
інспекцією було проведено перевірку
ТОВ «АТП-15107» щодо дотримання
законодавства про працю та виявлення
відповідних порушень.

За результатами перевірки встановлено,
що:

- з правами, обов'язками, правилами
внутрішнього трудового розпорядку та
колективним договором ОСОБА_1 не
ознайомлено під розписку;

- за період роботи ОСОБА_1 заробітна
плата виплачувалась не регулярно з
затримкою;

- з 27.02.2013 року по 11.03.2013 року ОСОБА_1 був
відсутній на роботі у зв'язку з
тимчасовою втратою непрацездатності.
Після надання 12.03.2013 року листка
непрацездатності ОСОБА_1 на роботу
більше не виходив;

- не виявлено фактів та не знайдено їх
документального підтвердження, які б
підтверджували, що ОСОБА_1 виплачував
податки, за власні кошти ремонтував та
заправляв паливом автобус.

Відповідно до ч.1 ст.21 Кодексу законів
про працю України, трудовий договір є
угода між працівником і власником
підприємства, установи, організації
або уповноваженим ним органом чи
фізичною особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядкові, а
власник підприємства, установи,
організації або уповноважений ним
орган чи фізична особа зобов'язуються
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.

Згідно із ч.3 ст.24 Кодексу законів про
працю України, укладення трудового
договору оформлюється наказом чи
розпорядженням власника або
уповноваженого ним органу про
зарахування працівника на роботу.

Трудова книжка є основним документом
про трудову діяльність працівника.
Трудові книжки ведуться на всіх
працівників, які працюють на
підприємстві, установі, організації
або у фізичної особи понад п'ять днів.
До трудової книжки заносяться
відомості про роботу, заохочення та
нагороди за успіхи в роботі на
підприємстві, в установі, організації
(ст.48 КЗпП України).

Так, ОСОБА_1 був прийнятий на роботу до
ТОВ «АТП-15107» на посаду водія автобусу
01.07.2011 року, що підтверджується:

- власноруч написаною та підписаною
14.07.2011 року заявою на ім'я директора ТОВ
«АТП-15107» про прийняття на роботу
водієм;

- виданим та підписаним директором ТОВ
«АТП-15107» наказом № 36-К від 21.07.2011 року
«Про прийняття ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з
01.07.2011 року водієм на автобус на
пасажирські перевезення з оплатою
згідно штатного розкладу за
відпрацьований час»;

- заповненою ТОВ «АТП-15107» особовою
карткою ОСОБА_1, згідно з якою ОСОБА_1
прийнятий 01.07.2011 року на роботу водієм
на підставі наказу № 36-К від 21.07.2011 року.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.36 Кодексу
законів про працю України, підставою
припинення трудового договору є,
зокрема, розірвання трудового договору
з ініціативи працівника.

Згідно із ч.1 ст.38 Кодексу законів про
працю України, працівник має право
розірвати трудовий договір, укладений
на невизначений строк, попередивши про
це власника або уповноважений ним
орган письмово за два тижні.

Власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в статті
116 цього Кодексу. У разі звільнення
працівника з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу він
зобов'язаний також у день звільнення
видати йому копію наказу про
звільнення з роботи. В інших випадках
звільнення копія наказу видається на
вимогу працівника (ст.47 КЗпП України).

Так, ОСОБА_1 був звільнений з роботи з
ТОВ «АТП-15107» з посади водія автобусу
16.07.2013 року, отримавши на руки свою
трудову книжку, що підтверджується:

- власноруч написаною та підписаною
16.07.2013 року заявою на ім'я директора ТОВ
«АТП-15107» про звільнення його з роботи
за власним бажанням;

- виданим та підписаним директором ТОВ
«АТП-15107» наказом № 25-К від 16.07.2013 року
«Про звільнення водія ОСОБА_1 з 16.07.2013
року по ст.38 КЗпП України за власним
бажанням»;

- особовою карткою ОСОБА_1 по
підприємству ТОВ «АТП-15107», згідно з
якою він звільнений 16.07.2013 року та
трудову книжку отримав, про що сам
розписався.

Відповідно до статті 94 Кодексу законів
про працю України, заробітна плата - це
винагорода, обчислена, як правило, у
грошовому виразі, яку власник або
уповноважений ним орган виплачує
працівникові за виконану ним роботу.
Розмір заробітної плати залежить від
складності та умов виконуваної роботи,
професійно ділових якостей працівника,
результатів його праці та
господарської діяльності
підприємства, установи, організації і
максимальним розміром не обмежується.
Питання державного і договірного
регулювання оплати праці, прав
працівників на оплату праці та їх
захисту визначається цим Кодексом,
Законом України «Про оплату праці» та
іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із ст.1 Закону України «Про
оплату праці», заробітна плата - це
винагорода, обчислена, як правило, у
грошовому виразі, яку за трудовим
договором роботодавець виплачує
працівникові за виконану ним роботу.
Розмір заробітної плати залежить від
складності та умов виконуваної роботи,
професійно-ділових якостей працівника,
результатів його праці та
господарської діяльності
підприємства.

Як вбачається із штатних розкладів ТОВ
«АТП-15107» за період роботи ОСОБА_1 на
підприємстві з 01.07.2011 року по 16.07.2013
року, заробітна плата водія автобуса
складала, ні 4 000 грн. в місяць, як
стверджує ОСОБА_1, а:

- за період з липня 2011 року по вересень
2011 року - 1 000 грн.;

- за період з жовтня 2011 року по листопад
2011 року - 1 100 грн.;

- за період з грудня 2011 року по липень 2013
року - 1 150 грн.

За весь період з 01.07.2011 року по 16.07.2013
року роботи ОСОБА_1 водієм автобусу у
ТОВ «АТП-15107», останнє виплатило ОСОБА_1
15 620 грн., що підтверджується складеними
та підписаними директором і головними
бухгалтером ТОВ «АТП-15107» та
підписаними ОСОБА_1 платіжними
відомостями:

- за вересень 2011 року на суму 1 500 грн.;

- за жовтень-грудень 2011 року на суму 2 500
грн.;

- за листопад 2011 року на суму 500 грн.;

- за березень 2012 року на суму 3 500 грн.;

- за січень 2013 року на суму 7 620 грн.

Крім того, згідно із складеною головним
бухгалтером ТОВ «АТП-15107» довідкою № 264
від 17.12.2013 року про нараховану та
виплачену заробітну плату ОСОБА_1В, за
період з липня 2011 року по 16.07.2012 року:

- всього нараховано - 21 331 грн.;

- лікарняні за березень 2013 року - 426,65
грн.;

- компенсація відпускних - 1 118,11 грн.;

- удержано (ЕСВ, НДФЛ) - 4 125,57 грн.;

- виплачено - 18 750,19 грн.

Отже, залишок не отриманої ОСОБА_1
заробітної плати від ТОВ «АТП-15107»
складає 3 130,19 грн. (18 750,19 - 15 620), що не
заперечується і самим підприємством.

В свою чергу, слід зазначити, що згідно
складеного ТОВ «АТП-15107» 17.07.2013 року
акту, ОСОБА_1 в приміщенні приймальної
ТОВ «АТП-15107» після отримання на руки
трудової книжки відмовився від
отримання в бухгалтерії підприємства
належної йому заробітної плати,
лікарняних в сумі 3 130,19 грн., пояснень
щодо причин відмови не надав. Після
цього ТОВ «АТП-15107» надіслало на адресу
ОСОБА_1 лист № 160, яким просило з'явитися
до бухгалтерії підприємства для
отримання розрахунку по заробітній
платі, лікарняних. Між тим, такий лист
позивачу вручений не був, так як він
змінив адресу та не повідомив
відповідача про нову.

Із наданих ТОВ «АТП-15107» табелів обліку
використання робочого часу водіїв ТОВ
«АТП-15107» за березень-липень 2013 року
вбачається нез'явлення ОСОБА_1 на
роботу, у зв'язку з чим заробітна плата
за цей період відповідачем позивачу не
нараховувалась.

На підприємстві ТОВ «АТП-15107» відсутні
будь-які свідчення та докази, які б
підтверджували той факт, що хтось та
колись, зокрема, ОСОБА_1 кожен місяць в
примусовому порядку повинні були
платити ТОВ «АТП-15107» 620 грн. для того,
щоб допустили до роботи і, як було
вищезазначено, ОСОБА_1 не представлено
до суду жодного доказу, який би свідчив
про зазначені обставини. Крім того,
проведеною територіальною державною
інспекцією з питань праці в Одеській
області перевіркою ТОВ «АТП-15107» щодо
дотримання законодавства про працю та
виявлення відповідних порушень не
виявлено фактів та не знайдено їх
документального підтвердження, які б
підтверджували, що ОСОБА_1 виплачував
податки, за власні кошти ремонтував та
заправляв паливом автобус.

Відповідно до ст.237-1 Кодексу законів
про працю України, відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом моральної шкоди працівнику
провадиться у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Відповідно до ч.1 ст.1167 Цивільного
кодексу України, моральна шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті. Так, компенсація
моральної шкоди здійснюється за
наявності всіх загальних умов
відповідальності за завдання шкоди, а
саме: протиправної поведінки,
моральної шкоди, причинного зв'язку між
протиправною поведінкою та завданою
моральною шкодою та вини заподіювача.

Постановою Пленуму Верховного Суду
України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» (із
змінами та доповненнями) встановлено
порядок, підстави та умови доказування
і стягнення моральної шкоди.

Доведення наявності моральної
(немайнової) шкоди здійснюється шляхом
визначення в позовній заяві конкретних
обставин, за яких було заподіяно шкоду,
а також зазначення того, які
неправомірні діяння було вчинено щодо
позивача, в чому полягає шкода, що було
підставою визначення запропонованого
позивачем розміру або форми її
відшкодування, якими доказами це
підтверджується. Предметом
доказування повинна бути глибина
моральної (немайнової) шкоди, від якої в
кінцевому підсумку залежать розмір та
форми відшкодування останньої.

Між тим, в порушення положень ст.237-1
Кодексу законів про працю України,
ст.1167 Цивільного кодексу України та
постанови Пленуму Верховного Суду
України № 4 від 31.03.95 року «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди», ОСОБА_1 у
позовній заяві взагалі не наведено
жодної обставин та підстави, а також не
представлено до суду жодного доказу,
які б свідчили про нанесення йому
відповідачем моральної шкоди.

Крім того, як було вище зазначено, за
клопотанням ОСОБА_1 про призначення по
справі судової почеркознавчої
експертизи платіжних відомостей про
видачу заробітної плати за березень 2012
року та за січень 2013 року, судом було
призначено у справі №495/5712/13-ц судову
почеркознавчу експертизу. Між тим, така
експертиза проведена не була у зв'язку
з не виконанням ОСОБА_1 клопотання
експерта про надання оригіналів
документів та сплату вартості
експертизи.

Відповідно до ч.1 ст.146 Цивільного
процесуального кодексу України, у разі
ухилення особи, яка бере участь у
справі, від подання експертам
необхідних матеріалів, документів або
від іншої участі в експертизі, якщо без
цього провести експертизу неможливо,
суд залежно від того, хто із цих осіб
ухиляється, а також яке для них ця
експертиза має значення, може визнати
факт, для з'ясування якого експертиза
була призначена, або відмовити у його
визнанні.

У зв'язку із ухиленням ОСОБА_1 від
подання експертам необхідних
матеріалів (оригіналів документів та
сплату вартості експертизи), суд визнає
факт підписання саме ОСОБА_1 платіжних
відомостей про видачу йому заробітної
плати відповідачем за березень 2012 року
та за січень 2013 року.

Також слід зазначити, що ОСОБА_1 у
поданій позовній заяві не ставить
питання визнання наказу про звільнення
незаконним, тобто причину, за якою його
має бути поновлено на роботі, що
позбавляє його права вимагати
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу.

Згідно із положеннями ст.235 Кодексу
законів про працю України, оплаті
підлягає вимушений прогул, вимоги
працівника про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
підлягають задоволенню в тому разі і за
той період, коли з вини власника або
уповноваженого ним органу була
затримана видача трудової книжки або
неправильне формулювання причин
звільнення в трудовій книжці
перешкоджало працевлаштуванню
працівника.

При присудженні оплати за час
вимушеного прогулу зараховується
заробіток за місцем нової роботи
(одержана допомога по тимчасовій
непрацездатності, вихідна допомога,
середній заробіток на період
працевлаштування, допомога по
безробіттю), який працівник мав в цей
час.

У випадках стягнення на користь
працівника середнього заробітку за час
вимушеного прогулу у зв'язку з
незаконним звільненням або
переведенням, відстороненням від
роботи, невиконанням рішення про
поновлення на роботі, затримкою видачі
трудової книжки або розрахунку він
визначається за загальними правилами
обчислення середнього заробітку,
виходячи з заробітку за останні два
календарні місяці роботи. Для
працівників, які пропрацювали на
даному підприємстві (установі,
організації) менш двох місяців,
обчислення проводиться з розрахунку
середнього заробітку за фактично
пропрацьований час. При цьому,
враховуються положення Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року.

Таким чином, відсутність наведеного
ОСОБА_1 обґрунтованої та доведеної
причини вимушеного прогулу позбавляє
його права на висунення вимоги про
стягнення заробітку за час вимушеного
прогулу.

Враховуючи вищевикладені обставини та
норми чинного законодавства, суд
прийшов до висновку про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до
ТОВ «АТП 15107» про поновлення на роботі
та стягнення середньої заробітної
плати за час вимушеного прогулу.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 1167 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 21, 24, 36, 38, 47-48, 94,
115, 116, 233, 237-1 Кодексу законів про працю
України, ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 79, 84, 88, 157, 197, 208,
209, 212-215, 218 Цивільного процесуального
кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «АТП 15107»
про поновлення на роботі та стягнення
середньої заробітної плати за час
вимушеного прогулу - задовольнити
частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «АТП 15107» (67701, Одеська
область, м. Білгород-Дністровський, вул.
Шабська,67-А, ) на користь
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) заборгованість по
заробітній платі в розмірі 3 130,19 грн.
(три тисячі сто тридцять гривень
дев'ятнадцять копійок).

В задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «АТП 15107» (67701, Одеська
область, м. Білгород-Дністровський, вул.
Шабська,67-А, ) на користь
держави судовий збір за розгляд
позовної заяви в розмірі 31,26 грн.
(тридцять одна гривня двадцять шість
копійок).

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, а
також особи, які не брали участі у
справі, якщо суд вирішив питання про їх
права та обов'язки, мають право
оскаржити в апеляційному порядку
рішення суду першої інстанції повністю
або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Одеської області через
Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
В.В. Мишко