Справа № 2-11/11
пр.№ 2/464/43/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.12.2013 року

Сихівський районний суд
м.Львова

в складі : головуючої-судді ОСОБА_1

при секретарі
Грицунь З.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ
майна подружжя та за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ
майна подружжя,-

в с т а н о в и в :

позивачка ОСОБА_2 звернувся до суду із
позовом, уточнивши та доповнивши
вимоги якого просить поділити спільне
майно подружжя, виділивши їй у
власність 2/3 квартири АДРЕСА_1, а
відповідачу виділити у власність
земельну ділянку пл. 0,0791 га в
садівничому товаристі «Весна» на
території Солонківської сільської
ради Пустомитівського району,
Львівської області із наявним на ній
недобудованим садовим будинком. В
обгрунтування позовних вимог
покликається на те, що 26.01.1974 р. між нею
та відповідачем було укладено шлюб,
який рішенням Сихівського районного
суду м.Львова від 27.12.2007р. був
розірваний. За час шлюбу ними набуто у
власність 2/3 частки на квартиру
АДРЕСА_2, а 1/3 частка належить їх доньці
ОСОБА_4, а також земельна ділянка,
пл.0,0791 га в садівничому товаристі
«Весна» на території Солонківської
сільської ради Пустомитівського
району Львівської області. Вказані
об»єкти є неподільними і приблизно
однаковими за вартістю. Враховуючи те,
що відповідач за час шлюбу без її згоди
відчужив вказану земельну ділянку за
неадекватно низькою ціною, тобто
витратив майно на шкоду сім»ї просить
при поділі майна відступити від засад
рівності часток та виділити їй у
власність 2/3 частки квартири, а
відповідачу залишити у власності
земельну ділянку, договір
купівлі-продажу якої визнано
недійсним.

Відповідач звернувся до суду із
зустрічним позовом, уточнивши та
доповнивши вимоги якого просить суд
поділити спільне майно, виділивши йому
у власність 1/2 квартири АДРЕСА_3, а
позивачці залишити у власності 1/6
вказаної квартири і земельну ділянку в
садівничому товаристі «Весна» на
території Солонківської сільської
ради Пустомитівського району
Львівської області, виділити позивачці
різницю у заробітній платі в Італії та
Україні за 7 років в сумі 8400 євро та
виплатити йому 60 000 грн. моральної
шкоди. В обґрунтування позову
покликається на те, що позивачка
останніх 13 років не проживає в Україні,
квартирою не користується, жодних
питань щодо утримання квартири з ним не
узгоджувала. Тому просить поділити
спільне майно саме таким чином.

В судовому засіданні представник
позивача первісний позов підтримав,
зустрічний не визнав, дав пояснення
аналогічні змісту первісної позовної
заяви, просить первісний позов
задоволити, в зустрічному відмовити.

Відповідач в судовому засіданні
первісний позов не визнав, зустрічний
позов підтримав, дав пояснення
аналогічні змісту зустрічного позову,
просить відмовити в первісному позові,
а зустрічний задоволити.

Представник третьої особи ОСОБА_5 в
судовому засіданні первісний та
зустрічний позов в частині поділу
земельної ділянки в садівничому
товаристі «Весна» на території
Солонківської сільської ради
Пустомитівського району Львівської
області заперечив, зазначивши, що
вказана земельна ділянка на підставі
договору купівлі-продажу є власністю
ОСОБА_5, а тому не може бути об»єктом
спільного майна подружжя і підлягати
поділу. Заочне рішення про визнання
договору купівлі-продажу земельної
ділянки ним оскаржено в апеляційному
порядку. Просить відмовити в цій
частині первісного та зустрічного
позовів.

Третя особи ОСОБА_4 в судове засідання
не з»явилась, хоча належним чином
повідомлялась про час та місце
розгляду справи, про причини неявки не
повідомила, тому суд вважає за можливе
розглядати справу у її відсутності.

Заслухавши пояснення представника
позивача, відповідача, з’ясувавши
дійсні обставини справи та перевіривши
їх доказами, суд приходить до висновку,
що первісний та зустрічний позов не
підлягають до задоволення з наступних
підстав.

Судом встановлено, що сторони із
26.01.1974р. перебували у зареєстрованому
шлюбі, який 27.12.2007р. розірвано рішенням
Сихівського районного суду м.Львова.

Як вбачається із свідоцтва про право
власності на квартиру №Г-17168 від
01.07.1997р. сторонами та третьою особою
ОСОБА_4 набуто у спільну сумісну
власність квартиру АДРЕСА_3. Вказана
квартира набута ними в результаті
реалізації права на безоплатну
передачу у власність державного
житлового фонду у відповідності до
положень Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду».

Крім того, на підставі рішення
Солонківської сільської ради від
21.07.1995р. відповідач ОСОБА_3 отримав у
власність земельну ділянку пл. 0,0791 га
в садівничому товаристі «Весна» на
території Солонківської сільської
ради Пустомитівського району,
Львівської області, згідно державного
акту про право власності на землю
серії ЛВ №4732, реєстр. №1157 від 29.11.1995р.

Проте, суд вважає, що таке майно не є
об»єктом спільної власності подружжя,
виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 58 Конституції України
закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі, крім
випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність особи.

Статтею 61 Сімейного кодексу України
встановлено, що об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя може бути
будь-яке майно, за винятком виключеного
з цивільного обороту. Об'єктом права
спільної сумісної власності є
заробітна плата, пенсія, стипендія,
інші доходи, одержані одним із
подружжя. Якщо одним із подружжя
укладено договір в інтересах сім'ї, то
гроші, інше майно, у тому числі гонорар,
виграш, які були одержані за цим
договором, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя. Речі для
професійних занять (музичні
інструменти, оргтехніка, лікарське
обладнання тощо), придбані за час шлюбу
для одного з подружжя, є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до положень ст.ст. 81, 116
Земельного кодексу України окрема
земельна ділянка, одержана
громадянином у період шлюбу в приватну
власність шляхом приватизації, є його
особистою приватною власністю, а не
спільною сумісною власністю подружжя,
оскільки йдеться не про майно, нажите
подружжям у шлюбі, а про одержану
громадянином частку із земельного
фонду.

9 лютого 2011 року набрав чинності Закон
№ 2913-VI, яким ст.61 Сімейного кодексу
України доповнено частиною п’ятою
такого змісту: об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя є житло,
набуте одним із подружжя під час шлюбу
внаслідок приватизації державного
житлового фонду, та земельна ділянка,
набута внаслідок безоплатної передачі
її одному з подружжя із земель
державної або комунальної власності, у
тому числі приватизації. Однак, 13
червня 2012 року набрав чинності Закон №
4766-VI, яким зазначену частину ст.61
Сімейного кодексу України виключено.

Враховуючи те, що спірні квартира
безоплатно отримана сторонами у
приватну власність, а земельна ділянка
безоплатно набута у приватну
власність відповідача, відповідно у 1997
у 1996 роках, в результаті реалізації
права громадян на приватизацію,
зазначені об»єкти не є майном, набутим
подружжям за час шлюбу, і не підлягає
поділу між ними в порядку норм
Сімейного кодексу України.

Аналогічна правова позиція висловлена
Верховним Судом України у постановах,
прийнятих в результаті перегляду
рішень в порядку п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України,
в цивільних справах № 6-99ц11 від
22.02.2012р. та № 6-98цс11 від 15.02.2012р.

Відповідно до ст.360-7 ЦПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

З огляду на зазначені обставини,
враховуючи відсутність даних про
наявність іншого майна набутого
сторонами за час шлюбу, яке б підлягало
поділу, виходячи із вимог ст.11 ЦПК
України, відповідно до якої суд
розглядає справу лише в межах
заявлених сторонами вимог і на
підставі поданих ними доказів, суд
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення вимог
первісного та зустрічного позовів про
поділ спільного майна подружжя.

Спори між сторонами, які разом із
третьою особою ОСОБА_4, є
співвласниками квартири АДРЕСА_1 щодо
користування та розпорядження нею
можуть бути вирішені в порядку гл.26
Цивільного кодексу України, нормами
якого і регулюються відносини між ними.

Враховуючи відсутність будь-яких
обставин в обґрунтування вимог
зустрічного позову відповідача про
заподіяння йому моральної шкоди, та
доказів в підтвердження такої шкоди в
задоволенні зазначених вимог
зустрічного позову також слід
відмовити.

На підставі ст.ст. 57, 60, 61 Сімейного
кодексу України та керуючись ст.ст.10,
58-60, 212-215 ЦПК України, суд, –

в и р і ш и в :

в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про поділ майна подружжя – відмовити.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного
майна подружжя – відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути
подана до апеляційного суду Львівської
області через Сихівський районний суд
м.Львова протягом 10 днів після його
проголошення, а особами, які не були
присутні в судовому засіданні під час
проголошення рішення протягом 10 днів з
часу отримання його копії.

Головуюча: