Справа № 2121/4877/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2013
року

Цюрупинський районний суд

Херсонської області

в складі:

головуючого
судді

Яценко О.М.,

при секретарі

Брустман О.М.,

за участі позивача за первісним
позовом (відповідача за зустрічним) –
ОСОБА_1,

за участі представника позивача за
первісним позовом (відповідача за
зустрічним) – адвоката ОСОБА_2,

за участі представника ОСОБА_3
сільської ради, відповідача за
первісним позовом – ОСОБА_4,

за участі представника відповідача за
первісним позовом ОСОБА_5 (позивача за
зустрічним) – ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Цюрупинську цивільну справу за
первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5,
ОСОБА_3 сільської ради про виділення в
натурі частки, що є у спільній
частковій власності, та зустрічним
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ДП «Одеська
залізниця» ВСП Херсонська дистанційна
колія № 15 про визнання розпорядження
та приватизації недійсною, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_5, ОСОБА_3 сільської ради про
виділення в натурі частки, що є у
спільній частковій власності. ОСОБА_5
звернувся до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_1, ДП «Одеська
залізниця» ВСП Херсонська дистанційна
колія № 15 про визнання розпорядження
та приватизації недійсною.

Позивач за первинним позовом
(відповідач за зустрічним) первинний
позов підтримала, просила позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі,
проти зустрічного позову заперечувала,
вважала його безпідставним, тому
просила в його задоволенні відмовити,
підтвердила у судовому засіданні, що
вона надавала заяву про згоду на
приватизацію, підпис у вказаній заяві
її. Надлишків чеків після першої
приватизації вона не отримувала.

Представник позивача за первинним
позовом (відповідача за зустрічним)
пред’явлений первинний позов
підтримав та суду пояснив, що
відповідно до свідоцтва про право
власності на житло № 2190 від 16 червня 1998
року позивач та відповідач за
первинним позовом в рівних частках
являються співвласниками квартири № 2,
яка розташована в с. Раденськ
Цюрупинського району Херсонської
області по вул. Заводська, 10-А.
Зазначену квартиру вони отримали у
власність шляхом приватизації в 1998
році. Що стосується приватизації
квартири, то на той час вона
знаходилась на балансі ДП «Одеська
залізниця». Про приватизацію квартири,
рішення Свиридовими було прийнято за
згодою обох сторін. В 2007 році шлюб між
позивачем та відповідачем за первинним
позовом було розірвано. Зазначена
квартира є єдиним житлом позивача,
спільним майном подружжя, але
проживати в ній вона не може, оскільки
квартирою користується ОСОБА_5 та
повністю її займає. Такими діями він
порушує її право власності на ? частину
цієї квартири, та право проживання в
ній. На пропозицію продати квартиру та
розділити кошти відповідач за
первинним позовом відмовився, а тому
вона просить суд здійснити реальний
розподіл квартири між сторонами за
первинним позовом. Розподіл квартири є
можливим відповідно до висновку
експерта, який говорить, що можливий
розподіл на дві квартири. Експерт дає
один варіант розподілу квартири як
такий, який можливий технічно. Щодо
зустрічного позову, то його вони не
визнають з наступних підстав. ОСОБА_5 в
своєму позові говорить про те, що йому
нічого не відомо про приватизацію не
відповідає дійсності, так як без його
згоди ніякої приватизації не
відбулося. По-друге, після приватизації
квартири, квартплата сплачувалася до
ОСОБА_3 сільради, а не до ДП «Одеська
залізниця». Посилання ОСОБА_5 на те, що
позивач за первинним позовом, коли
приватизувала іншу квартиру, втратила
право на приватизацію. Але попередню
квартиру приватизовувало декілька
осіб, вона скористалася своїм правом
приватизації частково, вона
приватизувала лише 9-10 кв.м. квартири.
Якщо особа приватизувала менше 21 кв.м.,
то особа має право на приватизацію
іншої квартири, і це не суперечить
законодавству. Тому просить первинний
позов задовольнити в повному обсязі, в
задоволенні зустрічних позовних вимог
відмовити в повному обсязі.

Представник відповідача за первинним
позовом (позивача за зустрічним) проти
первинного позову заперечував,
зустрічний позов підтримав та суду
пояснив, що в січні місяці 2013 року
ОСОБА_1А отримав позовну заяву від
ОСОБА_1 про виділення в натурі частки,
що є у спільній частковій власності, з
якої дізнався, що квартира в якій він
проживає ІНФОРМАЦІЯ_1 приватизована
згідно свідоцтва на право власності на
житло № 2190 від 16 червня 1998 року. З
матеріалів позовної заяви він також
дізнався, що квартира в якій він
проживає і яку йому виділив
профспілковий комітет Херсонської
дистанційної колії 12 травня 1995 році,
вже приватизована і належить на праві
спільної часткової власності йому та
ОСОБА_1 по ? частині кожному. Також з
копії свідоцтва про право власності на
житло відповідачеві за первинним
позовом стало відомо, що свідоцтво
видано згідно розпорядження органу
приватизації № 4 від 16 червня 1998 року, а
підготовкою документів до
приватизації займалося колективне
міжгалузеве територіально-будівельне
підприємство. Проведена приватизація
порушує його права з наступних підстав.
По-перше, приватизація була проведена в
порушення норм п.п. 2, 3 ст. 8 Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду», оскільки
приватизація відбулася без жодних
письмових, або усних згод позивача та
без його письмової заяви. ОСОБА_5,
дізнався про приватизацію квартири в
січні 2013 року після того, як отримав
позовну заяву. По-друге, в порушення п.п.
20, 21 «Положення про порядок передачі
квартир (будинків) у власність
громадян» затвердженого наказом
Державного комітету України по
житлово-комунальному господарству від
15.09.1992 року за № 56 приватизація була
здійснена і на позивача за первинним
позовом, тоді як з довідки, виданої
ОСОБА_3 сільською радою від 17.01.2013 року,
ОСОБА_1 прописалась в спірній квартирі
лише 20.11.2002 року. Ці обставини також
підтверджується інформацією яку надав
відповідач за зустрічним позовом ДП
«Одеська залізниця», так згідно
відповіді від 08.02. 2013 року інформує, що
громадянка ОСОБА_1 не працювала в
Херсонській дистанційній колії і 16.06.98
року за адресою Херсонська область
Цюрупинський район с. Раденськ, вул.
Заводська 10 а, кв. 2 зареєстрована та
прописана не була. За таких обставин
випливає, що приватизація відбулася з
порушенням норм чинного законодавства.
Крім того ОСОБА_1 не проживала в спірній
квартирі до 1999 року оскільки у неї було
власне житло розташоване за адресою
АДРЕСА_1. По-третє, ОСОБА_1 в 1993 році вже
використовувала своє право
безоплатної приватизації, що
підтверджено як поясненнями позивача
за первинним позовом та її
представника, так і письмовими
документами по справі. Крім того, в
спірній квартирі проживав син сторін,
проте на нього приватизація не була
здійснена. Відповідач за первниим
позовом вважає, що його право на
приватизацію квартири порушено ОСОБА_1
та ДП «Одеська залізниця», оскільки
приватизація відбулася без його відома
та згоди, а тому просить зустрічні
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі. Щодо первинного позову, то він є
необґрунтованим, згідно висновку
експерта квартиру без відступу від ДБС
розподілити неможливо, а тому в
задоволенні первинного позову просить
відмовити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3
сільської ради за первинним позовом в
задоволенні первинних позовних вимог
не заперечувала, та суду пояснила, що
приватизацією спірної квартири ОСОБА_3
сільська рада не займалася, а тому з
цього приводу нічого повідомити не
може, а тому. Щодо наданої довідки про
реєстрацію осіб, то відомості в ній є
правдиві та зазначені з погосподаської
книги, тобто вона зазначила осіб, які
були офіційно зареєстровані. Щодо осіб,
які фактично проживали в спірній
квартирі, вона нічого повідомити не
може.

Експерт ОСОБА_7 суду пояснила, що вона
здійснювала судову
будівельно-технічну експертизу по
квартирі АДРЕСА_2. Вона підтвердила, що
існують будівельні норми, які
необхідно дотримуватися. В разі, коли
розподіл неможливо здійснити
відповідно до вимог ДБН, то в квартирі
здійснюється переобладнання,
перебудова або добудова, що й було
визначено в експертизі. Тобто, вона
зазначила, що можливий технічний
розподіл квартири, при отриманні всіх
необхідних дозволів.

Відповідач за зустрічним позовом у
судове засідання не з’явився, про час
та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, про що
свідчать повідомлення про вручення
поштового відправлення, причини неявки
невідомі.

Заслухавши позивача за первинним
позовом (відповідача за зустрічним),
представника позивача за первинним
позовом (відповідача за зустрічним),
представника відповідача за первинним
позовом (позивача за зустрічним),
представника відповідача за первинним
позовом, експерта, суд приходить
наступних висновків по суті заявлених
вимог.

Згідно ст. 15 ЦПК України, суди
розглядають в порядку цивільного
судочинства справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних
сімейних, трудових відносин.

За правилами ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків встановлених
цим Кодексом. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5
перебували у зареєстрованому шлюбі з
23.01.1998 року по 06.12.2007 рік. Від даного
шлюбу вони мають неповнолітнього сина -
Олександра. 16 червня 1998 року відбулася
приватизація квартири № 2, яка
розташована в с. Раденськ
Цюрупинського району Херсонської
області по вул. Заводська, 10-А, на ім’я
ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в рівних частках – по ?
частині, що підтверджено свідоцтвом
про право власності на житло від 16.06.1998
року. Відповідно до технічної
документації загальна площа квартири
складає 66,9 кв. м. Житлова площа складає
42,4 кв.м.: 1-а кімната 13,4 кв. м., 2-а кімната
17,2 кв.м. і 3-я 11,8 кв.м. Кухня окрема площею
7,9 кв. м., туалет-1,2 кв.м., ванна 2,8
кв.м.,коридор-10,8 кв. м., балкон(лоджія) 1,8
кв.м. На момент звернення ОСОБА_1 до суду
із позовом, ОСОБА_5 чинив перешкоди
останній у користуванні частиною
спірної квартири, у зв’язку із чим
остання просить здійснити реальний
розподіл квартири. ОСОБА_5 звернувся до
суду із зустрічним позовом, в якому
просить визнати розпорядження та
свідоцтво про приватизацію недійсними,
оскільки останній не знав про
приватизацію, вона була проведена без
його згоди, про її здійснення дізнався
після отримання первинної позовної
заяви з додатками. Вказані позови були
об’єднані в одне провадження
відповідно до ухвали Цюрупинського
районного суду від 23.04.2013 року як
взаємопов’язані і встановлено, що їх
спільний розгляд є доцільним.

Згідно вимог ст. 71 ЦК України (в
редакції 1963 року, який діяв на час
виникнення спірних правовідносин),
загальний строк для захисту права за
позовом особи, право якої порушено
(позовна давність) встановлюється в три
роки.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 80 ЦК України,
закінчення строку позовної давності до
пред’явлення позову є підставою для
відмови в позові.

Враховуючи те, що позивачем за
зустрічним позовом доведено, що він
дізнався про умови приватизації лише з
моменту отримання первинної позовної
заяви, інших доводів суду не надано, суд
вважає за можливим поновити пропущений
процесуальний строк та не
застосовувати строки позовної
давності.

Відповідно до вимог абзацу 2 ч.1 ст.3
Закону України»Про приватизацію
державного житлового
фонду»приватизація здійснюється
шляхом безоплатної передачі
громадянам квартир (будинків), житлових
приміщень у гуртожитках з розрахунку
санітарної норми 21 кв.м. на сім’ю.

Згідно вимог ч.1 ст. 8 Закону України "Про
приватизацію державного житлового
фонду", приватизація державного
житлового фонду здійснюється
уповноваженими на це органами,
створеними місцевою державною
адміністрацією та органами місцевого
самоврядування, державними
підприємствами, організаціями,
установами, у повному господарському
віданні або оперативному управлінні
яких, знаходиться державний житловий
фонд.

Частиною 4 ст. 8 Закону України "Про
приватизацію державного житлового
фонду", підготовку та оформлення
документів про передачу у власність
громадян квартир (будинків), житлових
приміщень у гуртожитках може бути
покладено на спеціально створювані
органи приватизації (агентства, бюро,
інші підприємства).

Судом встановлено, що в 1998 році до
органу приватизації ДП «Одеська
залізниця» від позивача за первинним
позовом надійшла заява про передачу
спірної квартири у приватну власність
(а. с. 80). З копії зазначеної заяви
вбачається, що на ній присутній лише
підпис позивача за первинним позовом.
Проте суд не може приймати зазначений
документ як доказ по справі, оскільки
копія належним чином не завірена, а
оригінал зазначеного документа у
судове засідання наданий не був.

Відповідно до п.п. 2, 3 ст. 8 Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду» передача квартир
(будинків), житлових приміщень у
гуртожитках здійснюється в спільну
сумісну або часткову власність за
письмовою згодою всіх повнолітніх
членів сім'ї, які постійно мешкають у
цій квартирі (будинку), житловому
приміщенні у гуртожитку, в тому числі
тимчасово відсутніх, за якими
зберігається право на житло, з
обов'язковим визначенням
уповноваженого власника квартири
(будинку), житлового приміщення у
гуртожитку. Передача квартир (будинків)
у власність громадян здійснюється на
підставі рішень відповідних органів
приватизації, що приймаються не
пізніше місяця з дня одержання заяви
громадянина.

Враховуючи те, що право позивача за
зустрічним позовом не було порушено,
приватизація квартири, яка належала
сторонам як спільне майно подружжя,
була здійснена і на ім’я ОСОБА_5, тому
зустрічні позовні вимоги не є
обґрунтованими.

Відповідно до п. 20 «Положення про
порядок передачі квартир (будинків) у
власність громадян», затвердженого
наказом Державного комітету України по
житлово-комунальному господарству від
15.09.1992 року за № 56, при оформленні заяви
на приватизацію квартири (будинку)
громадянин бере на підприємстві, що
обслуговує жилий будинок, довідку про
склад сім'ї та займані приміщення.

Відповідно до п. 21 «Положення про
порядок передачі квартир (будинків) у
власність громадян», затвердженого
наказом Державного комітету України по
житлово-комунальному господарству від
15.09.1992 року за № 56, у довідці вказуються
члени сім'ї наймача, які прописані та
мешкають разом з ним, а також тимчасово
відсутні особи, за якими зберігається
право на житло.

Враховуючи зазначене, суд критично
відноситься до доводів представника
позивача за зустрічним позовом,
оскільки вони не ґрунтуються на
допустимих та належних доказах, а саме
у судове засідання не було надано
оригіналу або належним чином завіреної
довідки про склад сім'ї, яка подавалася
при приватизації.

Суд також критично відноситься до
доводів представника позивача за
зустрічним позовом в частині того, що
приватизація не була здійснена на ім’я
сина сторін Олександра, ІНФОРМАЦІЯ_2,
оскільки він не є стороною по справі, а
представник позивача за зустрічним
позовом представляє інтереси лише
ОСОБА_5.

Відповідно до п.5 ст. 5 ЗУ «Про
приватизацію державного житлового
фонду», кожний громадянин України має
право приватизувати займане ним житло
безоплатно в межах номінальної
вартості житлового чеку або з
частковою доплатою один раз.

Так, дійсно, ОСОБА_1 здійснила своє
право на приватизацію, проте не в межах,
встановлених чинним законодавством, а
саме майже на 10 кв. м замість 21 кв. м., а
тому право на приватизацію іншого
житлового приміщення вона не втратила,
у зв’язку із чим суд критично
відносить до посилань представника
відповідача за первинним позовом
(позивача за зустрічним).

Таким чином, в задоволенні зустрічних
позовних вимог необхідно відмовити за
необгрунтованістю.

Статтею 356 ЦК України, передбачено, що
власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України,
кожен зі співвласників спільної
часткової власності має право на
виділу натурі частки, що є у спільній
частковій власності. За неможливості
такого виділу у зв'язку з неподільністю
речі (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу)
співвласник, який бажає виділу, має
право на одержання від інших
співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки.

Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України,
майно, набуте подружжям за час шлюбу, є
його спільною сумісною власністю,
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу) . Кожен з подружжя
має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном.

Відповідно до вимог ст. ст. 70, 71 СК
України, майно, що є об'єктом спільної
сумісної власності ділиться між ними у
натурі виходячи з принципу рівності
часток , неподільні речі присуджуються
одному з них, якщо інше не визначено
домовленістю між ними.

Згідно ст. 71 СК України, присудження
одному з подружжя грошової компенсації
замість його частки у праві спільної
сумісної власності на майно, зокрема на
житловий будинок, квартиру, земельну
ділянку, допускається лише за його
згодою, крім випадків, передбачений
Цивільним кодексом України. В разі,
якщо такої згоди немає присудження
одному з подружжя грошової компенсації
можливе за умови попереднього внесення
другим із подружжя відповідної
грошової суми на депозитний рахунок
суду.

Відповідно до роз'яснень постанови
Пленуму Верховного Суду України від 21
грудня 2007 року "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя" поділ спільного майна
подружжя здійснюється за правилами,
встановленими статтіми 69-72 СК та ст. 372
ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу,
визначається за погодженням між
подружжя, а при недосягненні згоди -
виходячи з дійсної його вартості на час
розгляду справи. Вирішуючи питання про
поділ майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
суди мають застосовувати положення
частин 4,5 ст. 71 СК щодо обов'язкової
згоди одного з подружжя на отримання
грошової компенсації та попереднього
внесення другим із подружжя
відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду. За
відсутності такої згоди присудження
грошової компенсації може мати місце з
підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови
звернення подружжя (одного з них) до
суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та
попереднього внесення на депозитний
рахунок суду відповідної грошової
суми. У разі коли жоден із подружжя не
вчинив таких дій, а неподільні речі не
можуть бути реально поділені між ними
відповідно до їх часток, суд визнає
ідеальні частки подружжя в цьому майні
без його реального поділу і залишає
майно у їх спільній частковій
власності.

Згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи № 66
від 25.07.2013 року квартиру № 2, яка
розташована в с. Раденськ
Цюрупинського району Херсонської
області по вул. Заводська, 10-А без
відступлення від державних
будівельних норм поділити неможливо.
Відповідно до п. 2 висновку зазначеної
експертизи, експерт надає єдиний
можливий варіант розподілу квартири із
відступленням від державних
будівельних норм із необхідністю
здійснення переобладнання та добудови.

Враховуючи те, що здійснити реальний
розподіл квартири без відступлення від
державних будівельних стандартів
неможливо, дозволу на переобладнання
квартири відповідно до вимог чинного
законодавства жодна зі сторін не
отримала, ні позивач, ні відповідач за
первинним позовом згоду на отримання
компенсації не надавали, тому в
задоволенні первинних позовних вимог
необхідно відмовити через
неможливість реального поділу
квартири.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст.10, 11, 15, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст.
183, 364, 356 ЦК України, ст. ст. 60, 70, 71 СК
України, Законом України «Про
приватизацію державного житлового
фонду», положенням про порядок
передачі квартир (будинків) у власність
громадян», затвердженого наказом
Державного комітету України по
житлово-комунальному господарству від
15.09.1992 року за № 56, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені первісних позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 сільської ради
про виділення в натурі частки, що є у
спільній частковій власності –
відмовити.

У задоволені зустрічних позовним вимог
ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ДП «Одеська
залізниця» ВСП Херсонська дистанційна
колія № 15 про визнання розпорядження
та приватизації недійсною – відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга протягом десяти днів з дня його
проголошення. Апеляційна скарга
подається апеляційному суду
Херсонської області через
Цюрупинський районний суд.

Повний текст рішення складений

та підписаний 31 грудня 2013 року.

Суддя
(підпис)
Яценко О. М.

Копія відповідає оригіналу.

Суддя
О. М.
Яценко