Справа № 1328/7569/12
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«03» грудня 2013 року Шевченківський
районний суд м. Львова

в складі : головуючого - судді
Кавацюка В.І.

при секретарі
Шутяк З.С.

з участю представників
ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові

цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про поділ спільного майна
подружжя, зобов'язання до вчинення дій
та стягнення грошової компенсації
вартості частини рухомого майна,

у с т а н о в и
в:

У вересні 2012 року ОСОБА_3 пред'явила в
суд позов до ОСОБА_4, в якому просить,
згідно уточнень від 01 жовтня 2013 року
провести поділ спільного майна
подружжя, набутого за час шлюбу її з
ОСОБА_4

В обґрунтування своїх вимог зіслалась
на те, що 18 вересня 2004 року між нею та
ОСОБА_4 був зареєстрований шлюб
Джурівською сільською радою
Снятинського району
Івано-Франківської області, актовий
запис №8.

06 вересня 2012 року Шевченківським
районним судом м. Львова шлюб між нею
та відповідачем був розірваний. За час
спільного проживання ними була
придбана квартира АДРЕСА_1, загальною
площею 50,6 кв.м., яка знаходиться у
АДРЕСА_1, та є об'єктом спільної
сумісної власності подружжя. Також за
час шлюбу ними було набуте наступне
майно: гобой «F.Lore», вартість якого,
згідно угоди, укладеної між Львівським
національним академічним театром
опери та балету ім. С.Крушельницької
становить 42 620 грн., а також набуті до
шлюбу: срібний браслет, золоті
кульчики (дві пари), три золоті
ланцюжки, золотий браслет, два золоті
хрестики, перстень з камінцем та кулон.

Від подружнього життя вони з
відповідачем мають доньку ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка на даний час проживає
з нею, позивачем, та перебуває на
повному її утриманні.

У відповідності до положень ст.60 СК
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Відповідно до ч.1 ст.70 Сімейного кодексу
України, у разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором. Проте,
оскільки з нею проживає малолітня
донька, вважає за необхідне звернутись
до ч.2 ст.70 СК України, відповідно до
якої за рішенням суду частка майна
дружини, чоловіка може бути збільшена,
якщо з нею, ним проживають діти, а також
непрацездатні повнолітні син, дочка, за
умови, що розмір аліментів, які вони
одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку та лікування.

Купівля вищевказаної квартири АДРЕСА_1
відбувалась виключно за кошти,
отримані від її батьків, які постійно
проживають в Італії, за їхні ж кошти
проводились і ремонтні роботи, про що є
підтверджуючі документи.

В даний час вона, позивач, не має
доступу до власного помешкання,
оскільки відповідач ОСОБА_4 поміняв в
ній замки, та у зв'язку з цим вона
змушена винаймати двокімнатну
квартиру по вул. С.Петлюри. Крім цього,
відповідач не сплачує кошти на
утримання доньки, вони з донькою живуть
на отримувану нею допомогу по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, яка складає 130 грн. на
місяць, та на допомогу, отримувану від
батьків. Відповідач також мав би
піклуватись про життя та
морально-духовне виховання дитини та
ін.

З огляду на такі факти, з урахуванням
заяви про уточнення позовних вимог від
01 жовтня 2013 року, просить постановити
рішення, яким провести розподіл
спільного майна подружжя, набутого за
час шлюбу її з ОСОБА_4, виділивши та
визнавши за нею право власності на 2/3
частини квартири АДРЕСА_1, виділити та
визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/3
частини цієї квартири, зобов'язати
ОСОБА_4 передати їй срібний браслет,
золоті кульчики (дві пари), три золоті
ланцюжки, золотий браслет, два золоті
хрестики, перстень з камінцем та кулон,
залишити у власності відповідача
ОСОБА_4 гобой «F.Lore» та зобов'язати його
виплатити їй грошову компенсацію
половини вартості гобоя «F.Lore» у
розмірі 21 310 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та
її представник ОСОБА_1 позовні вимоги
підтримали, покликаючись на доводи, які
викладені в позовній заяві та
уточненні до позовної заяви від 01
жовтня 2013 року.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник
ОСОБА_2 в судовому засіданні позов
визнали частково, покликаючись на
долучені до справи письмові
заперечення і пояснення. Відповідач
ОСОБА_4 погоджується на визнання за ним
та позивачем ОСОБА_4 права власності по
1/2 частині на квартиру АДРЕСА_1, а в
задоволенні решти позовних вимог
просять відмовити у зв'язку з їх
безпідставністю.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_3,
її представника ОСОБА_1, відповідача
ОСОБА_4, його представника ОСОБА_2,
показання свідка ОСОБА_6, з'ясувавши
дійсні обставини справи, права та
обов'язки сторін, дослідивши зібрані у
справі докази, суд приходить до
висновку, що позов підлягає до
часткового задоволення з наступних
підстав.

Згідно з положеннями ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутись
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Положеннями ст.ст.10, 60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог чи заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

У відповідності до положень ст.60 СК
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що
кожна річ, набута за час шлюбу, крім
речей індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 57 СК України
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є майно, набуте нею, ним до
шлюбу. Положеннями ч. 2 ст. 57 цього ж
Кодексу передбачено, що особистою
приватною власністю дружини та
чоловіка є речі індивідуального
користування, в тому числі коштовності,
навіть тоді, коли вони були придбані за
рахунок спільних коштів подружжя.

Згідно з вимогами ст.70 СК України у
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором. При вирішенні спору про
поділ майна суд може відступити від
засади рівності часток подружжя за
обставин, що мають істотне значення,
зокрема, якщо один з них не дбав про
матеріальне забезпечення сім'ї,
приховав, знищив чи пошкодив спільне
майно, витрачав його на шкоду інтересам
сім'ї. За рішенням суду частка майна
дружини, чоловіка може бути збільшена,
якщо з нею, ним проживають діти, а також
непрацездатні повнолітні син, дочка, за
умови, що розмір аліментів, які вони
одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного
духовного розвитку та лікування.

В судовому засіданні встановлено, що
сторони по справі перебували між собою
в зареєстрованому шлюбі з 18 вересня 2004
року, який був зареєстрований
Джурівською сільською радою
Снятинського району
Івано-Франківської області. Від
подружнього життя вони мають малолітню
дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Однак
подружнє життя між ними не склалося, в
грудні 2011 року вони припинили подружні
відносини, ведення сумісного
господарства, відповідач ОСОБА_3 разом
з дочкою ОСОБА_5 стала проживати окремо
та рішенням Шевченківського районного
суду м. Львова від 06 вересня 2012 року
шлюб між ними було розірвано.
ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідач ОСОБА_3
народила сина ОСОБА_8, батьком якого
згідно зі свідоцтво про народження є
ОСОБА_9.

Вказані обставини підтверджуються
поясненнями сторін, їх представників,
долученими до справи копіями свідоцтва
про одруження між сторонами, свідоцтва
про народження ОСОБА_4, рішення
Шевченківського районного суду м.
Львова від 06 вересня 2012 року та ці
обставини в судовому засіданні ніким з
учасників процесу не оспорювались.

Як пояснив в судовому засіданні
відповідач ОСОБА_4 причиною розпаду
сім'ї стало порушення дружиною
подружньої вірності та вона з своєї
ініціативи залишила квартиру 13 грудня
2011 року, забравши з неї свої речі, в той
період, коли він перебував у
відрядженні.

Судом також встановлено, що під час
перебування в зареєстрованому шлюбі
сторонами було набуто у спільну
сумісну власність однокімнатну
квартиру АДРЕСА_1. Вказана квартира
була набута шляхом укладення 06 січня 2006
року між ТОВ «ЛЕВ» та ОСОБА_4 договору
№?73-3 інвестування будівництва
житлового будинку та додаткової угоди
до цього договору від 08 квітня 2008 року.

З пояснень відповідача ОСОБА_4
вбачається, що за вищевказаним
договором та додатковою угодою він
зобов'язався приймати участь в
інвестуванні нерухомості, а саме в
інвестуванні будівництва квартири
АДРЕСА_1. Для інвестування нерухомості
02 квітня 2008 року він уклав з АКБСР
«Укрсоцбанк» договір кредиту №601/23-289
та того ж дня також уклав іпотечний
договір в якості забезпечення
виконання зобов'язання за кредитним
договором. В подальшому він здійснював
погашення кредиту за рахунок своєї
заробітної плати аж до повного його
погашення. Жодних коштів на придбання
спірної квартири ні ОСОБА_3, ні її
батьки не надавали.

Зазначені пояснення відповідача
ОСОБА_4 підтверджуються долученими до
справи копіями договору АДРЕСА_1-3
інвестування будівництва житлового
будинку від 06 січня 2006 року, додаткової
угоди до цього договору від 08 квітня 2008
року, договору кредиту №№601/23-289 від 02
квітня 2008 року, іпотечного договору від
02 квітня 2008 року та іншими зібраними у
справі доказами.

Позивачем ОСОБА_3 ні при пред'явленні
позову, ні під час судового розгляду
справи не було подано суду будь-яких
об'єктивних доказів того, що спірна
квартира АДРЕСА_1 була придбана за
кошти, отримані від її батьків, які
постійно проживають в Італії, та що за
кошти її батьків проводились в цій
квартирі ремонтні роботи.

Судом також встановлено, що між
сторонами по справі існував спір з
приводу визначення місця проживання
їх дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням
Шевченківського районного суду м.
Львова від 03 серпня 2012 року було
задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
визначення місця проживання та
визначено місце проживання дитини з
батьком. В подальшому вказане рішення
було оскаржено та судом апеляційної
інстанції воно було скасовано та в
задоволенні позову відмовлено.
Відповідач сплачує аліменти на
утримання дочки ОСОБА_5 та розмір таких
аліментів становить 2200 грн. щомісячно.

З огляду на зібрані у справі докази, суд
приходить до висновку, що вимоги
позивача ОСОБА_3 в частині поділу
вищевказаної квартири слід
задовольнити частково, визнавши за
кожним із сторін праві власності на 1/2
(одну другу) частину квартири АДРЕСА_1.

Заявляючи вимоги про витребування у
відповідача ОСОБА_4 ювелірних виробів
(срібного браслета, золотих кульчиків,
золотих ланцюжків, золотих хрестиків
та ін.), позивач ОСОБА_3 не надала суду
будь-яких доказів, що такі ювелірні
вироби знаходяться у відповідача.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні
категорично заперечив наявність в
нього будь-яких ювелірних виробів
ОСОБА_3 та пояснив, що остання залишила
квартиру і забрала свої особисті речі в
той період, коли він перебував у
відрядженні та в нього немає жодних
особистих речей колишньої дружини.

В судовому засіданні також не було
здобуто доказів на підтвердження
доводів позивача ОСОБА_3 про те, що
зазначені в позовній заяві ювелірні
вироби знаходяться у відповідача
ОСОБА_4

З огляду на наведене вище, суд вважає,
що в задоволенні таких вимог слід
відмовити у зв'язку з їх
безпідставністю.

Що стосується вимоги позивача ОСОБА_3
про зобов'язання відповідача ОСОБА_4
виплатити їй грошову компенсацію
половини вартості гобоя «F.Lore» у
розмірі 21 310 грн., то така, на думку суду,
також не підлягає до задоволення,
виходячи з наступного.

В обґрунтування цієї вимоги позивач
ОСОБА_3 зіслалась на те. що гобой «F.Lore»
був придбаний ними за спільні сімейні
кошти під час перебування в шлюбі.
Вказаний гобой був переданий зі США та
за нього було заплачено 5000 доларів США.

Аналогічні пояснення щодо обставин
придбання гобою позивач ОСОБА_3 дала в
судовому засіданні та додатково
пояснила, що жодних документів на
придбання цього музичного інструменту
в неї не має та відповідач ОСОБА_4, як
артист оркестру Львівського
національного академічного театру
опери та балету ім. С.Крушельницької,
використовує його в своїй роботі.

Відповідач ОСОБА_4 в судому засіданні
пояснив, що він дійсно використовує в
своїй роботі, як артист оркестру, гобой
«F.Lore». Однак цей гобой належить його
товаришеві ОСОБА_6, який також працює
артистом оркестру. За передачу в
користування гобою Львівський
національний академічний театр опери
та балету ім. С.Крушельницької сплачує
компенсацію зношування інструменту.
Даний гобой не є їх з ОСОБА_3 власністю.
Вони його не придбавала, а тому вимоги
про стягнення з нього половини
вартості цього музичного інструменту
вважає безпідставними.

Допитаний в судовому засіданні в
якості свідка ОСОБА_6 підтвердив ту
обставину, що спірний гобой «F.Lore» є
його приватною власністю, та пояснив,
що вказаний гобой він придбав декілька
років тому в ОСОБА_11, який в даний час
проживає в Канаді. Всі артисти
оркестру, які працюють в театрі знають,
що гобой «F.Lore» належить йому, свідкові,
а не ОСОБА_4, який лише використовує цей
гобой в роботі.

З долученої до справи відповіді
Львівського національного
академічного театру опери та балету ім.
С.Крушельницької від 23 жовтня 2013 року
№214 вбачається, що у керівництва театру
не має відомостей про власника гобою
«F.Lore», оскільки чинне законодавство не
вимагає у користувача музичних
інструментів вказувати їх власників.
Компенсація за використання гобою
«F.Lore» виплачується ОСОБА_4, який
фактично використовує цей інструмент.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що позов ОСОБА_3 слід задовольнити
частково.

Доводи позивача ОСОБА_3 та її
представника ОСОБА_1 в підтримання
свого позову є непереконливими та
голослівними, вони не підтверджені
належними і об'єктивними доказами, а
тому такі доводи суд не може взяти в
основу свого рішення і задовольнити
позов в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 210, 212, 213, 214,
215 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.
ст. 60, 61, 69, 70, 71 Сімейного кодексу
України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Поділити майно, набуте ОСОБА_3 та ОСОБА_4
за час перебування в зареєстрованому
шлюбі, визнавши за кожним із них право
власності на 1/2 (одну другу) частину
квартири АДРЕСА_1.

У задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_3 - відмовити у зв'язку з їх
безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 1808,50
грн. (одну тисячу вісімсот вісім
гривень п'ятдесят копійок) витрат по
оплаті судового збору.

Рішення може бути повністю або
частково оскаржено в апеляційному
порядку до апеляційного суду
Львівської області протягом десяти
днів з моменту його проголошення через
Шевченківський районний суд м. Львова.

Суддя: В. І. Кавацюк