Справа № 463/221/13
Головуючий у 1 інстанції: Гирич С.В.
Провадження № 22-ц/783/3974/13
Доповідач в 2-й інстанції: Богонюк М. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2013 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого судді: Богонюка М.Я.

Суддів: Ванівського О.М., Шашкіної С.А.

При секретарі: Цар М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 26 березня 2013 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням частково
задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, 3-ї особи приватного
нотаріуса ОСОБА_6 про солідарне
стягнення коштів та відшкодування
моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
грошові кошти у розмірі 242987,20 грн., що
еквівалентно 30400 доларам США за курсом
7,993 грн. за 1 долар США.

Відмовлено в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення
трьох відсотків річних від
простроченої суми основного боргу у
розмірі 47192,75 грн., що еквівалентно 5904,26
доларам США за курсом 7,993 грн. за 1 долар
США та моральної шкоди у розмірі 200000
грн.

Відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3
до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про солідарне
стягнення належних йому грошових
коштів (основний борг) у розмірі 242987,20
грн., що еквівалентно 30400 доларам США за
курсом 7,993 грн. за 1 долар США, трьох
відсотків річних від простроченої суми
основного боргу у розмірі 47192,75 грн., що
еквівалентно 5904,26 доларам США за курсом
7,993 грн. за 1 долар США та моральної
шкоди у розмірі 200000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову.

Апелянт вважає, що рішення суду
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
при неповно з'ясованих обставинах, що
мають значення для справи, а висновки
суду не відповідають дійсним
обставинам справи. При цьому судом не
було взято до уваги тієї обставини, що
ОСОБА_3 надав йому доручення у
відповідності до якого він мав право на
реалізацію автомобіля "Тойота CAMRY", 2005
року випуску, що належить на праві
власності позивачу, що ним в подальшому
і було зроблено. Отримані від продажу
даного автомобіля кошти в сумі 30 400
доларів США ним були повернуті
позивачу, які той в свою чергу
розподіляв між відповідачами в
погашення свого боргу.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення сторін на підтримання та
заперечення скарги, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що така
задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 1 ст. 237 ЦК України передбачено,
що представництвом є правовідношення,
в якому одна сторона (представник)
зобов'язана або має право вчинити
правочин від імені другої сторони, яку
вона представляє.

Згідно ч. 1 ст. 238 ЦК України представник
може бути уповноважений на вчинення
лише тих правочинів, право на вчинення
яких має особа, яку він представляє.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 248 ЦК
України представництво за довіреністю
припиняється у разі: скасування
довіреності особою, яка її видала.

Статтею 1006 ЦК України передбачено, що
повірений зобов'язаний: повідомляти
довірителеві на його вимогу всі
відомості про хід виконання його
доручення; після виконання доручення
або в разі припинення договору
доручення до його виконання негайно
повернути довірителеві довіреність,
строк якої не закінчився, і надати звіт
про виконання доручення та виправдні
документи, якщо це вимагається за
умовами договору та характером
доручення; негайно передати
довірителеві все одержане у зв'язку з
виконанням доручення.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, дорученням від 21
березня 2006 року, посвідченим приватним
нотаріусом Львівського міського
нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_3
уповноважив ОСОБА_7 продати за ціну і на
умовах та на його розсуд, належний
ОСОБА_3 на праві власності автомобіль
"Тойота CAMRY", 2005 року випуску.

В цей же день між ОСОБА_7, який діяв від
імені власника автомобіля та ОСОБА_5
було укладено біржову угоду про продаж
спірного автомобіля. На підставі заяви
ОСОБА_3, приватним нотаріусом ОСОБА_6 28
березня 2006 року довіреність видана на
ім"я ОСОБА_7 була скасована.

04 квітня 2006 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_8
була укладена біржова угода на
підставі якої ОСОБА_5 відчужив ОСОБА_8
автомобіль "Тойота CAMRY", 2005 року випуску
за 30 400 доларів США.

В серпні 2007 року ОСОБА_3 звернувся в суд
з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4 про
стягнення коштів, що еквівалентно 30 400
доларів США, 3% річних від простроченої
суми та відшкодування 20 000 грн.
моральної шкоди.

Судом першої інстанції відмовлено в
задоволенні позовних вимог до
відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_4 та в
частині стягнення 3% річних від
простроченої суми і відшкодування
моральної шкоди з ОСОБА_2 Рішення в цій
частині сторонами не оскаржується.

Задовільняючи позовні вимоги про
стягнення з ОСОБА_2 в користь позивача
242 987 грн. 20 коп., що еквівалентно 30 400
доларів США (вартості автомобіля
"Тойота CAMRY") суд першої інстанції вірно
виходив з положень ст. ст. 237, 238, 1006 ЦК
України, встановивши при цьому, що
відповідач на підставі виданого
позивачем йому доручення відчужив
належний позивачу на праві власності
автомобіль за суму 30 400 доларів США,
однак виручені від продажу кошти
позивачу не повернув.

Безпідставними є покликання апелянта
на те, що отримавши за продаж
автомобіля кошти він повернув ОСОБА_3,
оскільки дані обставини не
підтверджені жодними доказами по
справі, при цьому що сам позивач
заперечує факт передачі йому грошей за
проданий автомобіль.

Крім того, відповідач не заперечував
того, що перша біржова угода про
відчуження автомобіля, яка була
укладена в день видачі доручення (21
березня 2006 року) була спрямована на
позбавлення позивача права власності
на автомобіль, щоб в подальшому той не
скасував виданого доручення (що
фактично останнім і було зроблено 28
березня 2006 року).

Позивач не надавав доручення
відповідачу на розпорядження коштами
отриманими ним від продажу автомобіля
"Тойота CAMRY". А відтак дані кошти
відповідач зобов'язаний повернути
позивачеві.

Судом вірно встановлені фактичні
обставини справи, правильно
застосований матеріальний закон та
дотримана процедура передбачена ЦПК
України.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, а тому
колегія суддів не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308 ч.1, 314 ч. 1
п. 1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 26 березня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили.

Головуючий:

Судді: