Провадження по справі № 2/260/1465/2013
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2013 року
Ленінський районний суд м. Донецька в
складі:

головуючого судді:
Олещенко Л.Б.

при секретарі:
Дєловєнко О.О., Шаповаловій О.С.

за участю позивача:
ОСОБА_1

за участю представника позивача:
ОСОБА_2

за участю відповідачів:
ОСОБА_3, ОСОБА_4

за участю представника відповідача:
ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Донецька
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту
проживання однією сім’єю без
реєстрації шлюбу, поділ спільного
сумісного майна і про визнання права
власності на квартиру за набувальною
давністю, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідачів про встановлення факту
проживання однією сім’єю без
реєстрації шлюбу, поділ спільного
сумісного майна і про визнання права
власності на квартиру за набувальною
давністю. В обґрунтування позовних
вимог зазначив, що в період часу з 12
травня 1998 року по 4 листопада 2012 року
він проживав однією сім'єю з ОСОБА_6 без
реєстрації шлюбу, між ними були
усталені відносини, що притаманні
подружжю. ОСОБА_7JI. та він в
зареєстрованих шлюбах не перебували.
04.11.2012 року ОСОБА_6 померла у результаті
дорожньо-транспортної пригоди. За час
спільного проживання вони набули у
власність нерухоме майно у вигляді
квартири, що розташована в м. Донецьку,
вул. Піонерська,171/6 на підставі
договору купівлі-продажу. Під час
укладання договору купівлі-продажу
квартири грошові кошти в сумі 317 395 грн.
були спільно нажитим коштами, як його
так і померлої ОСОБА_6, оскільки в нього
були життєві збереження, які він
накопичував на протязі всього свого
життя. Кожного місяця починаючи з 2000
року, він отримував пенсію в сумі 2400
грн., на ці гроші, він купував щомісяця
300 дол. США та вони накопичували їх для
придбання квартири. ОСОБА_8 деякі кошти,
він зберігав в банку у вигляді вкладу,
перед купівлею квартири, він знімав зі
свого рахунку кошти, які також були
витрачені на придбання квартири. Після
смерті ОСОБА_6 в шестимісячний термін
ним була подана заява до приватного
нотаріуса про прийняття спадщини та
нотаріусом була відкрита спадкова
справа. ОСОБА_8 йому стало відомо, що до
нотаріальної контори звернулись
відповідачі по справі, для оформлення
спадщини, для успадкування спадкового
майна за заповітом, та за законом. У
зв'язку з наведеним, він вимушений в
судовому порядку довести, що з померлою
ОСОБА_7JI. він спільно проживав з 12
травня 1998 року по день її смерті, і вони
спільно набули право власності на
квартиру АДРЕСА_1, тому спадкове майно
повинно складатись з ? її частини, а
інша ? частина квартири має бути
визнана за ним на праві власності. З 1998
року вони почали спільно мешкати та
вести спільний сімейний бюджет,
спочатку вони мешкали по вул.
Комсомольцев Подпольщіков - 38/3 в м.
Донецьку. Під час спільного життя вони
купували речі, посуд, постільну білизну
та інші предмети домашнього побуту та
для ведення спільного
домогосподарства. При покупці квартири
на передодні укладання угоди, вони
разом дивились квартиру і спільно
приймали рішення, щодо покупки цього
житла. В придбаній квартирі вони
зробили ремонт та привезли деякі меблі,
в подальшому вони мали наміри там
постійно спільно проживати. Крім того,
в нотаріальній конторі, де було
оформлення договору купівлі цієї
квартири №6 по вул. Піонерській - 171, він
також був присутній, при цьому
розрахунок по договору купівлі-продажу
здійснювався саме між ним та продавцем
ОСОБА_9 ОСОБА_8, в період часу з 2000 року
по 2010 рік вони спільно працювали на ПАТ
«Геркулес». Крім того, вони
неодноразово проводили відпустки на
узбережжі Азовського моря. ОСОБА_8 факт
стосунків між ним та ОСОБА_7JI. як
усталені відносини, що притаманні
подружжю, може бути підтверджено
взаємними обов'язками та довірою одне
одному, оскільки в відділенні ОСОБА_10
ОСОБА_11, Донецької обласної дирекції AT
«ОСОБА_12 ОСОБА_11» ними було відкрито
рахунки (вклади та поточні), ними були
зроблені довіреності на друг друга,
щодо повного розпорядження рахунками
на власний розсуд.

Крім того, відповідно до свідоцтва про
право власності на квартиру № 1416 від
05.03.1997 року ОСОБА_6 належала квартира за
адресою: м. Донецьк вул. Куйбишева - 24/7, в
якій вони спільно проживали до дня її
смерті. Тому він відкрито, добросовісно
і безперервно володіє та користується
зазначеним нерухомим майном з 12 травня
1998 року до теперішнього часу, тому
вважає, що має право на виділення йому ?
частини квартири № 7 по вул. Куйбишева -
24 в м. Донецьку у його особисту
власність в порядку набувальної
власності.

Позивач просив встановити факт
проживання однією сім’єю, але не
перебуваючи у зареєстрованому шлюбі,
між ним та ОСОБА_6 з 12 травня 1998 року до
дня її смерті - по 04 листопада 2012 року; -
провести поділ майна, що є спільною
сумісною власністю, а саме квартири
АДРЕСА_2, визнавши за ним право
власності на ? частину вказаної
квартири; - також визнати за ним право
власності у порядку набувальної
давності на квартиру АДРЕСА_3; - визнати
спадковою масою після смерті ОСОБА_6 ??
частину квартири №6 по вул. Піонерській
-171 в м. Донецьку.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
позовні вимоги підтримав у повному
обсязі та пояснив, що з ОСОБА_6 він
познайомився 09 травня 1999 року, а 12
травня цього ж року вони випадково
зустрілись, та при цій зустрічі ОСОБА_13
запропонувала йому жити разом,
оскільки вони були обидва одинокі, при
цьому вона надала йому ключі від своєї
квартири по вул. Куйбишева - 24/7. Усе літо
1999 року вони провели разом на його дачі
в Новотроїцькому районі СТ «Мечта», а
восени повернулись у м. Донецьк, де
почали проживати разом у ІНФОРМАЦІЯ_1, а
вже у 2000 році вони переїхали до її
квартири по вул. Куйбишева, де
проживали разом до дня смерті ОСОБА_14, а
він і до теперішнього часу проживає в
цій квартирі. Вони разом працювали,
разом вели господарство, усі свої речі
він одразу перевіз до неї. Вони з
ОСОБА_13 збирались зареєструвати шлюб,
навіть у 2003-2004 році, але він тоді впав з
даху та за станом здоров’я не мав
можливості цього зробити, а потім
заважала робота, оскільки працювали
позмінно. За час спільного проживання
вони зробили капітальний ремонт в
квартирі, де проживали, поміняли вікна,
лінолеум, переклеювали шпалери. Та
зареєструвати шлюб вони так і не
встигли, оскільки 04.11.2012 року ОСОБА_13
загинула, коли їхала до нього на дачу.
Вони прожили однією сім’єю з ОСОБА_13 13
років, тобто з 1999 року, а знайомі вони
були з 1998 року, але тоді у неї був інший
чоловік. У позові він помилково
зазначив, що фактично вони проживають з
12.05.1998 року, вірно з 12.05.1999 року. До того,
як вони почали проживати разом з
ОСОБА_13, він проживав разом з сім’єю
своєї дочки, де він є зареєстрованим.
Вважає, що він має право на належну
ОСОБА_6 квартиру по вул. Куйбишева - 24/7,
оскільки біля 10 років проживав у ній,
робив ремонти, сплачував комунальні
послуги, тобто набув право власності на
неї за набувальною давністю. Квартиру
по вул. Піонерській - 171/6 вони з ОСОБА_6
придбали разом 31.10.2012 року за спільні
кошти, які вони разом накопичували.
Дійсно перед купівлею цієї квартири
ОСОБА_6 продала свої інші дві квартири,
одна з них їй досталась після смерті
брата і була продана нею за 16 тис.
доларів США, ОСОБА_8, ОСОБА_14 була
продана належна їй на праві особистої
власності квартира по вул. Піонерській
-173/55 приблизно за 30 тис. доларів США, а
спірну квартиру по вул. Піонерській -
171/6 вони придбали за 47 тис. доларів США.
ОСОБА_8 позичала гроші якомусь родичу,
але скільки саме і в якому розмірі
сказати не може. ОСОБА_8, гроші в розмірі
12000 гривень пішли на операцію
відповідачки, якої вона потребувала
після дорожньо-транспортної пригоди.
Ключі від квартири по вул. Піонерській
-171/6 знаходяться у нього, там ніхто не
живе, в ній зробили ремонт, але вже
після смерті ОСОБА_14. Йому відомо від
родичів ОСОБА_8, що є заповіт складений
нею. Право власності на квартиру по вул.
Піонерській -171/6 було оформили лише на
ОСОБА_8, оскільки у нього не було
ідентифікаційного коду, та він цього не
прагнув. Він є пенсіонером з 1986 року, з
1999 року розмір його пенсії складає 2000
гривень, з 2000 року він почав працювати
та отримував заробітну плату біля 1100
гривень на місяць. ОСОБА_14 також
працювала та отримувала пенсію.
Вважає, що квартира по вул. Піонерській
-171 це їх спільна власність з ОСОБА_8,
оскільки вони проживали разом, разом
вели господарство, харчувались, мали
спільний бюджет, обидва працювали та
отримували пенсію, при цьому він
віддавав пенсію та заробітну плату
ОСОБА_8. Вони разом ходили до магазинів,
купували меблі, техніку. Кожні вихідні
ОСОБА_8 приїздила до нього на дачу,
оскільки він звільнився та останні два
роки з весни до осені жив на дачі.
ОСОБА_8 вони разом ходили на різні
події, виставки, до театру, відпочивали
на море. З дачі возили врожай,
консервували, та нічого не купували
взимку, також у нього є пасіка, та
ОСОБА_8 продавала мед. Гроші, які вони
накопичували, зберігали вдома. З цих
підстав просив задовольнити позовні
вимоги у повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги в
повному обсязі з підстав викладених у
позовній заяві, просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
позовні вимоги не визнав та пояснив, що
померла ОСОБА_6 є його тіткою. Пояснив,
що приблизно у вересні 199-2000року він
дізнався про те, що між позивачем і
тіткою є стосунки. Взагалі позивач та
тітка з того часу проживали разом у її
квартирі, що розташована по вул.
Куйбишева - 24/7, але в основному позивач
жив на дачі в с. Новотроїцьке, а тітка
туди приїздила до нього, привозила
продукти харчування, допомагала по
господарству, городу. 03.11.2012 року тітка
у черговий раз поїхала до позивача на
дачу, та в с. Новотроїцьке при переході
дороги її збив автомобіль, та вона
померла в лікарні 04.11.2012 року. Він не
визнає факт їх спільного проживання,
оскільки рідко бачив позивача в
квартирі тітки, приблизно 1 раз на
тиждень, а він бував у неї через день.
Зазначив, що сам він не працював, та міг
навідувати тітку підстроюватися під її
графік роботи, бо вона працювала на АТ
«Геркулес»: день, ніч. Позивач ОСОБА_1
також працював із тіткою на цьому
підприємстві. Квартира АДРЕСА_4
належала тітці задовго до її
знайомства з позивачем. У тітки була
дочка ОСОБА_15, яка померла у 1997 році. Він
не згоден на те, щоб право власності на
зазначену квартиру належало позивачу,
оскільки той не має відношення до цієї
квартири. ОСОБА_8 квартиру № 6 по вул.
Піонерській - 171 тітка придбала за свої
власні кошти, вона особисто говорила
йому, що продала дві свої квартири в
Калінінському і Куйбишевському районі,
та за ці кошти придбала одну в
Ленінському районі по вул. Піонерській.
Взагалі від тітки йому відомо, що
позивач скупив, бо всі свої кошти він
витрачав на облаштування своєї дачі.
Особистих речей позивача в квартирі
тітки він не бачив, бо до їхньої кімнати
не заходив, але бачив його взуття в
коридорі цієї квартири. Він не визнає
право позивача на спірні квартири, тому
просив відмовити в задоволенні позову.

Відповідачка ОСОБА_4 в судовому
засіданні позовні вимоги не визнала в
повному обсязі та пояснила, що ОСОБА_6 є
її хрещеною матір’ю та вона доводиться
їй внучатою племінницею. До знайомства
із ОСОБА_1 ОСОБА_6 проживала з іншим
чоловіком, у належній тому квартирі по
вул. Комсомольців Підпільників. Але у
1998 році він помер, тому з травня 1998 року
вона не могла проживати з позивачем.
Приблизно з весни-літа 2000 року ОСОБА_13
стала проживати з позивачем у своїй
квартирі по вул. Куйбишева - 24/7. Позивач
та ОСОБА_6 жили разом, разом
харчувались, у них був спільний
холодильник, але усі речі хрещена
купувала за свої кошти, оскільки у неї
була гарна пенсія, вона також мала
дохід з оренди своїх двох квартир: по
вул. Піонерській - 173/55 та по вул.
Словацькій - 7/84. У позивача була
квартира по вул. Островського, яку він
залишив своїй дочці, також у нього є
дача в с. Новотроїцьке. Навесні позивач
уїжджав на дачу на півроку та жив там, а
ОСОБА_13 приїжджала до нього періодично,
але у листопаді 2012 року вона там
загинула, оскільки при переході дороги
її збив автомобіль. Квартиру по вул.
Куйбишева хрещена отримала від
держави, а потім приватизувала задовго
до знайомства з позивачем. Дочка
ОСОБА_13 – ОСОБА_16 померла у 1996 році.

Хрещена говорила їй, що залишить
заповіт на її ім’я, та що про це відомо
ОСОБА_1. ОСОБА_8, тітка говорила їй, що
ОСОБА_1 наполягає на тому, щоб вони
зареєстрували шлюб, але вона не бажає
цього робити, оскільки не хоче, щоб усе
її майно залишилось ОСОБА_1 та його
дочці. ОСОБА_1 знайшов заповіт тітки та
знищив його. Їй відомо, що в реєстрі
правочинів є відомості про заповіт від
імені ОСОБА_6, який був посвідчений
нотаріусом Токаревою, але вона не
працює, оскільки відносно неї порушена
кримінальна справа. Вказала, що
квартира по вул. Піонерській - 171 також
не є спільним майном тітки і позивача,
так як у травні – червні 2012 року тітка
продала свої дві однокімнатних
квартири та за ці кошти в жовтні 2012 року
придбала одну двокімнатну, при цьому
вона купила квартиру з ремонтом,
столяркою та іншим. ОСОБА_17 тітка 03.11.2012
року, тобто через 2 дні після купівлі
цієї квартири, тому ремонт в ній вона із
ОСОБА_1, як на тому наполягає останній, в
цій квартири вони не могли робити.
Ключі від спірних квартир та документи
на них знаходяться у позивача, в одній
мешкає він, а в іншій його дочка із
своєю сім’єю. Вона категорично не
згодна із позовом та просила відмовити
у його задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_4 –
ОСОБА_5 з позовом не погодилась з тих
самих підстав, що і відповідачка.
Зазначила, що з доданих позивачем
квитанцій про придбання телевізора та
сертифікату по обслуговуванню
холодильника не вбачається, хто
купував зазначені речі, за чиї кошти.
При цьому розмір пенсії ОСОБА_6 значно
перевищував розмір пенсії позивача,
крім того, померла мала додатковий
дохід від оренди своїх ще двох квартир,
які належали їй на праві власності. При
цьому, у п.7 договору купівлі-продажу
спірної квартири № 6 по вул.
Піонерській -171, зазначено: «грошові
кошти, що витрачаються покупцем ОСОБА_6
на придбання квартири не є спільною
сумісною власністю, а є її особистою
приватною власністю, і осіб, які б могли
поставити питання про визнання за ними
права власності на грошові кошти (чи їх
частку), витрачені на купівлю цієї
квартири відсутні». Крім того, грошові
кошти, які були витрачені на купівлю
цієї квартири, були виручені від
продажу двох квартир по вул. Словацькій
- 7/84 та по вул. Піонерській - 153/55, які
належали ОСОБА_6 на праві особистої
власності. ОСОБА_8 твердження позивача
щодо того, що перед купівлею квартири
він знімав свої збереження з
банківського рахунку не відповідають
дійсності, оскільки згідно, наданих ним
квитанцій, він знімав ці кошти вже
після укладення договору
купівлі-продажу. Щодо квартири АДРЕСА_5,
то ця квартира належала ОСОБА_6 на праві
особистої приватної власності на
підставі свідоцтва про право власності
від 05.03.1997 року, тобто ще до знайомства
із позивачем. При цьому, вважає, що
право власності на частину цієї
квартири не може бути визнано за
позивачем на підставі ст. 344 ЦК України,
на яку він посилається у позові, тобто в
порядку набувальної давності, оскільки
відсутня ознака добросовісності
набування, а також на цю квартиру
претендують спадкоємці, тобто
відповідачі по справі, які заявили свої
права, звернувшись до нотаріальної
контори із відповідними заявами. Таким
чином, право власності на квартиру № 7
по вул. Куйбишева - 24 жодним чином не
може бути визнано за позивачем. Тому
просила відмовити в задоволенні позову
в повному обсязі.

Допитаний в судовому засіданні в
якості свідка ОСОБА_18 суду пояснив, що
він знайомий з ОСОБА_1 та з ОСОБА_6 біля
14-15 років, оскільки вони є його
сусідами, він сприймав їх як сім’ю.
Позивач з ОСОБА_6 жили разом у квартирі
№ 7 по вул. Куйбишева - 24, та завжди усюди
ходили разом, і на дачу і з дачі. В
квартирі у них був дуже рідко, за всі
роки десь 10 разів. Коли був у них
останній раз не пам’ятає, приблизно у
2011-2012 році, та бачив на вішалці
чоловічий одяг, верхній одяг та взуття
позивача. Він бачив, як ОСОБА_1 та ОСОБА_6
йшли разом з ринка, при цьому ОСОБА_6
говорила, що ОСОБА_1 її чоловік. Чи був
їх шлюб зареєстрований йому не відомо.
З ОСОБА_6 у нього були конфлікти з
приводу залиття його квартири,
оскільки він проживає під їх квартирою,
та вони навіть судились з цього
приводу, вони один одному не
симпатизували. Після смерті дочки
ОСОБА_14, приблизно у 1998-2000 р.р. він
побачив у квартирі ОСОБА_1, іншого
чоловіка ОСОБА_6 він не знає.

Свідок ОСОБА_19 пояснила, що знайома з
ОСОБА_6 35 років, вона була її сусідкою, а
ОСОБА_1 знає з 2000 року, оскільки він
почав проживати разом з ОСОБА_6 в її
квартирі. Вони проживали однією
родиною, як чоловік та жінка. В квартирі
у них вона бувала дуже часто, 3 рази на
тиждень, вони дуже гарно дружили, та
вона розповідала їй, що ОСОБА_1 її
чоловік, та що вони бажають
зареєструвати шлюб, навіть обручки
показувала, але позивач впав на дачі та
вони нікуди не пішли. В квартирі вона
бачила речі ОСОБА_1. Вони разом купували
меблі, техніку, ОСОБА_6 сама розповідала
їй, що їх бюджет був спільний,
показувала речі, що вони купували
разом. Все в них було дружно, вони разом
купували продукти, готували. Так однією
родиною вони проживали до дня смерті
ОСОБА_14. Їй відомо, що у ОСОБА_1 є дача,
він там проводив по 4-5 місяців, але
ОСОБА_6 їздила до нього постійно, вони
привозили з дачі врожай. Відповідач
ОСОБА_3 племінник ОСОБА_13, а ОСОБА_4
дочка двоюрідної сестри, вони бачила їх
у ОСОБА_13 на дні народженні. За придбані
квартири їй нічого не відомо, відомо
тільки, що ОСОБА_13 продала дві свої
квартири та придбала одну. Про заповіт
їй нічого не відомо, так як про нього
ОСОБА_13 їй нічого не розповідала.

Свідок ОСОБА_20 пояснив, що знає ОСОБА_1,
оскільки вони разом працювали, але
більше знав ОСОБА_6, з якою також
працював разом на АТ «Геркулес». З
ОСОБА_1 він познайомився у 2001 році, коли
він працевлаштувався до них на
підприємство. Як йому відомо ОСОБА_1 та
ОСОБА_6 проживали разом в
громадянському шлюбі, це йому відомо зі
слів ОСОБА_6. Вдома вони один у одного не
були. Зі слів ОСОБА_6, йому також відомо,
що вони почали проживати разом з
ОСОБА_1, ще до того як він
працевлаштувався до них на
підприємство. ОСОБА_14 з ОСОБА_1
проживали разом до дня загибелі ОСОБА_6,
в квартирі останньої. Знає, що у ОСОБА_1
є дача, що вони туди їздили, що робили
там ремонт. ОСОБА_6 працювала з ним в
одній бригаді по 12 годин, та вони
бачились кожну зміну, тому часто
спілкувались.

Свідок ОСОБА_21 пояснив, що знайом з
ОСОБА_1 з 2000 року, так як працював разом
з ним на «Геркулесі» та із ОСОБА_6, вони
усі працювали в одній бригаді охорони.
Він знав їх як одну родину, тобто як
подружжя. Він також бував у них в
гостях, в квартирі, що розташована біля
Ленінського виконкому по
вул.Куйбишева, він підвозив їх з роботи.
В квартирі він бачив речі ОСОБА_1.
ОСОБА_14 з ОСОБА_1 вели спільне
господарство, мали дачу, де він також
бував. Так вони і жили однією родиною до
дня смерті ОСОБА_13. Він працював до 2009
року на «Геркулесі», а ОСОБА_1
звільнився ще раніше, а ОСОБА_6 ще
залишилась працювати. За квартири йому
нічого не відомо. ОСОБА_13 говорила, що
вони бажали зареєструвати шлюб, але так
цього і не зробили. Йому відомо, що
ОСОБА_13 три рази на місяць їздила на
дачу до ОСОБА_1, возила туди продукти,
вони там разом працювали. Позивач з
ОСОБА_13 жили душа в душу. Після того, як
він з ними вже не працював, все одно
продовжував спілкуватися, він дзвонив
і ОСОБА_13 і ОСОБА_1, та бував у них в
квартирі, приходив у гості. А у вересні
2012 року зустрів ОСОБА_13 десь на вулиці,
та вони зупинились, поспілкувались, це
був останній раз коли він бачив її, вона
говорила, що вони разом так і живуть з
ОСОБА_1.

Свідок ОСОБА_22 пояснив, що є сусідом по
дачі ОСОБА_1, та знає його біля 25 років, а
ОСОБА_13 знав з серпня-вересня 1999 року,
побачив її на дачі у позивача, та він
познайомив їх представив її як свою
дружину. Вони разом працювали на дачі,
дружили родинами, разом вечеряли. З 2010
року ОСОБА_1 в літній період постійно
знаходиться на дачі, та ОСОБА_13
постійно приїжджала через 3-4 дні,
привозила продукти. Йому це відомо,
оскільки він також у цей період
проживає на дачі. В зимній період
ОСОБА_1 жив у м. Донецьку. В квартирі у
них не бував, про продаж або купівлю
квартир йому нічого не відомо. ОСОБА_14
та Василь не один рік їздили разом на
море відпочивати, розповідали куди
їздили, як відпочили.

Свідок ОСОБА_23 суду пояснив, що він
знайомий зі сторонами біля 5 років, з
2007-2008 року, він спілкується з онукою
ОСОБА_1, з якою вони приїжджали на дачу
до позивача, там він і познайомився з
ОСОБА_6. Відповідачів він бачив на днях
народження, як ОСОБА_1, так і ОСОБА_13. Він
вважав їх чоловіком та дружиною, і не
знав, що вони проживали у не
зареєстрованому шлюбі, оскільки ОСОБА_1
представляв ОСОБА_13 як дружину. Він
бував у квартирі по вул. Куйбишева,
оскільки ОСОБА_13 просила його провести
кабельне телебачення, також вони з
онукою ОСОБА_24 приходили до них в гості.
Загалом і в квартирі по вул. Куйбишева і
на дачі він бував 20-30 разів. Останній
раз він бачив ОСОБА_13 приблизно за
тиждень до гибелі, а в день її гибелі
ОСОБА_24 подзвонив своїй онуці та
повідомив, що ОСОБА_13 потрапила в
дорожньо-транспортну пригоду, коли
їхала до нього на дачу.

Свідок ОСОБА_25 пояснила, що знайома з
позивачем та відповідачами, у зв’язку
із тим, що була знайома із ОСОБА_6,
оскільки та жила разом з її батьком
ОСОБА_26 в період з 1989 року по березень
1998 рік, саме до дня його смерті. Вони
проживали разом ІНФОРМАЦІЯ_2 - 38/3, в
квартирі, що належала її батькові.
Після смерті батька, ОСОБА_13
продовжувала жити в цій квартирі сама
десь ще два роки, тобто до 2000 року, та
навіть до 2001 року, бо в її квартирі жили
квартиранти. Вони дуже часто бачились
із ОСОБА_13, оскільки вона по два рази на
тиждень приходила у цю квартиру до неї.
Після цього ОСОБА_6 повернулася у свою
квартиру на вул.Куйбищева. Крім того, у
2001 році ОСОБА_13 працевлаштувалась до АТ
«Геркулес», та їй було ближче
добиратись до роботи зі своєї квартири.
Вона спілкувалась із ОСОБА_13 до дня її
смерті. На початку 2002 року вона
дізналась від ОСОБА_13, що та почала
проживати разом з ОСОБА_1 Зазначила, що
в квартирі батька, по вул.Комсомольців
Підпільників - 38/3, після його смерті, за
час коли там жила ОСОБА_13, вона ніколи
не бачила там чоловічих речей та самого
ОСОБА_1 вона там ніколи не бачила, крім
того, вона би не дозволила щоб у
квартирі батька жив інший чоловік.
20.12.2002 року вона побачила ОСОБА_1 вперше,
коли ОСОБА_13 приїхала з ним до неї в
гості, провідати її після народження
дитини. При цьому, ОСОБА_13 представила
ОСОБА_1 як чоловіка з яким вона
проживає. Після цього, вона рідко
їздила до неї в гості, частіше ОСОБА_13
до неї. Коли вона бувала в гостях у
ОСОБА_6 вона бачила там ОСОБА_1, він був
одягнений по домашньому, тому вона
зрозуміла, що вони разом проживають, це
було у 2003 році. Коли вона приїжджала в
гості, то ОСОБА_13 розповідала їй, що у
ОСОБА_1 є дача, куди він їде ранньою
весною та повертається пізньою осінню,
а час коли він проживає на дачі, вона
возить йому продукти, закриває
консервацію. Вона бувала два рази на
цій дачі, її запрошувала ОСОБА_13.
Пояснила, що у ОСОБА_6 була ще дві
квартири у власності: одна дісталась їй
після смерті брата, а друга після
смерті зятя, ще у неї був будинок в м.
Сніжне, який перейшов їй після смерті
подруги, яку вона доглядала. За 4-5 днів
до дня смерті, вона придбала квартиру
за свої особисті кошти, які виручила
від продажу двох своїх квартир, а також
вона працювала і ще отримувала пенсію.
Квартира по вул. Куйбишева - 24/7 у ОСОБА_19
була ще до знайомства із ОСОБА_1, та вона
хотіла залишити її племінниці ОСОБА_4,
оскільки її дочка померла. В
серпні-вересні 2012 року, ОСОБА_13
приїздила до неї в гості, та
розповідала, що ОСОБА_1 запропонував
одружитись, але вона відповіла йому, що
в такому віці це вже зайве. ОСОБА_8, вона
говорила, що нову квартиру вона
придбала разом з меблями, пластиковими
вікнами. ОСОБА_1 не міг купити квартиру,
оскільки йому не дозволяли його доходи.
04 листопада.2012 року ОСОБА_13 померла, а у
середині листопада 2012 року ОСОБА_1 вже
вселив в нову квартиру, яку та купила,
свою дочку з її сім’єю. При цьому, на
могилі ОСОБА_13 він жодного разу не був,
не прибирав, а займався своїми справами
на дачі, їздив відпочивати.

Свідок ОСОБА_27, яка є також донькою
ОСОБА_26 надала аналогічні пояснення зі
свідком ОСОБА_25

Свідок ОСОБА_28 суду пояснила, що вона
була близькою подругою ОСОБА_6, знала її
біля 30 років та звісно знає і сторін по
справі. ОСОБА_3 є племінником ОСОБА_6, з
яким вона бачилась майже кожен день, а
ОСОБА_4 – внучата племінниця та
хресниця ОСОБА_6. Пояснила, що з ОСОБА_1
вона познайомилась у 2002 році, а до цього
його біля ОСОБА_6 не було. Так, на
протязі 8 років ОСОБА_6 проживала з
ОСОБА_26 в його квартирі, а 28.03.1998 року
він помер, але ОСОБА_6 продовжувала
проживати в його квартирі, так як свою
здавала квартирантам. Крім того, вона
здавала квартиру свого брата, яка
залишилась їй за заповітом, а також у
неї була квартира від зятя. Вони з
ОСОБА_6 дзвонили один одному щодня, та
розповідали події за день. Їй відомо, що
ОСОБА_1 тиснув на неї з метою
зареєструвати шлюб, оскільки у неї були
квартири, а у нього тільки одна
двокімнатна на «Текстильнику», в якій
жила його дочка з родиною. Приблизно у
грудні 2002 року ОСОБА_1 перейшов жити до
ОСОБА_6 в квартиру по вул. Куйбишева - 24/7.
ОСОБА_14 купувала продукти за свої
кошти, годувала його, а він лише іноді
купував продукти і те, що дешевше.
ОСОБА_14 дуже скаржилась на його дочку,
онучок, що вони дозволяють їй хаміти.
Комунальні послуги сплачувала ОСОБА_6,
вона також купувала речі, може і ОСОБА_1
щось додавав, але трохи. ОСОБА_14 мала
збереження в ОСОБА_21 банку. Нову
квартиру по вул. Піонерській Надія
купила з ремонтом та меблями за 55 тис.
доларів США, для цього вона напередодні
продала дві свої квартири. При цьому,
коли вона купувала квартиру, то
говорила, що витрачає на це тільки
власні кошти. ОСОБА_17 коли везла
продукти ОСОБА_1 на дачу, там він
будував сауну, перекривав дах. На
теперішній час ОСОБА_1 проживає в
квартирі ОСОБА_17 по вул. Куйбишева, а в
новій квартирі, по вул. Піонерській, що
також купила ОСОБА_17, проживає його
дочка з родиною. При цьому, він не брав
участі матеріально у похованні ОСОБА_17,
за могилою також не доглядає, все
роблять ОСОБА_4 та ОСОБА_21, а ОСОБА_1 лише
претендує на майно .

Свідок ОСОБА_29 пояснила, що ОСОБА_6 її
тітка, між ними були дуже гарні
стосунки, як між сестрами. У 1998 році
помер чоловік тітки ОСОБА_6, після його
смерті вона ще біля двох років жила
одна у його квартирі по вул.
К.Підпільників - 38. Приблизно у 2000-2001
році ОСОБА_6 познайомилась з ОСОБА_1
саме в цій квартирі, оскільки родичі
ОСОБА_1 мешкали в цьому будинку, але
разом з ОСОБА_6 в цій квартирі ОСОБА_1
ніколи не жив. ОСОБА_1 з ОСОБА_6 почали
проживати разом з 2000-2001 року у квартирі
останньої по вул. Куйбишева. Вона
бувала у них приблизно 4-5 разів на рік,
але дзвонили одна одній регулярно.
ОСОБА_14 та Василь жили дружно, ОСОБА_1 з
квітня по жовтень жив на своїй дачі, а
ОСОБА_6 їздила туди до нього, возила
продукти, а взимку він постійно
проживав в квартирі разом з ОСОБА_6. Так
вони жили до дня її смерті. 03.11.2012 року
ОСОБА_6 збила машина по дорозі на дачу, а
04.11.2012 року він отриманих травм вона
померла. Квартира по вул. Куйбишева - 24/7
належала ОСОБА_6, вона приватизувала її
ще до знайомства із ОСОБА_1 у 1998 році, а
квартиру по вул. Піонерській Надія
придбала за рахунок продажу квартир,
які належали їй на праві власності, а до
їх продажу вона весь час їх здавала
квартирантам. Але у 2012 році вона
повідомила, що вже не бажає їх здавати,
а має намір продати ці дві квартири, та
купити одну більш комфортну. Так, 30.10.2012
року ОСОБА_6 разом з ОСОБА_1 приходили до
них із її чоловіком в гості на його день
народження. При цьому, в процесі
спілкування ОСОБА_6 повідомила, що
оформлює купівлю квартири, яка з
меблями та ремонтом, з сонячної
сторони, при цьому повідомила, що вона
коштує 55 тис. доларів, і ці кошти вона
виручила від продажу тих своїх двох
квартир, при цьому в неї ще залишаються
гроші. Вона знала, що ОСОБА_6 залишила
заповіт на ім’я ОСОБА_4. За життя ОСОБА_6
розповідала, що ОСОБА_1 наполягає на
реєстрації шлюбу, але вона говорила, що
це їй не потрібно.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх
представників, свідків, дослідивши
матеріали справи, прийшов до висновку,
що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Так, згідно ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов’язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.2 ст.3
Сімейного кодексу України, сім’ю
складають особи, які спільно
проживають, пов’язані спільним
побутом, мають взаємні права та
обов’язки. Ознаками, якими повинен
бути обумовлений зв'язок між фізичними
особами для того, щоб вони вважалися
сім'єю є спільне проживання,
пов'язаність спільним побутом, взаємні
права та обов'язки.

Відповідно до довідки КП «Керуюча
компанія Ленінського районного суду м.
Донецька» № 2621 від 12.11.2012 року та акту
від 09.11.2012 року, складеного комісією
цієї ж установи, вбачається, що за
адресою: м. Донецьк, вул. Куйбишева - 24/7
проживала та була зареєстрована
ОСОБА_6, яка померла 04.11.2012 року (а.с.22),
разом з нею за цією ж адресою фактично
проживав ОСОБА_1 (а.с.23, 24).

ОСОБА_8, допитані в судовому засіданні
свідки, як з боку позивача ОСОБА_18,
ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_30,
ОСОБА_23 так і з боку відповідачів
ОСОБА_29, ОСОБА_25, ОСОБА_27, ОСОБА_28
підтвердили факт спільного проживання
ОСОБА_6 і ОСОБА_1 як чоловіка і жінки в
період з 2000 року до дня її смерті, при
цьому, зазначені свідки пояснили, що
вони мали спільний побут, бюджет, разом
вели господарство, піклувались один
про одного, мали взаємні права та
обов’язки. Крім того, незважаючи на те,
що відповідачі зазначили, що не
визнають позовні вимоги ОСОБА_1 у
повному обсязі, але їх пояснення надані
в судовому засіданні щодо обставин
проживання ОСОБА_6 із ОСОБА_1 також
фактично підтверджують те, що останні
мешкали однією родиною з 2000 року до дня
смерті останньої.

Згідно ст. 256 ЦПК України, суд розглядає
справи про встановлення факту
постійного проживання однією сім’єю
чоловіка та жінки без шлюбу.

Таким чином, суд приходить до висновку
про можливість встановлення факту
проживання однією сім’єю ОСОБА_1 і
ОСОБА_6 в період з 2000 року по день смерті
останньої, тобто по 04.11.2012 року,
оскільки ці обставини беззаперечно
підтверджено показами не тільки
сторін, а і усіх допитаних по справі
свідків, як зі сторони позивача, так і
самих відповідачів.

Крім того, позивач ставить питання у
позові, про визнання за ним права
власності на ? частину квартири,
розташованої по вул. Піонерській - 171/6 в
м. Донецьку, при цьому, в обґрунтування
своїх вимог посилався на вимоги ст. ст.
74, 60, 70 СК України.

Так, судом встановлено, що на підставі
договору купівлі-продажу від 31.10.2012
року, який був посвідчений приватним
нотаріусом Донецького міського
нотаріального округу ОСОБА_31 квартира
АДРЕСА_2 належить на праві особистої
власності ОСОБА_6 (а.с.19-20).

Згідно ч.1 ст. 74 Сімейного кодексу
України, якщо жінка та чоловік
проживають однією сім’єю, але не
перебувають у шлюбі між собою, або в
будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте
ними за час спільного проживання,
належить їм на праві спільної сумісної
власності, якщо інше не встановлено
письмовим договором між ними.

Разом з тим, статтею 57 Сімейного
кодексу України передбачено, що
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є майно, набуте нею, ним за час
шлюбу, але за кошти, які належали їй,
йому особисто.

Як встановлено судом, квартира АДРЕСА_2
була придбана ОСОБА_6 31 жовтня 2012 року
(а.с.19-20). При цьому на передодні, а саме:
31 липня 2012 року та 22 травня 2012 року
ОСОБА_6 були продані належні їй на праві
власності дві квартири, що розташовані
за адресою: м. Донецьк вул. Словацька -7/84
та м. Донецьк, вул. Піонерська - 173/55 , що
підтверджується відповідними
договорами купівлі-продажу, долученими
до матеріалів справи. При цьому,
позивачем в судовому засіданні не
оспорювався той факт, що зазначені
об’єкти нерухомості належали ОСОБА_6
на праві особистої приватної власності
та не були об’єктом їх спільного
сумісного майна.

Крім того, як вбачається із п. 7 договору
купівлі - продажу квартири № 6 по вул.
Піонерській - 171 в м. Донецьку від 31.10.2012
року застережено, що ОСОБА_6 у шлюбі не
перебуває, і грошові кошти, що
витрачаються нею на придбання вказаної
квартири за цим договором, не є
спільною сумісною власністю та є її
особистою приватною власністю, і осіб,
які б могли поставити питання про
визнання за ними права власності на
грошові кошти (чи їх частку), витрачені
на купівлю квартири, у тому числі
відповідно до ст. ст. 65, 74 та 97 Сімейного
кодексу України, відсутні.

В свою чергу позивачем не надано суду
жодного переконливого доказу на
підтвердження того факту, що вказана
квартира була придбана саме за спільні
кошти його та ОСОБА_6

Таким чином, квартира, яка розташована
за адресою: м. Донецьк, вул. Піонерська -
171/6 була придбана ОСОБА_6 за кошти, які
належали їй особисто та є особистою
власністю останньої, у зв’язку із чим
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
про визнання за ним право власності на ?
частину цієї квартири необхідно
відмовити.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про
визнання за ним права власності на
квартиру АДРЕСА_6 в порядку набувальної
давності на підставі ст. 344 ЦК України,
суд вважає необхідним зазначити
наступне.

Згідно ст. 344 ЦК України - особа, яка
добросовісно заволоділа чужим майном і
продовжує відкрито, безперервно
володіти нерухомим майном протягом
десяти років або рухомим майном -
протягом п'яти років, набуває право
власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом.

Задоволення вимог про визнання за
володільцем права власності на
нерухоме майно на підставі ст. 334
Цивільного кодексу, можливе лише за
наявності необхідних умов:
добросовісності заволодіння,
відкритості, безперервності,
безтитульності володіння. Володіння
має бути добросовісним, тобто
володілець не знав і не міг знати про
те, що він володіє чужою річчю, інакше
кажучи обставини, у зв'язку з якими
виникло володіння чужою річчю, не
давали найменшого сумніву стосовно
правомірності набуття майна.

За набувальною давністю може бути
отримано право власності на нерухоме
майно, яке не має власника, власник
якого невідомий або відмовився від
права власності на належне йому
нерухоме майно та майно, що придбане
добросовісним набувачем і у
витребуванні якого його власнику було
відмовлено.

З огляду на викладене позивач ОСОБА_1 не
є добросовісним набувачем, окрім цього,
спірна квартира № 7 по вул. Куйбишева -
24 в м. Донецьку мала власника - ОСОБА_6,
що підтверджується свідоцтвом про
право власності на квартиру №1416 від
05.03.1997 року, виданого Представництвом
фонду державного майна України в м.
Донецьку (а.с.21), при цьому остання не
відмовлялась від свого права власності
на цю квартиру, була зареєстрована та
користувалась нею постійно по день
своєї смерті. Таким чином, позовні
вимоги ОСОБА_1 в цій частині, як такі, що
не ґрунтуються на вимогах закону,
задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 256 ЦПК
України, ст. ст. 3, 57, 74 СК України, ст. 334
ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Встановити факт проживання однією
сім’єю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 і ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_4, яка померла 04.11.2012 року, в
період з 2000 року до дня її смерті.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 –
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги в 10- денний строк з
дня його проголошення.

Суддя: