Справа № 1309/2-2014/11
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/2680/13
Доповідач в 2-й інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2013 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Мацея М.М.,
Тропак О.В.,

секретаря Дідуся
О.Р.,

з участю представників:
ПАТ «Страхова компанія «Універсальна»
- Кульчицького О.С., ОСОБА_3 - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Універсальна» на рішення
Залізничного районного суду м. Львова
від 27 вересня 2012 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ПАТ «СК
«Універсальна» про відшкодування
шкоди, заподіяної внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н
о в и л а:

В березні 2011 року ОСОБА_3 звернувся в
суд з позовом, який неодноразово
збільшував та уточнював, про стягнення:
з Публічного акціонерного товариства
«Страхової компанії «Універсальна» на
свою користь страхове відшкодування в
сумі 25 500,00 грн., пеню в розмірі 18779,19 грн.,
компенсацію у зв'язку з порушенням
строків виплати страхового
відшкодування -4641,00 грн.; з ОСОБА_5
судових витрат в розмірі 467,54 грн.,
витрат за надання правової допомоги в
сумі 3000,00 грн., моральну шкоду, яку
оцінив в 4000,00 грн., вартість стоянки
автомобіля в сумі 201,00 грн. та вартість
доставки автомобіля з стоянки, яка
становить 250,00 грн. Свої вимоги
обґрунтував тим, що 11.02.2007 року о 03.00 год.
на 9 км + 500 м автодороги Західний обхід в
с. Скнилів Пустомитівського району
Львівської області з вини відповідача
ОСОБА_5, який керував автомобілем марки
«Форд Ескорт» р.н. НОМЕР_1 сталася
дорожньо-транспортна пригода, в
результаті якої завдано пошкодження
його автомобілю FIAT DUCATO, державний
реєстраційний номер НОМЕР_2. На момент
вчинення ДТП відповідач ОСОБА_5 мав
поліс обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
виданий відповідачем ПАТ «СК
«Універсальна», згідно якого
обов'язковий ліміт відповідальності
страховика за шкоду, заподіяну майну
потерпілих, становить 25500,00 грн.

Оскаржуваним рішенням позов
задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «СК «Універсальна» на
користь ОСОБА_3 25 500 (двадцять п'ять
тисяч п'ятсот) грн. відшкодування
страхової виплати, 18 779 (вісімнадцять
тисяч сімсот сімдесят дев'ять) грн. 18
коп. пені.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 1000
грн. моральної шкоди та 201 грн. вартості
стоянки автомобіля.

Стягнуто солідарно з ПАТ «СК
«Універсальна» та ОСОБА_5 347,54 грн.
судового збору та 120 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи.

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржило ПАТ СК
«Універсальна» в особі представника О.
Кульчицького, який вважає рішення
таким, що ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Стверджує, що суд під час ухвалення
рішення порушив вимоги ч. 1 ст. 1166 ЦК
України, оскільки право на
відшкодування шкоди має власник
пошкодженого автомобіля, а з
матеріалів справи вбачається, що
позивач ОСОБА_3 є лише водієм. Крім
цього, в справі відсутні докази
здійснення відновлювального ремонту
та понесення у зв'язку з цим
матеріальних збитків. Зазначає, що
позивач при зверненні за отриманням
страхового відшкодування порушив
порядок встановлений Законом, який був
чинний на час ДТП, а саме не повідомив
страховика про настання ДТП у
трьохденний термін та не надав доказів,
які обґрунтовують його позовні вимоги.
Судом не враховано ст. 12.1 ЗУ «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» та стягнуто суму франшизи в
розмірі 510 грн. з ПАТ СК «Універсальна».
При вирішенні питання про стягнення
пені в розмірі 18779 грн. 18 коп. суд не
вказав з якого часу нарахована пеня та
за яку кількість днів прострочення
страхової виплати. Стверджує, що в суду
не було підстав для задоволення позову,
оскільки позивач не подав документів
передбачених у ст. 35 Закону «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», а також не надано
транспортний засіб для огляду.
Процесуальне порушення полягало в
тому, що позов пред'явлений до ПАТ СК
«Універсальна» в особі Львівської
філії ПАТ СК «Універсальна», однак
кошти стягнуто з ПАТ СК «Універсальна»,
а Львівська філія до участі в справі в
якості співвідповідача не притягалась.
Просить рішення скасувати та ухвалити
нове, яким в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 до ПАТ «СК «Універсальна»
відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача,
представників: ПАТ «Страхова компанія
«Універсальна» - Кульчицького О.С.,
ОСОБА_3 - ОСОБА_6, перевіривши матеріали
справи, межі та доводи скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
слід задовольнити, виходячи з
наступного.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, а також
особи, які не брали участі у справі,
якщо суд вирішив питання про їх права
та обов'язки, мають право оскаржити в
апеляційному порядку рішення суду
першої інстанції повністю або
частково.

Відповідно до статті 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених вимог
і на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних прав, свобод чи
інтересів у спосіб, передбачений
законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені
законом або договором способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Частинами першою та другою ст. 303 ЦПК
України передбачено, що під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Апеляційний суд
досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів (ст.
57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України
обов'язок суду під час ухвалення
рішення вирішити, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги позивача та якими доказами вони
підтверджуються; перевірити наявність
чи відсутність певних обставин за
допомогою доказів шляхом їх оцінки;
оцінити подані сторонами докази та
дійти висновку про наявність або
відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення
правовідносин сторін, які випливають
із встановлених обставин. Саме
визначення цих правовідносин дає
можливість суду остаточно визначитись,
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК
України, суд повинен сприяти
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснювати особам,
які беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджати про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяти здійсненню їхніх
прав у випадках, встановлених цим
Кодексом, та встановлювати у рішенні
обставини справи (в тому числі
пропущення позовної давності),
характер правовідносин сторін, правову
норму, яка підлягає застосуванню до цих
правовідносин, навести мотиви
прийнятого рішення: встановлені судом
обставини, які мають значення для
справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх
доказів, розрахунки, з яких суд виходив
при задоволенні грошових та інших
майнових вимог.

Однак зазначеним вимогам закону дане
рішення частково не відповідає.

Відповідно ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення або зміни рішення є:
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди, суд першої
інстанції, виходив із того, що з вини
відповідача ОСОБА_5, який керував
автомобілем марки «Форд Ескорт» р.н.
НОМЕР_1, цивільна відповідальність
якого застрахована, що підтверджується
полісом обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № 9348820 ВАТ «СК «Універсальна»,
сталася дорожньо-транспортна пригода,
в результаті якої завдано пошкодження
автомобілю позивача. В обґрунтування
рішення послався на вимоги п. 22.1 ст. 22
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності», згідно якого при
настанні страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна в результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи та у
відповідності до п. 35.1 ст. 35 (фактично -
п. 37.2) цього ж Закону за кожен день
прострочення виплати страхового
відшкодування з вини страховика особі,
яка має право на отримання такого
відшкодування, сплачуться-(дослівно) …
сплачується пеня, та стягнув з
відповідача ПАТ «СК «Універсальна» на
користь позивача завдану матеріальну
шкоду - 25 500,00 грн. відшкодування
страхової виплати та 18 779 грн. 18 коп.
пені, а з відповідача ОСОБА_5, виходячи з
вимог розумності та справедливості, на
користь ОСОБА_3 у відповідності до ст.
ст. 23, 1167 ЦК України - моральну шкоду у
розмірі 1 000,00 грн. та вартість стоянки
автомобіля в сумі 201,00 грн.

Рішення в частині стягнення моральної
шкоди та вартості стоянки автомобіля
не оскаржується.

Однак з такими висновками районного
суду погодитись не можна.

З матеріалів справи вбачається
наступне.

11.02.2007 року о 03.00 год. на 9 км + 500 м
автодороги Західний обхід в с. Скнилів
Пустомитівського району Львівської
області з вини відповідача ОСОБА_5, який
керував автомобілем марки «Форд
Ескорт» р.н. НОМЕР_1 сталася
дорожньо-транспортна пригода, в
результаті якої завдано пошкодження
автомобілю FIAT DUCATO, державний
реєстраційний номер НОМЕР_2, яким
керував ОСОБА_3

Цивільна відповідальність ОСОБА_5
застрахована, що підтверджується
полісом обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів за № 9348820 ВАТ «СК
«Універсальна».

У відповідності до постанови по
кримінальній справі № 124-0427 від 21.02.2007
року про призначення проведення
судової автотоварознавчої експертизи
проведено судову авто-товарознавчу
експертизу за № 818, з матеріалів якої
вбачається, що: вартість нових
оригінальних складових (запчастин), що
підлягають заміні при ремонтному
відновленні досліджуваного
пошкодженого становить 105 698,00 грн.;
середня ринкова ціна даного автомобіля
на момент проведення експертизи
(огляду) дорівнює 30 204,00 грн.; ринкова
вартість даного автомобіля з
врахуванням тривалості його
експлуатації, комплектації та
комплектності, технічного та
репрезентативного статусу на момент
огляду становить 30 053,00 грн. Висновком
експерта даної судової
авто-товарознавчої експертизи
встановлено, що вартість матеріальної
шкоди, з технічної точки зору,
заподіяної власнику автомобіля FIAT DUCATO,
реєстраційний номер НОМЕР_2, на момент
огляду становить 30 053,00 грн. (а.с. 18-22).

Постановою судового засідання
Пустомитівського районного суду
Львівської області від 23 червня 2009 року
кримінальну справу про обвинувачення
ОСОБА_5 за ст. 286 ч. 1 КК України закрито
на підставі п «в» ст. 1 Закону України
«Про амністію» від 12.12.2008 року (а.с. 77).

З копії свідоцтва про реєстрацію
(техпаспорт) за № НОМЕР_3 вбачається, що
автомобіль FIAT DUCATO, реєстраційний номер
НОМЕР_2, зареєстровано на ім'я - ОСОБА_3 (
а.с. 63).

17 липня 2009 року представником позивача
ОСОБА_6 на ім'я голови правління ВАТ «СК
«Універсальна» вперше подано заяву про
відшкодування оціненої шкоди, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди згідно
полісу страхування цивільної
відповідальності власників
транспортних засобів (а.с. 54).

20 липня 2009 року представником позивача
ОСОБА_6 на ім'я начальника центру
врегулювання збитків Західного
регіону ВАТ «СК «Універсальна» подано
заяву про те, «що пошкоджений
транспортний засіб FIAT DUCATO,
реєстраційний номер НОМЕР_2,
знаходиться в Федеративній Республіці
Німеччина у м. Гамбург на вул.
Мельденштрасе, 45 С» (а.с. 48).

07 вересня 2009 року представником
позивача ОСОБА_6 на ім'я начальника
центру врегулювання збитків Західного
регіону ВАТ «СК «Універсальна» подано
заяву з копіями документів, що
підтверджують факт ДТП, яке мало місце
11.02.2007 року (а.с. 46).

17 вересня 2009 року листом начальника
центру врегулювання збитків Західного
регіону ВАТ «СК «Універсальна»
представника позивача ОСОБА_6
повідомлено про необхідність
проведення огляду транспортного
засобу FIAT DUCATO, реєстраційний номер
НОМЕР_2, на території України, та
просить про час та місце проведення
огляду повідомити їх письмово (а.с. 47).

17 вересня 2009 року ОСОБА_5 подано
пояснення на ім'я голови правління ВАТ
«СК «Універсальна», яким він
підтверджує факт ДТП та зазначає, що «в
результаті зіткнення він три місяці
знаходився в стаціонарі 8-ої лікарні м.
Львова» (а.с. 135).

За ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове майно, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Право на відшкодування шкоди, завданої
майну фізичної та юридичної особи,
згідно з вимогами ч. 3 ст. 386 ЦК України
має власник.

Відповідно до ч.1 ст. 395 ЦК України
речовим правом на чуже майно є право
володіння.

Доказами, що підтверджують правову
підставу володіння автомобілем, можуть
бути свідоцтво про реєстрацію
автомобіля або документ, що
підтверджує право користування
вказаним автомобілем.

Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу, як зазначалось
вище, автомобіль FIAT DUCATO, реєстраційний
номер НОМЕР_2 зареєстрований за
позивачем ОСОБА_3.

За таких обставин, посилання апелянта
на те, що у ОСОБА_3 відсутнє право на
відшкодування заподіяної майнової
шкоди є безпідставним.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 991 ЦК України
страховик має право відмовитися від
здійснення страхової виплати у разі
несвоєчасного повідомлення
страхувальником без поважних на те
причин про настання страхового
випадку.

У системному зв'язку з п. 5 ч. 1 ст. 989 ЦК
України, яким на страхувальника
покладено обов'язок повідомити
страховика про настання страхового
випадку у строк, встановлений
договором, правове значення має
повідомлення страховика про настання
страхового випадку у строк, який дає
страховику можливість дослідити
обставини справи та дійти висновку про
визнання його страховим випадком чи
відмову в цьому.

Отже у разі настання страхового
випадку страховик зобов'язаний
виплатити страхове відшкодування, а
інші умови договору є підставою для
відмови лише в тому разі, якщо
порушення положень договору
страхувальником перешкодило
страховику переконатися, що ця подія є
страховим випадком, і має оцінюватись
окремо у кожному випадку.

Зокрема, несвоєчасне повідомлення
страховика про настання страхового
випадку саме по собі не може бути
підставою для відмови від виплати
страхового відшкодування, а лише у тому
випадку, коли воно позбавляє
страховика можливості дізнатися, чи є
ця подія страховим випадком, тобто якщо
буде доведено, що відсутність у
страховика відомостей про це могло
вплинути на його обов'язок виплатити
страхове відшкодування.

За таких обставин, безпідставність
посилання апелянта на те, що підставою
у відмові виплати страхового
відшкодування є порушення позивачем
Закону № 1961-ІV, у відповідності до якого
страховика не повідомлено про
страховий випадок у триденний термін
після настання ДТП, - спростовується
довідкою помічника начальника -
оперативного чергового
Пустомитівського РВ УМВСУ у Львівській
області, висновком експерта судової
авто-товарознавчої експертизи за № 818
від від 22.03. 2007року по кримінальній
справі № 124-0427, Постановою судового
засідання Пустомитівського районного
суду Львівської області від 23 червня 2009
року по кримінальній справі про
обвинувачення ОСОБА_5

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог в частині стягнення з
ВАТ «СК «Універсальна» 25500,00 грн.
страхового відшкодування, суд не
звернув уваги на ст. 30 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників транспортних засобів» від 1
липня 2004 року, яка детально регламентує
порядок відшкодування шкоди,
пов'язаної із фізичним знищенням
транспортного засобу.

Згідно з вимогами цієї статті
транспортний засіб вважається фізично
знищеним, якщо його ремонт є технічно
неможливим чи економічно
необґрунтованим та власник
транспортного засобу згоден з
визнанням транспортного засобу
фізично знищеним. Ремонт вважається
економічно необґрунтованим, якщо
передбачені згідно з експертизою,
проведеною відповідно до вимог
законодавства, витрати на ремонт
транспортного засобу перевищують
вартість транспортного засобу до ДТП.

У разі якщо власник транспортного
засобу не згоден із визнанням
транспортного засобу фізично знищеним,
йому відшкодовується різниця між
вартістю транспортного засобу до та
після ДТП, а також витрати з евакуації
транспортного засобу з місця ДТП.

Якщо ж транспортний засіб визнано
фізично знищеним, відшкодування шкоди
виплачується у розмірі, який
відповідає вартості транспортного
засобу до ДТП та витратам по евакуації
транспортного засобу з місця ДТП. Право
на залишки транспортного засобу
отримує страховик чи Моторне
транспортне страхове бюро України.

Відповідно до ст. 33.2 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників транспортних засобів» від 1
липня 2004 року учасники
дорожньо-транспортної пригоди
зобов'язані зберегти транспортний
засіб чи пошкоджене майно в такому
стані, в якому воно знаходилося після
дорожньо-транспортної пригоди, до тих
пір, доки їх не огляне призначений
страховиком аварійний комісар або
експерт.

Всупереч вищевказаній нормі огляд
автомобіля позивача не був проведений
відповідачем ВАТ «СК «Універсальна»,
оскільки з листа представника позивача
ОСОБА_6 на ім'я начальника центру
врегулювання збитків Західного
регіону ВАТ «СК «Універсальна» від 20
липня 2009 року вбачається, «що
пошкоджений транспортний засіб FIAT DUCATO,
реєстраційний номер НОМЕР_2
знаходиться в Федеративній Республіці
Німеччина у м. Гамбург на вул.
Мельденштрасе, 45 С».

Згідно з роз'ясненнями, що містяться у
постанові Пленуму Верховного Суду
України від 27 березня 1992 року № 6 «Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди», постановляючи рішення про
стягнення на користь потерпілого
відшкодування вартості майна, що не
може використовуватись за
призначенням, але має певну цінність,
суд одночасно повинен обговорити
питання про передачу цього майна після
відшкодування збитків особі,
відповідальній за шкоду.

Страховик по справі має право на
залишки знищеного транспортного
засобу, проте позивач погоджуючись з
висновком експертизи та визнавши, що
його автомобіль фізично знищений
оскільки відновлювати його економічно
недоцільно, скористався своїм правом
на власний розсуд, сам розпорядився
залишками транспортного засобу та
вивіз його за межі України.

Під час розгляду справи апеляційним
судом представник позивача не надав
доказів, що позивач згідний передати
страховику залишки транспортного
засобу, повернувши їх на територію
України, тому відсутні правові
підстави вважати, що позивачу підлягає
відшкодуванню вартість транспортного
засобу до дорожньо-транспортної
пригоди.

За таких обставин відсутня можливість
і щодо встановлення вартості залишків
автомобіля після ДТП, будь-яких
доказів, щодо вартості залишків
автомобіля позивачем та його
представником не надано.

За таких обставин судова колегія
приходить до висновку, що у стягненні з
ПАТ «СК «Універсальна» відшкодування
страхової виплати та відповідно пені
необхідно відмовити, оскільки
стягнення на користь позивача вартості
знищеного транспортного засобу з
покладенням на нього обов'язку
повернення залишків автомобілю
страховій компанії є неможливим.

Тому рішення суду першої інстанції як
таке, що ухвалене при невідповідності
висновків обставинам справи, з
порушенням та неправильним
застосуванням норм матеріального і
процесуального права, підлягає в
оскаржуваній частині скасуванню з
ухваленням нового рішення - про відмову
в позові ОСОБА_3 до «СК «Універсальна»
та вирішенням питання судових витрат у
відповідності до вимог ст. 88 ЦПК
України.

В решті рішення не оскаржувалось і
підстав, передбачених статтями 57, 58, 59
ЦПК України, які б мали доказове
значення та заслуговували на увагу, чи
порушень норм процесуального права,
які можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення в цій
частині, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК
України, - немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 1 п. 2, 309
ч. 1 п. 3, 4, 313, 314 ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і
ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «СК
«Універсальна» задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 27 вересня 2012 року в частині -
стягнення з ПАТ «СК «Універсальна на
користь ОСОБА_3 25 500 (двадцять п'ять
тисяч п'ятсот) грн. відшкодування
страхової виплати, 18 779 (вісімнадцять
тисяч сімсот сімдесят дев'ять) грн. 18
коп. пені, стягнення солідарно з ПАТ «СК
«Універсальна» та ОСОБА_5 347,54 грн.
судового збору та 120 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи - скасувати та ухвалити
в цій частині нове рішення, яким:

В позові ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «СК
«Універсальна» про відшкодування
шкоди, заподіяної внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди -
відмовити.

Стягнути ОСОБА_5 в користь ОСОБА_3 53 грн.
65 коп. судового збору та 120 грн. витрат
на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи, оплачені ним в дохід
держави.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий:
Монастирецький Д.І.

Судді:
Мацей М.М.

Тропак О.В.