Справа №1810/1227/12 Головуючий у суді у 1
інстанції - Стеценко Володимир
АнатолійовичНомер провадження
22-ц/788/2454/13 Суддя-доповідач - Сибільова Л.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2013 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Сумської області в
складі:

головуючого-судді - Сибільової Л. О.,

суддів - Лузан Л. В., Маслова В. О.,

за участю секретаря судового засідання
- Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3

на рішення Лебединського районного
суду Сумської області від 25 вересня 2013
року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про поділ спільного майна подружжя,

в с т
а н о в и л а:

Позивачка 27 березня 2012 року звернулась
до суду з вказаним позовом, мотивуючи
вимоги тим, що 16 січня 1987 року вона з
відповідачем зареєструвала шлюб.

За час їх спільного проживання за
спільні кошти ними було придбано
автомобіль сідловий тягач - Е «Skania», 1993
року випуску, червоного кольору,
реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю
96000 грн.; напівпричеп бортовий - Е « Zremb»,
1996 року випуску, сірого кольору,
реєстраційний номер НОМЕР_2, вартістю 48
000 грн.; нежитлове приміщення цегляне
під літ. «Д» загальною площею 123 кв. м на
АДРЕСА_1, вартістю 40000 грн.; інше рухоме
майно - меблі, побутова техніка.

Також ними за спільні кошти у належному
відповідачеві будинку було проведено
ремонт, на що витрачено 10000 грн.,
проведено водопровід та каналізацію,
на які витрачено 10 000 грн.; газопровід,
на який витрачено 10 000 грн.

У належному відповідачу будинку було
встановлено обладнання: плита газова
чотирьохкомфорна вартістю 1 500 грн.,
газова колонка «Дион» вартістю 1000 грн.;
котел газовий «Данко» вартістю 2400 грн.;
насос водяний для опалення вартістю 350
грн.; лічильник газовий вартістю 400 грн.;
унітаз вартістю 600 грн.; антена
супутникова з тюнером вартістю 1200 грн.

На поліпшення житлового будинку
відповідача було витрачено 37 450 грн.

Шлюбні відносини з відповідачем
припинені і вони проживають окремо.

Після припинення шлюбних стосунків
відповідач добровільно поділити
спільно придбане майно відмовляється
та відмовляється повернути майно,
належне особисто їй.

Просила поділити майно, набуте під час
перебування у шлюбі з відповідачем,
виділивши їй у власність: напівпричеп
бортовий - Е « Zremb», 1996 року випуску,
сірого кольору, реєстраційний номер
НОМЕР_2, вартістю 48 000 грн.; нежитлове
приміщення цегляне під літ. «Д»
загальною площею 123 кв. м по АДРЕСА_1
вартістю 40000 грн.; кольоровий
телевізор «Soni» - 2000 грн.; DVD «Samsung» - 200
грн.; тумбочку під телевізор скляну - 1100
грн.; мікрохвильову піч «LG» - 800 грн.;
табуретки кухонні 4 шт. - 400 грн.;
тепловентилятор «Сатурн» - 150 грн.;
зварювальний апарат - 5000 грн.;
зварювальний пристрій та дистилятор -
2000 грн. на загальну суму 98850 грн.

Відповідачу просила виділити:
автомобіль сідловий тягач - Е «Skania», 1993
року випуску, червоного кольору,
реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю
96000 грн.; гарнітур спальний - 3000 грн.;
гарнітур кухонний - 3000 грн.; праску - 100
грн.; полиці для взуття 2 шт. - 150 грн.;
телефон з додатковою трубкою - 350 грн.;
пилосос «Шторм» - 200 грн. на загальну
суму 102800 грн.

Просила стягнути з відповідача на її
користь грошову компенсацію за різницю
у частках у розмірі 3950 грн. та грошову
компенсацію за поліпшення належного
відповідачу будинку у розмірі 18725 грн.,
витребувати від відповідача на її
користь особисте майно: холодильник
«Ардо», пральну машину «Зануссі», набір
столових приборів, диван «Консул, стіл
комп'ютерний, стілець офісний, два
стільці розкладні, комп'ютер (монітор,
системний блок), колонки, принтер,
ксерокс, сканер (а.с. 2-4, 35-37, т.1).

06 листопада 2012 року та 21 лютого 2012 року
ОСОБА_4 уточнила позовні вимоги,
посилаючись на те, що у травні 2010 року
між ними були припинені подружні
стосунки, і відповідач, незважаючи на
ухвалу суду про арешт спільно нажитого
майна, продав без її згоди їх спільне
майно: автомобіль сідловий тягач Е
«Skania», 1993 року випуску, червоного
кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1,
вартістю 96000 грн.; напівпричеп бортовий
- Е « Zremb», 1996 року випуску, сірого
кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2,
вартістю 48 000 грн., які використовував у
підприємницькій діяльності, отримавши
з 2010 року дохід в сумі 146005 гр. Просила
стягнути з ОСОБА_3 на її користь
грошову компенсацію - ? частину
вартості проданих транспортних
засобів у сумі 72 000 грн.; ? частину доходу
від використання спірних транспортних
засобів у сумі 73002,50 грн.; грошову
компенсацію за ? частину автомобіля
«Skania» R 124GA 4х2 NA 360, р/н НОМЕР_2, 1993 року
випуску, бежевого кольору,
реєстраційний номер НОМЕР_4, у розмірі
32000 грн., лишивши автомобіль ОСОБА_3;
визнати за нею право власності на ?
частину цегляного нежитлового
приміщення під літ. «Д» загальною
площею 123,0 кв. м по АДРЕСА_1 (а.с. 134-136,
208-209, т.1).

16 липня 2013 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з заявою про збільшення на
підставі висновків експертизи
позовних вимог та просила стягнути з
ОСОБА_3 грошову компенсацію ? частини
вартості транспортних засобів,
проданих відповідачем, у сумі 192867,50
грн.; стягнути ? частину доходу від
використання транспортних засобів у
сумі 73002,50 грн., визнати за нею право
власності на ? частину цегляного
нежитлового приміщення під літ. «Д»
загальною площею 123,0 кв. м по АДРЕСА_1
(т.2, а.с. 43-44).

ОСОБА_3 у листопаді 2012 року звернувся до
суду з зустрічним позовом та просив
стягнути з ОСОБА_4 на його користь 31 330
грн., а саме: ? частину понесених ним
витрат на сплату кредиту в ВАТ
«Держощадбанк»; ? частину витрат на
сплату кредиту в ПАТ КБ «ПриватБанк»; ?
частину витрат на сплату боргу одному з
родичів позивачки; ? частину витрат на
оплату навчання їхнього сина та на
утримання і проїзд останнього до місця
навчання (а.с. 146-147, т.1).

Ухвалою суду від 7 березня 2013 року
провадження у справі за позовом ОСОБА_4
до ОСОБА_3 про поділ майна, що є спільною
сумісною власністю подружжя, та за
зустрічним позовом ОСОБА_3 про
стягнення коштів в частині стягнення з
позивачки заборгованості по сплаті
кредиту 19726 гр. закрите. (а.с.246, т.1).

Ухвалою Лебединського районного суду
Сумської області від 25 вересня 2013 року
провадження у цивільній справі за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про стягнення коштів на утримання
спільного майна та дитини залишено без
розгляду (а.с.88, т.2).

Рішенням Лебединського районного суду
від 25 вересня 2013 року позов ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про поділ спільного майна
подружжя задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3, на користь ОСОБА_4
вартість ? частини проданих
транспортних засобів - автомобіля SCANIA
93М, р/н НОМЕР_4, автомобіля SCANIA R 124GA 4х2 NA
360, р/н НОМЕР_2, причепа ZREMB N263, р/н НОМЕР_1,
у сумі 192 867 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 ?
частину доходу від використання
транспортних засобів для здійснення
підприємницької діяльності у сумі 73 002
грн. 50 коп.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на ?
частину нежитлового приміщення площею
123,0 кв. м, розташованого по АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь НДЕКЦ при
УМВС України в Сумській області кошти
на відшкодування витрат на проведення
судових автотоварознавчих експертиз №
36 від 16 квітня 2013 року та №74 від
26 червня 2013 року в сумі 782 грн. 40 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
судовий збір, сплачений при поданні
позову в сумі 214 грн. 60 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір в
розмірі 2 886 грн. 59 коп. на користь
державного бюджету м. Лебедин.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить рішення скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити позов
до нього частково, стягнути з нього на
користь позивачки вартість ? частини
проданих автомобіля SCANIA R 124GA 4х2 NA 360,
р/н НОМЕР_2, та причепа ZREMB N263, р/н НОМЕР_1,
у сумі 56357,01 грн.; стягнути з нього та
ОСОБА_4 на користь НДЕКЦ УМВС України в
Сумській області кошти на
відшкодування витрат у сумі 782,40 грн. на
проведення судових автотоварознавчих
експертиз від 16 квітня 2013 року №36 і від
26 червня 2013 року №74 в рівних частинах
по 391,40 грн. з кожного та судовий збір
пропорційно задоволеним вимогам
(а.с.165-167,т.2).

Рішення суду в частині вирішення спору
щодо нерухомого майна - приміщення по
АДРЕСА_1 відповідачем не оскаржується,
відповідач лише висловлює незгоду з
тим, що визнавши право власності
позивачки на ? частину вказаного
приміщення, суд не поділив його
реально, хоча вимоги про це позивачка
не заявляла.

Вислухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення позивачки, яка частково
погодилась з апеляційною скаргою
відповідача на рішення суду в частині
визначення розміру доходу від
підприємницької діяльності
відповідача з використанням спірних
транспортних засобів як спільного
майна подружжя, та погоджується з тим,
що чистим прибутком відповідача була
приблизно ? частина задекларованого
ним доходу, дослідивши матеріали
справи та перевіривши законність та
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду
повинно бути законним та
обгрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду не повністю
відповідає вказаним вимогам
процесуального закону.

Вирішуючи спір в частині уточнених
позивачкою позовних вимог та
задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з положень ст. ст. 60, 70
СК України, вважаючи, що, оскільки
спірне майно було придбане сторонами
за час перебування їх у шлюбі, воно є їх
спільною сумісною власністю, сторони
мають рівні права на володіння,
користування і розпорядження ним, а у
разі поділу цього майна частки
співвласників є рівними. Відповідач
розпорядився спільним майном -
транспортними засобами без згоди
позивачки, реально майно відсутнє, а
тому з відповідача підлягаю стягненню
половина його вартості, визначена
експертом, та доходів від його
діяльності по використанню цього
майна, підтверджених податковими
деклараціями.

Проте з таким висновком суду повністю
погодитись не можна, оскільки він не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права і обставинам
справи.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно,
набуте подружжям під час шлюбу є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі
поділу майна, що є у спільній сумісній
власності вважається, що частки
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 70 СК України, у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором. При вирішенні спору про
поділ майна суд може відступити від
засад рівності часток подружжя за
обставин, що мають істотне значення,
зокрема якщо один із них не дбав про
матеріальне забезпечення сім'ї,
приховав, знищив чи пошкодив спільне
майно, витрачав його на шкоду інтересам
сім'ї. За рішенням суду частка майна
дружини, чоловіка може бути збільшена,
якщо з нею, ним проживають діти, а також
непрацездатні повнолітні син, дочка, за
умови, що розмір аліментів, які вони
одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку та лікування.

Згідно ст. 61 СК України майно, до
об'єктів права спільної сумісної
власності подружжя відносить зокрема,
заробітна плата, пенсія, стипендія,
інші доходи, одержані одним із
подружжя.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що
сторони з 16 січня 1987 року перебували у
зареєстрованому шлюбі. Сторони
подружніх стосунків не підтримують з
травня 2010 року, проживають окремо.
Рішенням Лебединського районного суду
від 31 травня 2012 року шлюб розірваний (т.
І, а.с. 6-8, 41, 117 ).

З трудової книжки, довідки центру
зайнятості вбачається, що ОСОБА_4 була
звільнена з роботи в 2010 році, з 10 квітня
2012 року перебуває на обліку як
безробітна в Лебединському
міськрайонному центрі зайнятості.

З довідки Лебединської ДПІ
вбачається, що позивачку було взято на
податковий облік як суб'єкта
підприємницької діяльності 16 серпня
1995 року, знято 18 березня 2004 року, знову
взято на облік 26 липня 2004 року та знято
18 листопада 2004 року (а. с. 9, 59-64, 66, т.1).

З договору купівлі-продажу та
технічного паспорта (а. с. 10-12, 93-97, т.1)
вбачається, що позивач 22 квітня 1999 року
купив цегляне приміщення котельні,
загальною площею 123,0 кв. м, розташоване
на АДРЕСА_1, яке зареєстроване на його
ім'я.

Згідно висновку судової будівельно -
технічної експертизи, технічної
документації, інформаційних даних щодо
нежитлового приміщення (а. с. 113-126, т.1),
ринкова вартість нежитлового
приміщення площею 123,0 кв. м. по АДРЕСА_1
становить 88 500 грн.

В період шлюбу сторони придбали
транспортні засоби.

З свідоцтв про реєстрацію транспортних
засобів (а. с. 13, т.1) вбачається, що
автомобіль - сідловий тягач - Е „Skania", 1993
року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_1, зареєстрований за ОСОБА_3 10
липня 2007 року, а напівпричеп бортовий -
Е „Zremb", 1996 року випуску, реєстраційний
номер НОМЕР_2, зареєстрований за ним 20
лютого 2008 року.

З оголошення (а. с. 14, т.1) вбачається, що
відповідачем 15 січня 2012 року було
опубліковане оголошення про продаж
сідлового тягача - Е „Skania" R-124 та
причепа ZREMB на інтернетсайті
«Автобазар».

З довідок Лебединського ВРЕР ДАІ УДАІ
УМВС України в Сумській області (а.с. 144,
197, т.1, 24, т. 2) вбачається, що за ОСОБА_3 з
16 січня 1987 року були зареєстровані
транспортні засоби: автомобілі „Skania"
93М, р/н НОМЕР_4, зареєстрований 06 грудня
2003 року; „Skania" R124GA4x2NA360, р/н НОМЕР_2,
зареєстрований 12 лютого 2008 року;
автомобіль VOLKSWAGEN Transporter, р/н НОМЕР_6,
зареєстрований 19 грудня 2002 року,
знятий з обліку для реалізації 01 лютого
2003 року; причеп „Zremb" N263, р/н НОМЕР_1,
зареєстрований 06 липня 2007 року; причіп
ГКБ 8350, д/н НОМЕР_5, зареєстрований 09
червня 2000 року, знятий з обліку для
реалізації 30 травня 2002 року.

Ухвалою Лебединського районного суду
від 28 березня 2012 року при розгляді
даної справи було накладено арешт на
майно, яке є предметом спору, а саме - на
автомобіль сідловий тягач - Е «Skania», 1993
року випуску, червоного кольору,
реєстраційний номер НОМЕР_1, та
напівпричеп бортовий - Е « Zremb», 1996 року
випуску, сірого кольору, реєстраційний
номер НОМЕР_2, зареєстровані за ОСОБА_3
(а. с.31, т.1).

Ухвалою Лебединського районного суду
від 29 травня 2012 року накладено заборону
на використання майна, яке є предметом
спору, а саме - автомобіль сідловий
тягач - Е «Skania», 1993 року випуску,
червоного кольору, реєстраційний номер
НОМЕР_1, та напівпричеп бортовий - Е
«Zremb», 1996 року випуску, сірого кольору,
реєстраційний номер НОМЕР_2,
зареєстровані за ОСОБА_3

З постанови державного виконавця від 12
вересня 2012 року про закінчення
виконавчого провадження вбачається,
що згідно слів відповідача, його
письмових пояснень, автомобіль „Skania",
1993 року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_1, та причеп ZREMB були продані
невідомій особі в березні 2012 року без
зняття з обліку в органах ВРЕР ДАІ, за
місцем проживання відповідача вказані
транспортні засоби не виявлені (т.1, а.
с. 73, 104-106, 136).

Згідно висновків судової
автотоварознавчої експертизи ринкова
вартість сідлового тягача-Е марки
„Skania" R124GA4x2NA360, р/н НОМЕР_2, 1996 року
виготовлення, з урахуванням зносу,
станом на 16 квітня 2013 року, без
урахування фактичного пробігу може
складати - 225 960 грн. Вартість може бути
уточнена при наданні транспортного
засобу для огляду.

Ринкова вартість автомобільного
причепа марки „Zremb" ППТ (86-100 куб. м)
бортовий -Е, N263, д/н НОМЕР_1, 1993 року
виготовлення, з урахуванням зносу,
станом на 16 квітня 2013 року, без
урахування фактичного пробігу може
складати 39 880 грн. Вартість може
уточнена при наданні транспортного
засобу для огляду.

Ринкова вартість автомобіля „Skania" 93М,
р/н НОМЕР_4, 1995 року виготовлення,
складає 119 895 грн. (а. с. 5 - 14, 30 - 36, 82 - 84, т.
2).

З ліцензійних карток, довідки
Лебединського відділення Сумської
МДПІ, свідоцтва про реєстрацію
суб'єкта підприємницької діяльності,
вбачається, що відповідач з 21 січня 1996
року зареєстрований як приватний
підприємець, види діяльності -
роздрібна торгівля з лотків та на
ринках, діяльність наземного
транспорту, на здійснення яких він має
відповідні дозволи.

З довідок Лебединської МДПІ (а. с. 79, 131,
156-157, т.1) вбачається, що відповідач
задекларував дохід від
підприємницької діяльності в 1
кварталі 2010 року - 29950 грн.; 2 кварталі 2010
року - 13 800 грн., в 3 кварталі 2010 року - 23 100
грн., в 4 кварталі 2010 року - 20 450 грн., в
2011 році - 75 655 грн., в 1 кварталі 2012 року -
13 000 грн., всього за 2 квартал 2010 року -1
квартал 2012 року - 147 005 грн.

З довідки відділення ВАТ «Ощадбанк»,
кредитної угоди, договорів,
повідомлення та копій матеріалів
кредитної справи (а. с. 152, 218, 222-230, т.1)
вбачається, що ОСОБА_3 20 червня 2007 року
у ВАТ «Ощадбанк» отримав кредит в сумі
70 000 грн. під іпотеку нерухомого майна -
домогосподарства, розташованого по
АДРЕСА_2. Станом на 01 травня 2010 року
заборгованість зі сплати кредиту
становила 39 452 грн. 34 коп.
Заборгованість станом на 23 квітня 2012
року відсутня. і

З наданих нотаріусом інформації, копії
довіреності, витягів з реєстру
довіреностей (а.с. 162-166, 194-196, т.1)
вбачається, що ОСОБА_3 28 квітня 2007 року
та 26 жовтня 2010 року видавав довіреності
на право керування та продажу
автомобіля „Skania" 93М, р/н НОМЕР_4, 1995 року
випуску, колір - жовтий, тип ТЗ -
вантажний фургон ОСОБА_8

З довідки про списання коштів (а.с. 220-221,
т.1) вбачається, що ОСОБА_3 як
підприємець користується послугами AT
«Райффайзен Банк АВАЛЬ», і з його
рахунку в цьому банку за період з 01
березня 2010 року по 29 вересня 2012 року
було знято кошти на закупку дизельного
палива в сумі 96826,50 гр.

З довідок (а. с. 232-233, т.1) вбачається, що
ОСОБА_3 сплатив страхові внески до
Пенсійного фонду України за період з 01
травня 2010 року по 31 грудня 2010 року в
сумі 1 414,80 грн. та єдиний
соціальний внесок за період з 01 січня
2011 року по 26 листопада 2012 року в сумі 7
181,99 грн., а також щомісячно протягом 2010 -
2012 року сплачував єдиний податок.

Рішенням суду від 3 грудня 2012 року за
позовом ОСОБА_3 визнано ОСОБА_4 такою, що
втратила право користування житловим
будинком по АДРЕСА_2 (а. с.118, т.2).

Заперечуючи проти позову в частині
спору щодо стягнення з нього ? частини
вартості транспортних засобів,
відповідач посилається на те, що
транспортні засоби фактично ним
продані, проте позивачка надавала
згоду на продаж ОСОБА_8 автомобіля SCANIA
93М, р/н НОМЕР_4, 1995 року випуску.

Вказані доводи є не обгрунтованими,
оскільки позивачка вказану обставину
заперечує, а з наданих приватним
нотаріусом Лебединського міського
нотаріального округу документів
вбачається, що позивачка надавала
згоду на видачу довіреності на
керування вказаним транспортним
засобом 24 серпня 2007 року, вдруге
позивач видав доручення ОСОБА_8 26
жовтня 2010 року без згоди позивачки.
Відсутні і належні докази щодо
фактичного продажу транспортних
засобів, власником яких залишається за
правовстановлюючими документами
відповідач (а. с. 162-166, 194-196, т.1).

Враховуючи вказані обставини, суд
прийшов до вірного висновку про
необхідність стягнення з відповідача
половини вартості транспортних
засобів.

Проте, визначаючи розмір цієї суми, суд
виходив з висновку судової
автотоварознавчої експертизи про те,
скільки можуть коштувати ці
автомобілі, з врахуванням року їх
випуску та ступеню зносу в зв'язку з
цим, без огляду експертом цих
транспортних засобів.

Додані до апеляційної скарги звіти
того ж експерта як оцінювача, складені
після фактичного огляду двох
автомобілів, свідчать про те, що їх
ринкова вартість є нижчою, чим в
первісному висновку експертизи.

Перевіряючи рішення суду в частині
визначення вартості автомобілів,
колегія суддів вважає необхідним
покласти в основу рішення звіти
оцінювача по визначенню вартості
транспортного засобу, складені тим же
самим експертом, що складав і висновки
експертизи, з огляду на те, що в частині
автомобілів при складенні звітів
експертом фактично були оглянуті два
спірні автомобілі та при визначенні їх
вартості враховані їх реальний
технічний стан, наявні дефекти та
пошкодження, які позивачка не
спростувала, як і того, що відповідач
просив про відкладення розгляду справи
з метою забезпечення огляду експертом
спірних транспортних засобів.

З вказаних доказів вбачається, що
ринкова вартість автомобіля „Skania" 93М,
р/н НОМЕР_4, зареєстрованого 06 грудня 2003
року, складає - 74083,25 гр., а автомобіля
„Skania" R124GA4x2NA360, р/н НОМЕР_2,
зареєстрованого 12 лютого 2008 року, -
74107,92 гр.

Вартість причепа „Zremb" N263, р/н НОМЕР_1,
зареєстрованого 06 липня 2007 року,
встановлену у звіті оцінювача в 38606 гр.,
колегія суддів не бере до уваги,
оскільки експерт пояснив апеляційному
суду, що причеп він не оглядав, а лише
визначив його вартість з врахуванням
більшого строку експлуатації
порівняно з строком, який врахований у
висновку експертизи (119-154, т.2).

Експерт підтвердив в засіданні
апеляційного суду, що оглядав саме
спірні автомобілі подружжя, вказані
обставини у нього не викликали
сумніву, виходячи з номерів агрегатів
автомобілів та інших ідентифікуючих
ознак.

Доводи позивачки про те, що експерт не
оглядав вказаних автомобілів, є
безпідставними, доказів своїм
запереченням вона не надала, клопотань
про призначення експертизи не
заявляла.

З пояснень експерта, наданих
апеляційному суду, які не викликають
сумніву, вбачається, що фактичний
технічний стан автомобілів та їх
пробіг підтверджують, що їх ринкова
вартість є нижчою, чим визначена
висновком експертизи без їх огляду.

Позивачка не надала доказів тому, що
використання спірних автомобілів за
спірний період вплинуло суттєво на їх
вартість, крім того, вона вимагає
виплатити їй половину від отриманого
доходу, пов'язаного з їх же
використанням. Доказів тому, який був
реальний технічний стан спірних
автомобілів на час припинення шлюбних
відносин, вона не надала.

З огляду на зазначене, посилання
позивачки на те, що звіт оцінювача не є
належним доказом в справі, є
безпідставними.

Стягуючи на користь позивачки ? частину
коштів, отриманих від використання
відповідачем підприємницькій
діяльності спірного майна подружжя -
транспортних засобів, суд поклав в
основу рішення в цій частині довідки
Лебединського відділення Сумської
МДПІ про те, що відповідач за період з
2010 року по 1 квартал 2012 року отримав 147 005
гр. доходу (а.с.79, 131, 157, т.1, 187-197, т.2).

Проте з такими висновками суду
повністю погодитись не можна.

Відповідач не спростував доводів
позивачки про те, що спірні транспортні
засоби використовувались в його
підприємницькій діяльності при
наданні транспортних послуг, проте
спростовує суму чистого прибутку,
отриманого від їх використання, яка б
підлягала поділу між сторонами,
надавши докази про витрати як
підприємця, понесені ним за спірний
період.

При визначенні суми, яка підлягає
стягненню з відповідача, колегія
суддів вважає необхідним врахувати ту
обставину, що за період після
припинення шлюбних стосунків
відповідач сам сплатив решту
отриманого 20 червня 2007 року в інтересах
сім'ї кредиту 70000 гр. Після припинення
шлюбних стосунків він сам сплатив 39452,34
гр. Станом на 23 квітня 2012 року
заборгованість по кредиту відсутня в
ТВБВ № 10018/065 філії - Сумського
обласного управління АТ «Ощадбанк».
(а.с.152, 222-231, т.1), чого не спростувала і
позивачка.

В той же час на спростування позову в
частині стягнення вартості половини
його доходу відповідач надав довідку
про списання коштів з його рахунку,
посилаючись на те, що він витратив на
придбання пального 96826,5 гр.

Експерт Сумського відділення ХНДІСЕ
ОСОБА_10 апеляційному суду пояснила, що
за клопотанням відповідача перевіряла
його фінансові документи як приватного
підприємця щодо отриманих ним доходів
та вказала за результатами перевірки,
що його чистий дохід визначити
неможливо без первинних документів,
виходячи з виду оподаткування доходу
відповідача. Зазначає, що зазначені у
податкових деклараціях суми не є
чистими доходами, з них повинні
відраховуватись його витрати на
здійснення підприємницької
діяльності, підтверджені первинними
документами - фінансовими документами
на придбання пального, інших витрат.

З огляду на це експерт пояснила, що
надана відповідачем довідка про
списання коштів з його рахунку з
зазначенням, що всі суми знімались саме
на пальне, є бездоказовою.

Враховуючи норми законодавчих актів,
які регулювали порядок нарахування та
сплати єдиного податку в період з П
кварталу 2010 року по 1 квартал 2012 року,
експерт зробила висновок про те, що
неможливо визначити суму прибутку
відповідача від здійснення
підприємницької діяльності за цей
період (а.с.155-158, т. 2).

З огляду на зазначене, позивачка
погодилась, що витрати відповідача на
основний вид його підприємницької
діяльності - транспортні послуги у
вигляді витрат на пальне можуть
скласти половину від задекларованих
ним в ДПІ доходів, а половина складає
його прибуток.

Колегія суддів враховує надані
відповідачем докази тому, що він
сплачував страхові внески до
Пенсійного фонду України в сумі 1414,8 гр.
за період з 1 травня по 31 грудня 2010 року,
та сплатив єдиний соціальний внесок з 1
січня 2011 року по 26 листопада 2012 року в
сумі 7181,99 гр. (а.с.232, т.1).

Крім того, відповідач сплатив за
спірний період податку як підприємець
в сумі 3156 гр., самостійно здійснював
догляд за належним технічним станом
транспортних засобів, придбавав
запасні частини до спірних автомобілів
на суму 15220 гр., чого не спростувала і
позивачка (а.с.232-236, т.1).

Разом понесені ним витрати складають
26972,79 гр.

Отже, чистий доход від отриманої
відповідачем підприємницької
діяльності складе 147005 гр. - 26972,79гр. = 120032,
21 гр.

Оскільки позивачка частково
погодилась з доводами відповідача щодо
розміру його чистого доходу, вважаючи,
що він може складати половину від
вказаної суми, а решта могла бути
потрачена на пальне, чистий дохід, який
підлягає поділу між сторонами, складає
60016, 11 гр., тобто частка кожної з сторін
в цій сумі становить 30008, 05 гр.

Загальний розмір частки позивачки з
врахуванням її частки у вартості
транспортних засобів 94035, 59 гр., складе
124043, 64 гр.

Враховуючи, що відповідач сам за
спірний період доплатив кредит,
отриманий в період шлюбу в 2007 році, з
вартості суми, належній до сплати
позивачці, слід вирахувати половину
сплаченої самостійно відповідачем
суми кредиту, тобто 19726, 17 гр.

Отже, на користь позивачки підлягає
стягненню 124043,64 гр. - 19726,17 гр. = 104317, 47 гр.

Ціна позову позивачки, згідно її
позовних вимог, склала 310119, 5 гр. Сума її
задоволених вимог складає 104317,47 гр. + 44
250 гр. = 148567,47 гр., тобто 34%.

На підставі ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь позивачки
підлягає стягненню судовий збір в сумі
214, 6 гр., сплачений нею при зверненні з
позовом до суду (а.с. 1, т.1).

Оскільки позивачка виграла спір на 34%, з
неї в доход держави підлягає стягненню
судовий збір в сумі 2067, 47 гр., виходячи з
загальної ціни заявленого нею позову -
310119, 5 гр., суми сплаченого нею судового
збору - 214, 6 гр., а з відповідача,
відповідно - 819, 13 гр.

В такій же пропорції підлягають
стягненню на користь НДЕКЦ УМВС
України в Сумській області з
відповідача -260, 8 гр., з позивачки - 521, 6
гр.

Згідно п. п. 3, 4 ч.1, ч. ч. 2, 3 ст. 309 ЦПК
України, підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є невідповідність висновків
суду обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права; норми матеріального права
вважаються порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню;
порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення, якщо це порушення
призвело до неправильного вирішення
справи.

Оскільки суд при ухваленні рішення
порушив норми матеріального та
процесуального права, зробив висновки,
які не відповідають обставинам справи,
рішення суду підлягає зміні в частині
вирішення спору щодо рухомого майна
подружжя та вирішення питання про
судові витрати.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів

в и
р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Лебединського районного суду
Сумської області від 25 вересня 2013 року
в даній справі змінити в частині спору
про рухоме майно подружжя і судових
витрат.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
104317,47 гр.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 214,6
гр. судового збору, в доход держави на
рахунок 0002, МФО 837013, ,
отримувач УДКС у м. Суми (м. Суми), 22030001,
судовий збір в сумі 819,13 гр., в доход
Сумського НДЕКЦ УМВС України в
Сумській області 260, 8 гр.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Сумського
НДЕКЦ УМВС України в Сумській області
521, 6 гр., в доход держави на рахунок
0002, МФО 837013, , отримувач
УДКС у м. Суми (м. Суми), 22030001, судовий
збір 2067,47 гр.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -