Справа №23122013
№2/592/2136/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

23.12.2013 року

м.Суми

Ковпаківський районний суд
м. Суми в особі: судді Фоменко І.М., при
секретарі Щербань Г.Г., представників
позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, відповідача
ОСОБА_3, ОСОБА_4, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду м. Суми цивільну справу за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення боргу за
договором позики та моральної шкоди,

зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5
про визнання правочину недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом,
який в судовому засіданні підтримали
він і його представники та мотивують
тим, що 01 березня 2012 року він уклав
договір позики з ОСОБА_6, згідно якого
останній взяв у ОСОБА_5 в позику грошову
суму в розмірі 160000 грн., та
зобов'язувався повернути її у такому
порядку: до 20.03.2012 року зобов'язувався
повернути шістдесят тисяч гривень;
до 31.12.2012 року зобов'язувався
повернути п'ятдесят тисяч гривень; до
31.06.2013 року зобов'язувався повернути
п'ятдесят тисяч гривень. ОСОБА_6 виконав
частково своє зобов’язання, повернув
лише 110000 грн. Згідно умов договору, у
разі невчасного повернення, ОСОБА_6
зобов’язався сплатити 20% від
простроченої суми за час прострочення
договору. ОСОБА_5 неодноразово просив
ОСОБА_6 повернути кошти, але останній
ухиляється від виконання свого
зобов'язання, необґрунтовано
звинувачує у шахрайстві і тим самим
спричинив ОСОБА_5 психологічні
страждання, внаслідок чого ОСОБА_5
втратив спокій, нормальний сон, а також
були порушені соціальні зв'язки.

Тому ОСОБА_5 просить суд стягнути з
ОСОБА_6 на його користь борг за
договором позики від 01.03.2012р. в розмірі
50 000 грн.; стягнути з відповідача
моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. та
стягнути 20% від грошової суми за час
прострочення, а саме 2 301 грн. 37 коп.; а
також стягнути з судові витрати та
суму витрат на послуги адвоката в
розмірі 5 000 грн.

ОСОБА_6 звернувся до суду з зустрічним
позовом, який в судовому засіданні
підтримали він і його представники та
мотивує тим, що договір позики від
01.03.2012 року вважає недійсним, як такий,
що було укладено проти його справжньої
волі внаслідок застосування до нього
психічного тиску з боку ОСОБА_7, його
дружини ОСОБА_8 та їх родича ОСОБА_9

ОСОБА_5 та його дружина погрожували
ОСОБА_6 в разі відмови написати і
підписати договір позики та виплатити
їм кошти в розмірі 160000 грн., оприлюднити
деякі факти з особистого життя ОСОБА_6,
які він не хотів доводити до широкого
загалу і які були їм відомі,
погрожували звернутися до
правоохоронних органів та суду із
заявами щодо певних обставин його
підприємницької діяльності, заявити в
компетентні органи щодо виплати ОСОБА_5
та його дружині заробітної плати «в
конвертах», ухиленні від сплати
податків, а також внаслідок подання цих
заяв накласти арешт на належне ОСОБА_6
майно та рахунки, перешкодити його
законній підприємницькій діяльності
шляхом розповсюдження серед моїх
клієнтів негативної інформації щодо
мене та переукласти з ними договори на
своє ім'я.

По суті, на момент підписання договору
та його часткового виконання, ОСОБА_6
перебував в залежному становищі від
ОСОБА_7, його дружини та ОСОБА_9 Не
витримавши тиску, ОСОБА_6 звернувся до
міліції та 27.06.2013 року його заява за
фактом шахрайства була внесена до
Єдиного реєстру досудових
розслідувань за №0004617.

Тому ОСОБА_6 просить суд відмовити у
задоволенні позову ОСОБА_5 про
стягнення боргу за договором позики та
моральної шкоди, а також визнати
недійсним договір позики від 01.03.2012р.

ОСОБА_5 та його представники в судовому
засіданні заперечували проти
задоволення зустрічного позову ОСОБА_6
про визнання недійсним договору
позики, оскільки за весь час, починаючи
з моменту укладення договору позики
від 01.03.2012р. та до 21.06.2013р. ОСОБА_6
належним чином виконував умови
договору, жодного разу ніяким чином не
заявляв щодо його недійсності чи щодо
невідповідності його волевиявленню
умовам зазначеного договору, не
звертався до жодного компетентного
правоохоронного органу з питанням щодо
застосування насильства щодо нього під
час підписання договору. Факти,
наведені ОСОБА_6 у зустрічному позові
не підтверджуються доказами.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що він
20.03.2012 року був присутнім при складанні
договору позики в кафе «Сафарі» по вул.
Харківська в м. Суми, договір укладався
між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, останній
власноручно написав договір позики про
те, що він бере у ОСОБА_5 гроші в сумі 160000
грн. та віддасть на протязі 1,5 року. При
укладанні договору були присутні крім
нього, дружина ОСОБА_5 - Галина та
дівчина на ім»я ОСОБА_1. Ніяких погроз з
боку подружжя ОСОБА_5 у відношенні до
ОСОБА_6 він не чув.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що

в грудні 2011 року вона з чоловіком
ОСОБА_8 на прохання ОСОБА_6 позичили
йому 160000 грн., в березні 2012 року він на
їх прохання написав розписку - договір
позики,з поверненням коштів на протязі
1,5 року, та у той же день вони разом
поїхали до банку «Аваль» де ОСОБА_6 зняв
грошові кошти зі свого рахунку в
розмірі 60000 грн. та повернув їм, в
подальшому гроші в сумі 50000 грн. були їм
повернуті в грудні 2012 року, а останню
суму коштів в розмірі 50000 грн. ОСОБА_6
відмовився їм віддавати. Передані
ОСОБА_6 кошти вони накопичували на
придбання власної квартири, частково
гроші їм дарували на весілля, частково
передавав їм батько ОСОБА_10, який
офіційно працює тривалий час за
кордоном в Чехії. Ніяких погроз з їх
боку по відношенню до ОСОБА_6, вона та її
чоловік ОСОБА_8 не висловлювати,
договір позики ОСОБА_6 написав
власноручно та погодився зі строками
повернення коштів, частину з яких
повернув після підписання договору.
Наприкінці червня 2013 року вони
зателефонували ОСОБА_6, для того, щоб
він повернув їм залишок коштів в
розмірі 50000 грн., але при зустрічі вони
почули погрози на свою адресу і кошти
їх ніхто не збирається повертати.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що вона
20.03.2012 року була присутня в кафе
«Сафарі» під час написання ОСОБА_6
розписки про отримання ним коштів в
розмірі 160000 грн. він ОСОБА_5, в той же
день вони пішли до банку
«Райффайзенбанк Аваль» та ОСОБА_6 зняв
грошові кошті зі свого рахунку в
розмірі 60000 грн. та передів їх ОСОБА_5, в
грудні 2012 року ОСОБА_6 передав 50000 грн.
ОСОБА_5. В червні 2013 року ОСОБА_6 написав
заяву до міліції про те, що ОСОБА_5
шахрайським шляхом заволодів
грошовими коштами ОСОБА_6 в розмірі 110000
грн. та вимагає ще 50000 грн. Вважає, що
подружжя ОСОБА_5 з психічними погрозами
заволоділи грошовими коштами
ОСОБА_6,погрожуючи відібрати у нього
його бізнес та він вказану погрозу
сприймав реально.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, вона
особисто знає ОСОБА_6 та ОСОБА_11 з 2010
року. ОСОБА_6 30.12.2011 року перебував в м.
Києві, звідки привіз переданий їй
подарунок.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що 30.12.2011
року він заходив до офісу, де працював
ОСОБА_5, якого не було на робочому місті,
але він бачив ОСОБА_6.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, свідків, дослідивши
матеріали кримінального провадження
№0004617, дослідивши матеріали
цивільної справи й оцінивши зібрані по
справі докази, суд вважає, що позовні
вимоги по первісному позову
підлягають задоволенню частково,
зустрічний позов не обґрунтований та
задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що 01.03.2012р. між
сторонами було укладено договір
позики, згідно якого ОСОБА_6 отримав від
ОСОБА_5 грошові кошти у сумі 160000 грн.
Згідно умов договору ОСОБА_6
зобов’язався повернути отримані гроші
у такому порядку: до 20.03.2012 року
зобов'язувався повернути шістдесят
тисяч гривень;           до 31.12.2012 року
зобов'язувався повернути п'ятдесят
тисяч гривень; до 31.06.2013 року
зобов'язувався повернути п'ятдесят
тисяч гривень. (а.с. 6)

У встановлений термін ОСОБА_6 не
повністю повернув ОСОБА_5
заборгованість, сплативши лише частину
в розмірі 110000 грн., розмір не сплаченої
заборгованості склав 50000 грн. (а.с. 41)

Відповідно до умов договору позики,
ОСОБА_6 у разі прострочення виконання
зобов’язання, зобов’язався сплатити
20% річних від грошової суми за час
прострочення.

27.06.2013 року заява ОСОБА_6 за фактом
шахрайства була внесена до Єдиного
реєстру досудових розслідувань за
№0004617. Згідно матеріалів
вказаного кримінального провадження
вбачається, що 09.07.2013 року був допитаний
в якості свідка ОСОБА_14, який пояснив,
що він з вересня 1996 року працює в
Чехській Республіки на фірмі «БАЕСТ
с.р.» збірником зварювальником та
кожного місяця отримує заробіну плату
в розмірі від 1000 до 2500 доларів США, які
надходять на заробітну картку
Чехського центрального банку. Частину
коштів він передає своєму сину ОСОБА_15
для того, щоб він придбав собі квартиру.
В кінці грудня 2011 року, коли він приїхав
у відпустку додому, ОСОБА_5 розповів, що
ОСОБА_6 просить у позику гроші в сумі
160000 грн. та попросив в нього дозвіл.
Кожні розходи в його сім»ї
погоджуються з ним, оскільки гроші
належать йому. Він погодився. В
подальшому він дізнався, що ОСОБА_6
максим повернув його сину борг тільки в
сумі 110000 грн., а решту коштів в сумі 50000
грн. не хоче повертати. Крім боргу
ОСОБА_6 написав заяву до сумського МВ
УМВС нібито його син заволодів грошима
ОСОБА_6 в сумі 50000 грн.

Між сторонами склалися
цивільно-правові відносини, що
витікають із договору позики.
Відповідно до ст.1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики
укладається у письмовій формі, якщо
його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми. На підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Згідно з ст.526 ЦК України зобов’язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України.

Відповідно до вимог ст. 10,11 ЦПК України,
суд вирішує справи на засадах
змагальності, не інакше, як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб
та в межах позовних вимог, на підставі
поданих ними доказів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов’язана довести ті
обставини, на які вона посилається я на
підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 215 ЦК України ОСОБА_6 не
надано жодних належних та допустимих
доказів підтвердження того, що договір
був укладений проти його справжньої
волі внаслідок застосування до нього
психічного тиску, для визнання
недійсності правочину.

Обґрунтування ОСОБА_6 своїх позовних
вимог тим, що 27.06.2013 року його заява за
фактом шахрайства була внесена до
Єдиного реєстру досудових
розслідувань за №0004617 не можуть
бути враховані судом, оскільки
розслідування по кримінальному
провадженню на даний час ще триває і
остаточного рішення не прийнято, що
підтверджується матеріалами
кримінального провадження.

В судовому засіданні було встановлено,
що після підписання договору позики,
дата якого не співпадає з датою
вказаною у договорі, ОСОБА_6
добровільно віддав гроші ОСОБА_5 в сумі
60000 грн., які того ж дня отримав у
відділенні банку «Райффайзен банк
«Аваль» та в подальшому повернув суму
боргу в розмірі 50000 грн. в грудні 2012
року, як зазначено у розписці, які також
отримав у відділенні банку «Райффайзен
банк «Аваль».

Посилання ОСОБА_6, що договір позики він
написав під впливом погроз та
психологічного тиску з боку подружжя
ОСОБА_5, та що грошових коштів від
ОСОБА_5 в розмірі 160000 грн. він не
отримував, не заслуговують на увагу,
оскільки, розписка була написана ним
власноручно, в громадському місці, в
присутності сторонніх осіб, та в
подальшому він належним чином
виконував умови договору, жодного разу
ніяким чином не заявляв щодо його
недійсності чи невідповідності його
волевиявленню умовам зазначеного
договору позики, не звертався до
жодного компетентного правоохоронного
органу з питанням щодо застосування
насильства щодо нього під час
підписання договору.

З огляду на положення ч.1 ст. 231 ЦК
України, позивач по зустрічному позову
ОСОБА_6 не довів того факту, що договір
позики він вчинив проти його особистої
волі внаслідок застосування до нього
психічного тиску з боку другої сторони.

За таких обставин позовні вимоги по
зустрічному позову ОСОБА_6 про визнання
правочину недійсним є
необґрунтованими та такими, що
задоволенню не підлягають.

З урахуванням вимог ч.1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов»язаний повернути
позикодавцеві позику – грошові кошти у
строк та в порядку, що встановлені
договором, таким чином, сума боргу за
договором позики складає 50000 грн. та 20%
за користування договором позики в
розмірі 2301 грн. 37 коп. підлягає
стягненню з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5

Що стосується відшкодування
моральної шкоди, ОСОБА_5 всупереч
вимогам ст. 60 ЦПК України не надав
доказів завдання йому моральної шкоди,
а тому ці вимоги не підлягають
задоволенню.

У відповідності з ст.88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача
необхідно стягнути судовий збір,
пропорційно до задоволених позовних
вимог (89%) в розмірі 649,16 грн. а також
згідно ст. 84 ЦПК України стягнути з
відповідача витрати на правову
допомогу адвоката в розмірі 3000 грн. з
урахуванням затраченого цим
представником часу і зусиль, ступеню
складності справи, визначеного
постановою КМУ від 27 квітня 2006 року № 590
граничного розміру компенсації і
розміру встановленої мінімальної
заробітної плати.

Керуючись ст.ст. 509, 524-526, 530, 533, 536, 610, 611,
625, 1046, 1049,1050 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 84,
88, 209, 213-215 ЦПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про
стягнення боргу за договором позики та
моральної шкоди задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5
суму боргу в розмірі 50000 грн., 20% за
користування договором позики в
розмірі 2301 грн. 37 коп., витрати на
правову допомогу адвоката в розмірі 3000
грн., а також судового збору в розмірі 649
грн. 16 коп., а всього 55950 грн. 53 коп.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 в
частині стягнення моральної шкоди
відмовити за необґрунтованістю.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до
ОСОБА_5 про визнання правочину
недійсним відмовити за
необґрунтованістю,

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного
суду Сумської області через
Ковпаківський районний суд м. Суми.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було
подано.

Суддя

І.М. Фоменко