Справа № 447/1518/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

19.12.2013 року Миколаївський
районний суд Львівської області

в складі: головуючого -судді
Головатий А. П.

при секретарі Савків Л.М.,

за участю представника позивача
ОСОБА_1, представника відповідачів
ОСОБА_2, представника третьої особи
Цибульської З.Я.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Миколаєві справу за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6,
третя особа Орган опіки та піклування
Миколаївської районної державної
адміністрації про визнання правочину
недійсним ,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_4 15.05.2013 року звернулася в
суд з позовом, в якому просить винести
рішення про визнання договору
купівлі-продажу будинку та земельної
ділянки, що знаходяться на АДРЕСА_1 від
30.08.2001 року, посвідченого приватним
нотаріусом Миколаївського районного
нотаріального округу, за реєстровим
№978, записаного в Книгу записів
державних актів про право приватної
власності на землю за №910 та договору
дарування будинку та земельної ділянки
від 31.01.2002 року укладений між ОСОБА_5 та
ОСОБА_6. В обґрунтування позову
наведено наступне. Кожна особа має
право звернутися за захистом свого
майнового права чи інтересу, зокрема,
шляхом визнання правочину недійсним.
Якщо одна з сторін або інша
заінтересована особа заперечує
дійсність правочину він може бути
визнаний судом недійсним. Правочин
вчинений внаслідок зловмисної
домовленості представника однієї
сторони з другою визнається судом
недійсним. Вчинення правочинів
внаслідок злочинної домовленості
однієї сторони з іншою доводиться
насутпним. Договір дарування житлового
будинку було укладено під час
перебування ОСОБА_4 зі ОСОБА_6 у
зареєстрованому шлюбі (з 12.01.1996 року).
Коштів для придбання будинку та
земельної ділянки у ОСОБА_5 не було,
тому придбати даний будинок за власні
кошти вона не мала змоги. Кошти для
придбання нерухомості їй надав ОСОБА_6
з спільного з позивачем сімейного
бюджету. Те що ОСОБА_6 надав кошти на
придбання нерухомості підтверджується
тим, що він займається підприємницьою
діяльністю. Під час укладення
вищевказаних договорів ОСОБА_6
приховав факт надання коштів на
купівлю нерухомості, а також те що дані
кошти були передані зі спільного
сімейного бюджету. Натомість ОСОБА_5 та
її чоловік були хворими людьми
похилого віку, які не мали джерел для
придбання нерухомості. То ж
відповідачі вступили між собою у
злочинну змову при укладення
оспорюваних договорів. Оскільки,
згідно СК України дружина та чоловік
мають рівні права на володіння,
користування і розпорядження майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.
Розпорядження майном після розірвання
шлюбу здійснюється виключно за їх
взаємною згодою. Тому при укладенні
вищевказаних договорів були порушені
права позивача, а отже дані договори
слід визнати недійсними.

В судове засідання позивач ОСОБА_4 не
з'явилася, уповноважила на
представництво своїх інтересів ОСОБА_1
та надіслала на адресу суду лист в
якому виклала наступні пояснення.
12.01.1996 року ОСОБА_4 та ОСОБА_6
зареєстрували шлюб. Проживали спочатку
вони у квартирі батьків позивача,
оскільки у квартирі ОСОБА_5 не було
місця для проживання ще однієї сім'ї. На
той час ОСОБА_6 займався міжнародними
перевезеннями разом з ОСОБА_7 та
заробляв близько 2000,00 доларів США в
місяць. На початку лютого 1996 року
захворів батько ОСОБА_6 На його
лікування необхідні були значні кошти,
які надав ОСОБА_6 Розведенням биків
батьки ОСОБА_6 займатися не могли, тому
що на той час були інвалідами, а це
тяжка фізична праця. Те що ОСОБА_6 був
простим водієм не відповідає
дійсності, оскільки він був власником
вантажних машин. Коли між ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 виникли непорозуміння - ОСОБА_6
забрав половину коштів з бізнесу (7500,00
доларів США) та купив легковий
автомобіль на якому він разом з
позивачем почали продавати вживане
взуття. Через пів року після цього вони
продали легковий автомобіль та
придбали фуру, яку зареєстрували на
ОСОБА_6 ОСОБА_6 почав їздити на даній
фурі у закордонні рейси. Чистий
прибуток від таких поїздок становив
приблизно 1000,00 євро. Він дбав про
батьків, забезпечував їх, оскільки
пенсії їм не вистачало. Тож ОСОБА_6
заощадив кошти на купівлю будинку. Мати
позивача та ОСОБА_8 підшуковували
будинок для купівлі, оскільки ОСОБА_6
працював та не мав можливості цим
займатися. Вони домовилися з продавцем
ОСОБА_9 про купівлю будинку на АДРЕСА_1.
На чиє ім'я було придбано будинок
позивачу не було відомо. Вартість
будинку складала 12000,00 доларів США.
ОСОБА_6 не повідомляв деталей купівлі
будинку позивачу, документів вона не
бачила. Про те що будинок був придбаний
не її чоловіком, а його матір'ю вона
дізналася коли ОСОБА_6 пред'явив позов в
суд. Документи на будинок ОСОБА_6
зберігав у ОСОБА_5 Вважає, що даний
будинок куплений за кошти з спільного
сімейного бюджету, а отже вона має
право на половину майна нажитого за час
шлюбу.

Представник позивача ОСОБА_1 в
обґрунтування позову навів доводи
викладені у позовній заяві та просив
позов задоволити. Подав заяву про
уточнення позовних вимог, відповідно
до якої просить в доповнення позовних
вимог визнати за ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_11
та ОСОБА_12 право спільної сумісної
власності на будинок за адресою:
АДРЕСА_1.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судові
засідання не з'являлися, уповноважили
на представництво своїх інтересів
ОСОБА_2

Представник відповідачів ОСОБА_2
подала письмове заперечення на позов,
відповідно до якого просила у
задоволенні позову відмовити у повному
обсязі, виходячи з наступного.
Оспорюваний договір купівлі-продажу
від 30.08.2001 року був укладений у
відповідності до вимог чинного
законодавства. Нерухомість була
придбана за кошти ОСОБА_5 та її
чоловіка, які вони тривалий період
заощаджували з заробітної плати та
додаткових доходів від виконання
будівельно-ремонтних робіт та продажу
м'яса великої рогатої худоби. Оскільки
ОСОБА_6 не мав де проживати зі своєю
сім'єю ОСОБА_5 подарувала йому будинок.
ОСОБА_6 коштів на придбання будинку не
мав, оскільки працював дрібним
підприємцем та утримував сім'ю: дружину
та 2-ох дітей, позивач при цьому не
працювала. Майно набуте за час шлюбу за
договором дарування не є спільною
сумісною власністю подружжя. Про те що
будинок було подаровано позивач знала,
оскільки вона була прописана у даному
будинку і згоду на це давав власник
будинку - ОСОБА_6

Представник третьої особи Цибульська
З.Я. пояснила суду, що при укладенні
оспорюваних договорів права
неповнолітніх дітей не були порушені.

Свідок ОСОБА_13 подала в суд заяву з
письмовими поясненнями насутпного
змісту. Її донька ОСОБА_4 вийшла заміж
за ОСОБА_6 Спочатку вони проживали у її
домі, оскільки не мали свого житла. В
той час там проживали ще її син з
невісткою та трьома дітьми. Оскільки
умови проживання були погані ОСОБА_6
вирішив купити будинок. ОСОБА_6
попросив її знайти будинок, оскільки
він вже має достатню суму коштів, але не
має часу через роботу займатися
пошуками нерухомості. І вона з
невісткою ОСОБА_8 знайшли будинок. Коли
ОСОБА_6 повернувся з рейсу він
подивився будинок та погодився на
придбання. Після цього він знову поїхав
в рейс. Через 3 дні після цього
продавець будинку ОСОБА_9 приніс
документ на купівлю-продаж будинку,
оскільки ОСОБА_6 був за кордоном на той
час, він віддав цей документ свідку.
Вона передала його ОСОБА_6 коли він
повернувся з рейсу. Додатково в
судовому засіданні пояснила, що батько
ОСОБА_6 биків не тримав. В спірному
будинку її донька проживала з 2001 року.
Навіть коли їздила в Італію вона
пересилала кошти та по приїзді
продовжувала проживати у будинку. З 2010
року ОСОБА_6 її додому не пускав. В той
час коли вона перебувала в Італії
присилала щомісяця по 800,00 євро. На
запитання звідки їй відомо, що кошти за
які був придбаний будинок належали
саме ОСОБА_6 свідок відповіді не дала.

Свідок ОСОБА_8 у судове засідання не
з'явилася, однак подала в суд заяву з
письмовими поясненнями насутпного
змісту. Вона проживала з чоловіком та
трьома дітьми разом з сім'єю ОСОБА_6 та
ОСОБА_4 та батьками ОСОБА_4 Оскільки в
одному житлі три сім'ї проживати не
могли, ОСОБА_6 вирішив купити будинок.
ОСОБА_6 попросив її з ОСОБА_13 допомогти
ОСОБА_4 знайти будинок. Вони підшукали
будинок на АДРЕСА_1, який ОСОБА_6 разом з
ОСОБА_4 купили і перейшли туди жити у
листопаді 2001 року.

Свідок ОСОБА_15 пояснила суду, що вона
жила по сусідству з ОСОБА_6, ОСОБА_4 та їх
дітьми. ОСОБА_6 їздив на заробітки в
Італію машиною марки "МАЗ". Батьки
ОСОБА_6 хворіли, його мати мала діабет.
Коли свідок вїиздила до Італії ОСОБА_6
та ОСОБА_4 проживали у ОСОБА_13 Коли вони
переселилися свідок була в Італії. На
запитання звідки їй відомо, що кошти за
які був придбаний будинок належали
саме ОСОБА_6 свідок відповіла, що їй це
не відомо.

Допитана в судовому засіданні в якості
свідка ОСОБА_16 пояснила суду наступне.
Вона є сусідкою батьків ОСОБА_6 Його
батьки мали господарство біля с.
Тростянець Миколаївського району
Львівської області та розводили худобу
та птицю. Також батько ОСОБА_6 робив
вікна, двері та ставив паркет. Потім
батько ОСОБА_6 захворів, йому зробили
операцію і він вже не працював.
Оскільки вона бачилася з сусідами
кожен день, то вони питалися в неї чи не
знає вона хто продає будинок, тому що
вони мали намір придбати нерухомість.
На запитання за чиї кошти був придбаний
спірний будинок свідок відповіла, що їй
це не відомо.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, з'ясувавши дійсні
обставини справи, дослідивши подані
документи, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини справи на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд встановив
наступні обставини справи та надав їм
правову оцінку.

31.08.2001 року ОСОБА_9 продав ОСОБА_5
житловий будинок з господарськими
будівлями та з земельною ділянкою, який
розташований за адресою: АДРЕСА_1. Даний
договір був посвідчений приватним
нотаріусом Миколаївського районного
нотаріального округу Львівської
області ОСОБА_17 31.08.2001 року,
зареєстрований у реєстрі за №978.

31.01.2002 року ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_6
житловий будинок з господарськими
будівлями та з земельною ділянкою, який
розташований за адресою: АДРЕСА_1. Даний
договір був посвідчений державним
нотаріусом Миколаївської деражвної
нотаріальної контори Алєксєєвою Г.М.
31.01.2002 року, зареєстрований у реєстрі за
№332.

Згідно Ощадних книжок ОСОБА_5 тримала
кошти на рахункахв ощадній касі.

Відповідно до ч.1 ст.57 ЦК УРСР угода,
укладена внаслідок зловмисної угоди
представника однієї сторони з другою
стороною може бути визнана недійсною
за позовом потерпілого або за позовом
державної чи громадської організації.
Однак, у даному випадку вищевказані
угоди укладалися сторонами особисто, а
не через представника однієї з сторін.

У позовній заяві позивач посилається
на те, що майно придбане за оспорюваним
договором купівлі-продажу було
придбано за спільні кошти подружжя.
Однак, допитані в судовому засіданні в
якості свідків родичі та сусіди не
знали кому саме належали кошти
витрачені на купівлю будинку та
земельної ділянки. Свідки не змогли
вказати джерела своєї обізнаності з
приводу предмета доказування. Таким
чином, всупереч вимогам ст.60 ЦПК
України позивач не надала доказів, які
б підтверджували наведені у позовній
заяві обставини.

Відповідно до ч.1 ст.24 КпШС України
майно, яке належало кожному з подружжя
до одруження, а також одержане ним під
час шлюбу в дар або в порядку
успадкування, є власністю кожного з
них.

Оскільки право власності на спірний
будинок та земельну ділянку у ОСОБА_6
виникло на підставі договору дарування
- дане майно не є спільною сумісною
власністю подружжя. А отже, позовні
вимоги в частині визнання недійсним
договору дарування задоволенню не
підлягають.

Відповідно до ч.1 ст.48 ЦК УРСР недійсною
є та угода, що не відповідає вимогам
закону, в тому числі ущемлює особисті
або майнові права неповнолітніх дітей.
Однак, у судовому засіданні,
встановлено, що права неповнолітніх
дітей на момент укладення оспорюваних
правочинів не були порушені, що
ствердила в судвому засіданні
представник третьої особи.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх
сукупності, суд приходить до висновку,
у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 57, 58, 60, 88, 208, 209, 212, 215
ЦПК України, ст.ст. 48, 57 ЦК УРСР, ст. 24
КпШС України , суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення. Апеляційна скарга подається
апеляційному суду через суд першої
інстанції, який ухвалив оскаржуване
рішення.

Суддя :
Головатий А.
П.