АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/7548/13
Головуючий 1-ї інстанції - Цвіра Д.М.
Доповідач - Довгаль А.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2013 року
судова колегія судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області в складі:

головуючого - судді Довгаль А.П.

суддів - Коваленко І.П., Коровіна
С.Г.

при секретарях - Рудь А.С.,
Щегельському Д.О.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові в приміщенні
суду апеляційну скаргу представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення
Дзержинського районного суду м.
Харкова від 07 жовтня 2013 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, яка діє
також в інтересах малолітнього сина
ОСОБА_4, третя особа: сектор
громадянства, імміграції і реєстрації
фізичних осіб Дзержинського РВ ГУМВС
України в Харківській області,
управління служб у справах дітей
департаменту праці та соціальної
політики Харківської міської ради про
визнання осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_1 звернулася
до суду з позовом до ОСОБА_3, третьої
особи: сектора громадянства,
імміграції і реєстрації фізичних осіб
Дзержинського РВ ГУМВС України в
Харківській області (надалі - СГІРФО
Дзержинського РВ ГУМВС України в
Харківській області), управління служб
у справах дітей Департаменту праці та
соціальної політики Харківської
міської ради, в якому просила на
підставі ст.107 ЖК України та п.4 ч.1 ст.406
ЦК України визнати відповідачку разом
з її малолітнім сином ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, такими, що втратили право
користування квартирою АДРЕСА_1,
оскільки добровільно змінили місце
проживання, вибувши проживати в інше
помешкання.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що
27.01.2012року вона уклала договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.
Продавцем цієї квартири була ОСОБА_5 В
момент придбання квартири їй були
надані документи про те, що попередні
власники квартири та їх члені сім'ї
зняті з реєстраційного обліку за даною
адресою. У подальшому їй стало відомо,
що на підставі рішення апеляційного
суду Харківської області від 20.03.2012року
була поновлена реєстрація відповідача
ОСОБА_3 та її малолітнього сина ОСОБА_4 у
цій квартирі, яка належала на праві
власності вже їй - позивачці. Наявність
реєстрації відповідачів у спірній
квартирі порушує її права як власника
цього житла, оскільки вона змушена
сплачувати комунальні послуги з
урахуванням відповідачів, які в
квартирі фактично не проживають.

У судовому засіданні суду першої
інстанції позивач ОСОБА_1 та її
представник ОСОБА_2 заявлені вимоги
підтримали і просили їх задовольнити з
підстав, наведених у позовній заяві.
Стверджуючи при цьому, що коли позивач
придбала спірну квартиру, це
приміщення знаходилося у стані
ремонту, а тому мешкати відповідачу
разом з дитиною в цій квартирі було не
можливо.

Представники відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заперечували проти
задоволення позовних вимог, вказуючи
на те, що ОСОБА_3 разом з дитиною в
грудні 2010 року переїхала мешкати у
квартиру АДРЕСА_1. Раніше в даній
квартирі тривалий час мешкали
квартиранти, а тому це приміщення
потребувало ремонту. Відповідач уклала
договір підряду на проведення
ремонтних робіт в квартирі та весь час,
коли проводився ремонт, разом з
дитиною продовжувала мешкати в
квартирі, не маючи наміру виїжджати з
неї. Однак, у подальшому вона змушена
була переїхати з цієї квартири в іншу -
орендовану квартиру, оскільки її
колишній чоловік змінив замки на
вхідних дверях квартири та повідомив
її, що вона більше проживати там не
буде, оскільки мають намір продати
квартиру. Особисті речі ОСОБА_3 та
дитини згодом були передані
відповідачу через родичів чоловіка.

Треті особи: сектору громадянства,
імміграції і реєстрації фізичних осіб
Дзержинського РВ ГУМВС України в
Харківській області та управління
служб у справах дітей департаменту
праці та соціальної політики
Харківської міської ради про час і
місце розгляду справи повідомлялися в
установленому законом порядку, подали
до суду заяви про розгляд справи у
відсутність їх представників.

Рішення Дзержинського районного суду
м. Харкова від 07 жовтня 2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_1 відмолено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить рішення суду
першої інстанції скасувати і ухвалити
нове по суті позовних вимог,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
на неповне з'ясування обставин справи
та на неналежну оцінку наданим доказам.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, що з'явилися, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
доводи, наведені в апеляційній скарзі,
колегія суддів вважає, що скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим кодексом, звернутися
до суду по захист своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя,
захищає права, свободи та інтереси
фізичних осіб, права та інтереси
юридичних осіб, державні й суспільні
інтереси в спосіб, визначений законами
України.

Перелік можливих способів
захисту міститься в ст.16 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається,
що однокімнатна квартира АДРЕСА_1, була
приватизована і належала на праві
власності - ОСОБА_5, яка доводиться
бабусею колишньому чоловіку
відповідача ОСОБА_3 Остання разом зі
своїм малолітнім сином ОСОБА_3, 2007р.н.,
починаючи з 19.09.2007року значилися
зареєстрованими в цій квартирі, але в
цьому житловому приміщенні не
проживали, оскільки квартира здавалася
власником в піднайом квартирантам.

Проти вказаних обставин не
заперечували представники відповідача
ОСОБА_3 в судовому засіданні
апеляційної інстанції.

Матеріали справи також свідчать
про те, що у 2011 році ОСОБА_5 зверталася
до суду з позовом до ОСОБА_3, відділу
громадянства, імміграції, реєстрації
фізичних осіб Дзержинського РВ ХМУ МВС
України, третьої особи: органу опіки та
піклування виконкому Дзержинського
районної у місті Харкові ради про
усунення перешкод в здійсненні права
власності шляхом зняття з реєстрації
ОСОБА_3 та її сина за адресою: АДРЕСА_1.
Заочним рішенням Дзержинського
районного суду м. Харкова від 20.12.2011року
позов ОСОБА_5 було задоволено (а.с.23-24).

У подальшому, на підставі
вищевказаного рішення суду ОСОБА_3
разом з сином ОСОБА_4 знято з реєстрації
за спірною адресою.

27 січня 2012 року ОСОБА_5 продала
ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу,
посвідченого приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_10 за реєстровим №129,
належну їй на праві власності квартиру
АДРЕСА_1 (а.с. 4).

Рішенням судової колегії судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
від 20 березня 2012 року заочне рішення
Дзержинського районного суду м.
Харкова від 20.12.2011року було скасовано і
в позові ОСОБА_5 відмовлено. На підставі
вказаного рішення ОСОБА_3 знову була
зареєстрована разом з сином за спірною
адресою.

В якості підстави для визнання
ОСОБА_3 такою, що втратила право на
користування спірною квартирою,
позивач ОСОБА_1 зазначає ст.107 Житлового
кодексу УРСР, якою передбачено
розірвання договору найму житлового
приміщення наймачем.

Так, згідно положень ч.1 та ч.2 ст.107
ЖК наймач жилого приміщення вправі за
згодою членів сім'ї в будь-який час
розірвати договір найму.

У разі вибуття наймача та членів
його сім'ї на постійне проживання до
іншого населеного пункту або в інше
жиле приміщення в тому ж населеному
пункті договір найму жилого приміщення
вважається розірваним з дня вибуття.
Якщо з жилого приміщення вибуває не вся
сім'я, то договір найму жилого
приміщення не розривається, а член
сім'ї, який вибув, втрачає право
користування цим жилим приміщенням з
дня вибуття.

Отже, даною статтею врегулюванні
правовідносини між членами сім'ї
наймача жилого приміщення.

В даному же випадку, відповідач ОСОБА_3
не є членом сім'ї позивача ОСОБА_1, а
тому вибраний нею спосіб захисту права
власності є неправильним та
помилковим.

Окрім того, п.4) ч.1 ст.406 ЦК України, на
яку також посилається позивач в якості
обґрунтування заявленого позову,
визначає одну із підстав для
припинення сервітуту. Між тим, ніякого
сервітуту щодо визначення обсягу прав
щодо користування особою чужим майном
не встановлювалося.

Відповідно до вимог ст.ст. 3, 11, 27, 31
ЦПК України правом визначення предмета
та підстави позову наділений виключно
позивач, тобто суд має право розглянути
справу в межах заявлених вимог і на
підставі наданих доказів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
дійшов правильного і обґрунтованого
висновку про відсутність підстав для
визнання відповідача та її
малолітнього сина такими, що втратили
право користування спірною квартирою з
підстав, передбачених ст. 107 ЖК УРСР та
ст.406ч.1п.4) ЦК України.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, суттєвими не
являються і не дають колегії підстав
для зміни або скасування
оскаржуваного рішення, яке ухвалено з
дотриманням вимог закону.

Згідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307ч.1п.1), 308, 313, 314ч.1п.1),
315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду
м. Харкова від 07 жовтня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -