АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 1908/773/2012Головуючий у 1-й
інстанції Вирста М.М. Провадження №
22-ц/789/1388/13 Доповідач - Храпак
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2013 р. колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Костіва О. З., Ходоровського М.
В.,

при секретарі - Матусів Ю.Б.

з участю - апелянта ОСОБА_1, її
представників ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
представників відповідача
Кальненської сільської ради - Гіджака
І.С., Данилів М.С., Бабія П.П., Паньчишин
Л.Б.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Козівського районного суду
Тернопільської області від 02 жовтня 2013
року в справі за позовом ОСОБА_1 до
Кальненської сільської ради
Козівського району про поновлення на
роботі, стягнення середньомісячного
заробітку за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

10 травня 2011 року ОСОБА_1
звернулася в суд з позовом до
Кальненської сільської ради
Козівського району про поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди,
посилаючись на те, що вона працювала в
Кальненській сільській раді
прибиральницею та 8 квітня 2011 року була
незаконно звільнена з займаної посади
за прогули. В обгрунтування своїх вимог
вказала, що її не ознайомили з
розпорядженням про звільнення з
роботи, причини вказані в
розпорядженні не відповідають
фактичним обставинам, а також їй не
видали трудову книжку. Вважає, що
звільнення її з займаної посади без
згоди профспілкової організації є
порушенням трудового законодавства.

Крім цього зазначила, що в
результаті звільнення зазнала
моральних страждань, втратила душевний
спокій, постійно перебувала в
роздратованому стані, тому просила
стягнути з відповідача моральну шкоду
в розмірі 2000 грн.

В грудні 2012 року ОСОБА_1
звернулась в суд з позовом до
Кальненської сільської ради
Козівського району про визнання
незаконним розпорядження від 01.09.2005
року, поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу за період з 31.05.2005 р. по 20.04.2006 р.,
посилаючись на те, що в лютому 2005 року
її було фактично відсторонено від
виконання обов'язків та листом
повідомлено про скорочення посади
техпрацівника у будинку культури,
однак наказ про звільнення видано
01.09.2005 року. Зазначила, що трудової
книжки та розрахункових коштів не
отримувала. Вважала, що її поновили на
роботі 20.04.2006р. та згодом їй буде
відшкодовано середній заробіток за час
вимушеного прогулу. Про порушення
своїх прав ОСОБА_1 дізналась лише 06.11.2012
року з відповіді Кальненської
сільської ради № 01-202/2-10 від 31.10.2012 року.

Ухвалою судді Козівського
районного суду від 11.01.2013 року об'єднано
в одне провадження справи №2/600/3/2013 за
позовом ОСОБА_1 до Кальненської
сільської ради Козівського району
Тернопільської області про поновлення
на роботі, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди та
№2/600/26/2013 за позовом ОСОБА_1 до
Кальненської сільської ради
Козівського району Тернопільської
області про визнання незаконним
розпорядження від 01.09.2005 року та
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу за період з 31.05.2005 року по 20.04.2006
року.

Рішенням Козівського районного
суду від 02 жовтня 2013 року в задоволенні
позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить рішення суду першої інстанції
скасувати та справу направити на новий
розгляд в інший суд, посилаючись на те,
що рішення є незаконним, висновки суду
не відповідають обставинам справи, а
також порушено норми процесуального
права.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення сторін,
ознайомившись з матеріалами справи,
доводами апеляційної скарги в її межах,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення,
виходячи з наступних мотивів.

Відмовляючи в позові ОСОБА_1, суд
першої інстанції виходив з того, що в
судовому засіданні не було здобуто
доказів та позивачкою не доведено тих
обставин, на які вона посилається, як на
підставу позовних вимог.

Колегія суддів з даним висновком
повністю погоджується і вважає його
таким, що відповідає обставинам справи
та зібраним по справі доказам.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КзпП
України передбачено, що трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, а також строковий трудовий
договір до закінчення строку його
чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках: прогулу (в тому
числі відсутності на роботі більше
трьох годин протягом робочого дня) без
поважних причин.

З матеріалів справи вбачається,
що ОСОБА_1 12 березня 1989 року, згідно
розпорядження сільського голови
Кальненської сільської ради, була
прийнята на роботу до будинку культури
прибиральницею (а.с.171).

Відповідно до табеля обліку
робочого часу за серпень 2005 року ОСОБА_1
була відсутня на роботі в період з 25 по
28 серпня та 30 серпня 2005 року. Внаслідок
чого поступила доповідна записка
директора сільського будинку культури
Іванюти М.Я., що ОСОБА_1 були допущені
прогули і на підставі розпорядження
сільського голови Кальненської
сільської ради № 14 від 1 вересеня 2005
року ОСОБА_1 було звільнено за ст.40 п.4
КзпП України та нараховано і виплачено
розрахункові кошти.

Доказів про те, що з 31 травня 2005
року по день звільнення позивачку не
допускали до виконання трудових
обов"язків в суді першої інстанції не
було здобуто.

Тому суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку щодо
необгрунтованості вимог позивачки
щодо звільнення 1.09.2005р.

Також, відповідно до ст.233 КзпП
України працівник може звернутися з
заявою про вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

Доводи апелянта про те, що вона
дізналася лише 6 листопада 2012 року про
порушення трудових прав за вказаний
період, не заявивши при цьому
клопотання про поновлення строку
звернення до суду, не заслуговують на
увагу, оскільки як вбачається з
повідомлення відділення Національної
служби посередництва і примирення в
Тернопільській області від 7.04.2006р., яке
адресоване ОСОБА_1 та подане нею в суд
як додаток до позовної заяви, у квітні
2006 року позивачці було відомо про те, що
1.09.2005р. її було звільнено за прогули.

Крім цього, судом встановлено, що
ОСОБА_1 згідно розпорядження
сільського голови Кальненської
сільської ради № 8 від 20.04.2006 року була
прийнята техпрацівником Кальненського
СБК.

У березні 2011 року ОСОБА_1
перебувала на робочому місці 19, 20, 23
березня, в інші робочі дні березня
цього року була відсутня, що
підтверджується табелем обліку
робочого часу за вказаний період та
пояснювальною запискою до даного
табелю. Також 01.04.2011 р., 04.04.2011 р. та 08.04.2011
р. ОСОБА_1 була відсутня на робочому
місці, про що було складено акти про
відсутність, з невідомих причин, на
роботі ОСОБА_1 та її відмову давати
пояснення щодо причин відсутності її
на робочому місці.

08.04.2011 року розпорядженням голови
Кальненської сільської ради
Козівського району № 18 "Про звільнення
з роботи" ОСОБА_1 звільнено з посади
прибиральниці СБК с.Кальне Козівського
району за прогули, відповідно до
табеля робочого часу за березень 2011
року, на основі пояснювальної записки
та актів перевірки від 01, 04 та 08 квітня
2011 року.

08.04.2011 року головою Кальненської
сільської ради, за участю: секретаря,
бухгалтера сільської ради, директора
СБК, складено акт про те, що ОСОБА_1
відмовилась від підпису в
розпорядженні №18 від 08.04.2011 р. про
звільнення з роботи, повідомлена про
звільнення в усній формі. Від отримання
копії даного розпорядження
відмовилась.

Тому суд першої інстанції
прийшов до обгрунтованого висновку
щодо безпідставності вимог позивачки
щодо звільнення 8.04.2011р.

Що стосується доводів апелянта,
що нею, з вини відповідача, при
звільненні не отримана трудова книжка,
колегія суддів вважає безпідставними,
оскільки дана книжка з 3 травня 2006 року
знаходиться в пенсійній справі ОСОБА_1
в управлінні Пенсійного фонду України
в Козівському районі Тернопільської
області, що підтверджується довідкою
управління Пенсійного фонду України в
Козівському районі Тернопільської
області за № 2960/09 від 24.12.2013р. і може
бути видана лише особисто ОСОБА_1

Також, не заслуговують на увагу
доводи апелянта, що при її звільненні
як 1.09.2005р. та 8.04.2011р. не було згоди
профспілкового комітету, оскільки
ОСОБА_1 не була членом профспілки, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи доказами.

Таким чином, колегія суддів
вважає, що рішення суду ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, тому підстав для
його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
в цивільних справах апеляційного суду
Тернопільської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Козівського районного
суду Тернопільської області від 02
жовтня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Н.М. Храпак