Справа № 465/2620/13
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/8117/13
Доповідач в 2-й інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2013 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р.,
Павлишина О.Ф.,

секретаря Гацій
І.І.

з участю позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,
представника позивачів ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_2,
ОСОБА_3, приватного акціонерного
товариства "Український
науково-дослідний інститут
поліграфічної промисловості ім. Т.Г.
Шевченка" на рішення Франківського
районного суду м. Львова від 24 жовтня 2013
року у справі за позовними заявами
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до приватного
акціонерного товариства "Український
науково-дослідний інститут
поліграфічної промисловості ім.. Т.Г.
Шевченка" про поновлення на роботі,
виплату заробітної плати за час
вимушеного прогулу, стягнення
недоотриманих коштів,-

встановила:

В березні 2013 року позивач ОСОБА_2
звернулася з позовом в суд до ПрАТ
Український науково-дослідний
інститут поліграфічної промисловості
ім. Т.Г. Шевченка".

В обґрунтування позову покликається на
те, що працювала на посаді завідувача
відділу інформації та економічних
досліджень в ПрАТ "Український
науково-дослідний інститут
поліграфічної промисловості ім. Т.Г.
Шевченка". Відповідно до п. 1 наказу по
інституту від 27.02.2013 року № 12-к її
звільнили із займаної посади з 28.02.2013
року у зв"язку із закінченням терміну
дії контракту на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП
України. Вважає звільнення незаконним,
оскільки трудовий договір з нею
переукладався декілька разів, тому
відповідно до ст. 39-1 КЗпП України
вважається укладеним на невизначений
строк. Крім цього, її не повідомили про
наступне звільнення за два місяці до
дати такого.

Також вважає, що нарахування
заробітної плати проводилося з
порушенням вимог чинного
законодавства. Відповідно до п. 2.1.
додатку № 3 "Положення про оплату праці
працівників ВАТ "УНДІПП ім.. Т. Г.
Шевченка" до Колективного договору,
ухваленого загальними зборами
трудового колективу 10.04.2008 року в
інституті система оплати праці та
перелік доплат і надбавок до тарифних
ставок та посадових окладів наукових
працівників організована на основі
Єдиної тарифної сітки розрядів та
коефіцієнтів згідно із Постановою
Кабінету Міністрів України від 30.08.2002
року № 1298 "Про оплату праці працівників
на основі Єдиної тарифної сітки
розрядів і коефіцієнтів з оплати праці
працівників установ, закладів та
окремих галузей бюджетної сфери".

Відповідно до Постанови КМУ від 22.02.2008
року № 74 "Про запровадження ІІІ етапу
оплати праці на основі Єдиної тарифної
сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати
праці на основі Єдиної тарифної сітки
розрядів і коефіцієнтів з оплати праці
працівників установ, закладів та
організацій окремих галузей бюджетної
сфери" ІІІ етап оплати праці
запроваджено з 01.09.2008 року.

Вважає, що тарифний коефіцієнт ІІІ
етапу ні з 01.09.2008 року, а ні з початку
виникнення її трудових відносин, а саме
з 19.04.2011 року, не застосовувався, тобто
замість здійснення обрахунку з
використанням тарифного коефіцієнту
для 19 тарифного розряду 3,42
застосовувався 3,01.

Крім цього, наказом по інституту від
03.10.2011 року "Щодо впорядкування
заробітної плати з 01.10.2011 року згідно із
Галузевою угодою та ЄТС", відповідно до
постанови КМУ від 11.05.2011 року № 524
запроваджено з 01.10.2011 року для наукових
працівників інституту, оплата праці
яких здійснюється на сонові Єдиної
тарифної сітки, посадовий оклад
працівника 1 тарифного розряду у
розмірі 660 грн. Після прийняття даного
наказу розмір тарифного розряду не
змінювався до дня її звільнення.

Також, відповідно до п. 2.2 додатку № 3
Положення про оплату праці працівників
ВАТ "УНДІПП ім.. Т. Г. Шевченка" в
інституті передбачено проводити
доплату за науковий ступінь (якщо
діяльність за профілем збігається з
наявним науковим ступенем) у
граничному розмірі 15% посадового
окладу. Рішенням Ради Московського
поліграфічного інституту від 26.06.1984
року (протокол № 8) їй присвоєно
науковий ступінь "Кандидата
економічних наук" (диплом серія НОМЕР_1
від 27.02.1985р.). З моменту її
працевлаштування 19.04.2011 року до часу
звільнення 28.02.2013 року дана доплата їй
не проводилася.

Просила суд скасувати п. 1 наказу від
27.02.2013 року № 12-к про звільнення ОСОБА_2
як незаконний, поновити її на посаді
завідувача відділу інформації та
економічних досліджень з 01.03.2013 року,
стягнути з відповідача на її користь
середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 01.03.2013 року до дня поновлення
на роботі, стягнути з відповідача в її
користь недоотриману заробітну плату з
19.04.2011 року по 28.02.2013 року в сумі 22674,03
грн., зобов"язати відповідача внести
зміни в трудову книжку шляхом
анулювання запису про звільнення за п. 2
ст. 36 КЗпП України.

Ухвалою від 05.08.2013 року вказану
цивільну справу об"єднано в одне
провадження з цивільною справою за
позовом ОСОБА_3 до ПрАТ "Український
науково-дослідний інститут
поліграфічної промисловості ім. Т.Г.
Шевченка" про поновлення на роботі,
виплату заробітної плати за час
вимушеного прогулу, стягнення
недоотриманих коштів.

У позовних вимогах до відповідача ПрАТ
"Український науково-дослідний
інститут поліграфічної промисловості
ім.. Т.Г. Шевченка" ОСОБА_3 просив суду
скасувати п. 3 Наказу по ПрАТ "
Український науково-дослідний
інститут поліграфічної промисловості
ім.. Т.Г. Шевченка" від 27.02.2013 року № 12-к
про його звільнення як незаконний,
поновити його на посаді завідувача
відділу розроблення і виготовлення
поліграфічного устаткування з 01.03.2013
року, стягнути з відповідача в його
користь середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 01.03.2013 року до дня
поновлення на роботі, стягнути з
відповідача в його користь недотриману
заробітну плату з 16.09.2010 року по 28.02.2013
року в сумі 14738,69 грн., зобов"язати
адміністрацію відповідача внести
зміни у його трудову книжку шляхом
анулювання запису про звільнення за п. 2
ст. 36 КЗпП України.

Оскаржуваним рішенням від 24.10.2013 року
позовні вимоги позивачів задоволено
частково.

Поновлено на роботі ОСОБА_2 на посаді
завідувача відділу інформації та
економічних досліджень з 01.03.2013 року у
ПрАТ "Український науково-дослідний
інститут поліграфічної промисловості
ім. Т.Г. Шевченка".

Стягнуто з ПрАТ "Український
науково-дослідний інститут
поліграфічної промисловості ім. Т.Г.
Шевченка" на користь ОСОБА_2
недоотриману заробітну плату з 19.04.2011
року по 28.02.2013 року в сумі 22674,00 грн.

Скасовано п. 1 Наказу № 12-к від 27.02.2013
року про звільнення ОСОБА_2

Зобов"язано адміністрацію ПрАТ
"Український науково-дослідний
інститут поліграфічної промисловості
ім. Т.Г. Шевченка" внести зміни в трудову
книжку ОСОБА_2 шляхом анулювання запису
про звільнення.

Поновлено на роботі ОСОБА_3 на посаді
завідувача відділу розроблення і
виготовлення поліграфічного
устаткування з 01.03.2013 року у ПрАТ
"Український науково-дослідний
інститут поліграфічної промисловості
ім. Т.Г. Шевченка".

Стягнуто з ПрАТ "Український
науково-дослідний інститут
поліграфічної промисловості ім. Т.Г.
Шевченка" на користь ОСОБА_3
недоотриману заробітну плату з 16.09.2010
року по 28.02.2013 року в сумі 14738,69 грн.

Скасовано п. 3 Наказу № 12-к від 27.02.2013
року про звільнення ОСОБА_3

Зобов"язано адміністрацію ПрАТ
"Український науково-дослідний
інститут поліграфічної промисловості
ім. Т.Г. Шевченка" внести зміни в трудову
книжку ОСОБА_3 шляхом анулювання запису
про звільнення.

Рішення в частині поновлення на роботі
допущено до негайного виконання.

В решті позовних вимог відмовлено за
безпідставністю.

Рішення суду оскаржили позивачі
ОСОБА_2, ОСОБА_3, а також представник
відповідача ПрАТ "Український
науково-дослідний інститут
поліграфічної промисловості ім. Т.Г.
Шевченка".

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2
вважає рішення незаконним та прийнятим
з порушенням норм матеріального та
процесуального права в частині відмови
у позовній вимозі про стягнення в її
користь середнього заробітку за час
вимушеного прогулу з 01.03.2013 року до дня
поновлення на роботі, оскільки
відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при
винесенні рішення про поновлення на
роботі орган, який розглядає трудовий
спір одночасно приймає рішення про
виплату працівникові середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.
Роз"яснення щодо застосування вказаної
норми права викладено у п. 32 Постанови
Пленуму Верховного Суду України "Про
практику розгляду судами трудових
спорів" від 06.11.1992 року № 9 та у п. 4 Листа
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 27.09.2012 року № 10-1389/0/4-12. Перед
кожним судовим засідання в суді першої
інстанції подавала клопотання про
долучення до матеріалів справи
розрахунку середнього заробітку за час
вимушеного прогулу.

Крім цього, Франківським районним
судом м. Львова не враховано вимоги ст.
47 КЗпП України. Їй не були виплачені всі
розрахункові кошти у день звільнення,
оскільки оплата праці проводилася з
порушенням вимог чинного
законодавства, що підтверджено
рішенням суду, тому вважає, що має право
на оплату середнього заробітку по день
фактичного розрахунку.

Просить змінити рішення Франківського
районного суду м. Львова від 24.10.2013 року
в частині відмови щодо стягнення з ПрАТ
"Український науково-дослідний
інститут поліграфічної промисловості
ім. Т.Г. Шевченка" на її користь
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу з 01.03.2013 року до дня поновлення
на роботі.

Аналогічні доводи щодо оскарження
рішення Франківського районного суду
м. Львова від 24.10.2013 року викладені в
апеляційній скарзі позивача ОСОБА_3,
який просить суд змінити рішення
Франківського районного суду м. Львова
від 24.10.2013 року в частині відмови щодо
стягнення з ПрАТ "Український
науково-дослідний інститут
поліграфічної промисловості ім. Т.Г.
Шевченка" на його користь середнього
заробітку за час вимушеного прогулу з
01.03.2013 року до дня поновлення на роботі.

В апеляційній скарзі представник
відповідача ПрАТ "Український
науково-дослідний інститут
поліграфічної промисловості ім. Т.Г.
Шевченка зазначає, що вважає
оскаржуване рішення незаконним та
таким, що ухвалене з порушенням норм
матеріального права.

Суд не дав оцінки тим фактам, що
позивачі самі ініціювали перехід
безстрокових трудових відносин на
строкові, що підтверджується їх
заявами про звільнення за власним
бажанням, а також заявами про прийняття
їх на роботу за контрактом.

Вважає, що немає вимоги повідомляти
працівника, який працює по строковому
трудовому договору про майбутнє
звільнення за два місяці, оскільки
презюмується, що працівник, який
підписав контракт свідомий того, на
який строк він укладений. У контракті
зазначено, що про наступне звільнення
(скорочення) працівників персонально
попереджається за два місяці. Однак,
положення про попередження
застосовується лише при розірвання
трудового договору з ініціативи
власника, оскільки з правової точки
зору не є можливим застосувати
попередження про звільнення з інших
підстав.

Наголошує на тому, що постанова КМУ від
30.08.2002 року № 1298 "Про оплату праці
працівників на основі Єдиної тарифної
сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати
праці працівників установ, закладів та
окремих галузей бюджетної сфери" та
постанова КМУ від 22.02.2008 року № 74 "Про
запровадження ІІІ етапу оплати праці
на основі Єдиної тарифної сітки
розрядів у коефіцієнтів з оплати праці
працівників установ, закладів та
окремих галузей бюджетної сфери"
передбачають запровадження ІІІ етапу
оплати праці в установах та закладах
бюджетної сфери. ПрАТ "Український
науково-дослідний інститут
поліграфічної промисловості ім. Т.Г.
Шевченка не належить до установ
бюджетної сфери, оскільки фінансується
на умовах госпрозрахунку і бюджетні
кошти отримує лише на виконання
державних замовлень на підставі
укладених договорів.

Також запевняє, що не було можливим
застосовувати "Положення про оплату
праці працівників ВАТ "УНДІПП ім.. Т. Г.
Шевченка" (додаток № 1 до Колективного
договору", оскільки Колективний
договір було укладено на 2008 рік і він
втратив свою чинність в частині
соціального захисту працівників,
оскільки був укладений між ВАТ "УНДІПП"
ім.. Т.Г. Шевченка КП ДАК
"Укрвидавполіграфія" та Львівським
обласним комітетом профспілки
працівників культури УНДІПП. 12 жовтня
2010 року відбулася зміна
організаційно-правової форми
інституту з ВАТ "УНДІПП ім. Т.Г.
Шевченка" КП ДАК "Укрвидавполіграфія"
на ПрАТ "УНДІПП ім. Т. Г. Шевченка" КП ДАК
"Укрвидав поліграфія". В прикінцевих
положення Колективного договору
зазначено, що в разі зміни власника,
реорганізації установи тощо, умови
договору щодо питань соціального
захисту працівників залишаються
чинними протягом 1 року. Таким чином, в
частині соціального захисту
колективний договір втратив чинність
12.10.2011 року.

Просить суд скасувати рішення
Франківського районного суду м. Львова
від 24.10.2013 року у справі за позовами
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ПрАТ "Український
науково-дослідний інститут
поліграфічної промисловості ім. Т.Г.
Шевченка" про поновлення на роботі,
виплату вимушеного прогулу та
стягнення недоотриманих коштів та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх
представника ОСОБА_4 на підтримання
доводів власних апеляційних скарг та
на заперечення доводів апеляційної
скарги відповідача, перевіривши
матеріали справи, законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційних
скарг та вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційні скарги
позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 слід
відхилити, а апеляційну скаргу ПрАТ
"Український науково-дослідний
інститут поліграфічної промисловості
ім. Т.Г. Шевченка" задовольнити частково
виходячи із наступного.

Відповідно до статей 3, 21, 24, Конституції
України, всі громадяни є рівними у
своїх правах, усім забезпечуються
рівні умови здійснення цих прав.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі, кожна
сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з»ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів (ст.
57 ЦПК України). Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів приходить до
переконання, що дане рішення суду не в
повній мірі відповідає зазначеним
вимогам закону.

Задовольняючи частково позовні вимоги
суд першої інстанції виходив з того, що
п.п. 1,3 наказу по інституту від 27.02.2013
року № 12-к "Щодо звільнення
працівників, які працювали за
контрактом" є необґрунтованим, не
базується на вимогах закону, зокрема п.
2 ст. 36 КЗпП України та Колективного
договору, винесені без належних для
цього підстав, а тому підлягають
скасуванню. Позивачі незаконно
звільнені із займаних посад, тому їх
необхідно поновити на роботі з часу
незаконного звільнення - 01.03.2013 року.

Крім цього, суд першої інстанції не
погодився із доводами сторони
відповідача, що постанова КМУ від 30.08.2002
року № 1298 "Про оплату праці працівників
на основі Єдиної тарифної сітки
розрядів і коефіцієнтів з оплати праці
працівників установ, закладів та
окремих галузей бюджетної сфери" та
постанова КМУ від 22.02.2008 року № 74 "Про
запровадження ІІІ етапу оплати праці
на сонові Єдиної тарифної сітки
розрядів у коефіцієнтів з оплати праці
працівників установ, закладів та
окремих галузей бюджетної сфери"
стосуються лише установ та закладів
бюджетної сфери, а не ПрАТ "Український
науково-дослідний інститут
поліграфічної промисловості ім. Т.Г.
Шевченка", яке не є бюджетною установою,
а колективний договір втратив свою
чинність у зв"язку із реорганізацією
відповідача. Крім цього, посилання
відповідача на відсутність у контракті
позивача ОСОБА_2 покликань на умови
оплати праці на підставі колективного
договору та постанови КМУ від 30.08.2002
року № 1298 не може братись до уваги,
оскільки умови контракту, які
погіршують становище працівника
порівняно із чинним законодавством,
угодами і колективними договором,
вважаються недійсними. Внаслідок
нарахування заробітної плати з
порушенням вимог чинного
законодавства про працю та
колективного договору, позивача ОСОБА_2
недоотримала заробітної плати на суму
22674,03 грн., а позивач ОСОБА_3 14738,69 грн.

Колегія суддів не в повній мірі
погоджується із такими висновками суду
першої інстанції з наступних підстав.

Конституція України гарантує право
кожного громадянина на працю, яку він
вільно обирає або на яку вільно
погоджується, гарантує рівні
можливості у виборі роду трудової
діяльності та захист від незаконного
звільнення.

У ст. 2 КЗпП України передбачено, що
право громадян на працю - тобто на
одержання роботи з оплатою праці не
нижче встановленого державою
мінімально розміру, включаючи право на
вільний вибір професії, роду занять і
роботи, забезпечується державою.
Працівники реалізують право на працю
шляхом укладення трудового договору
про роботу на підприємстві, в установі,
організації або з фізичною особою.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що 19.04.2011 року між ПрАТ
"Український науково-дослідний
інститут поліграфічної промисловості
ім. Т.Г. Шевченка" та ОСОБА_2 укладено
контракт найму та оплати праці,
відповідно до якого ОСОБА_2 прийнята на
роботу на посаду завідувача відділу
інформації та економічних досліджень
інституту, їй встановлено 19 тарифний
розряд згідно Єдиної тарифної сітки
розрядів і коефіцієнтів з оплати праці
працівників установ, закладів та
організацій окремих галузей бюджетної
сфери (Додаток № 1 до Постанови КМУ від
30.08.2002 року № 1298). Термін дії контракту
встановлено до 31.12.2011 року.

Відповідно до додаткових угод, термін
дії контракту продовжувався на
визначений період, зокрема, додатковою
угодою від 01.01.2012 року продовжено дію
контракту з 01.01.2012 року по 31.03.2012 року;
додатковою угодою від 30.03.2012 року
продовжено дію контракту з 01.04.2012 року
по 30.04.2012 року; угодою від 27.04.2012 року
продовжено дію контракту з 01.05.2012 року
по 31.05.2012 року; угодою від 31.05.2012 року
продовжено дію контракту з 01.06.2012 року
по 30.06.2012 року; додатковою угодою від
27.06.2012 року продовжено дію контракту з
01.07.2012 року по 31.10.2012 року; додатковою
угодою від 31.10.2012 року продовжено дію
контракту з 01.11.2012 року по 31.12.2012 року;
додатковою угодою від 20.12.2012 року
продовжено дію контракту з 01.01.2013 року
по 31.01.2013 року; додатковою угодою від
30.01.2013 року продовжено дію контракту з
01.02.2013 року по 28.02.2013 року.

27.02.2013 року позивач ОСОБА_2 подала на
ім"я голови правління ПрАТ "УНДІПП ім. Т.
Г. Шевченка" заяву про те, що оскільки
трудовий договір з нею неодноразово
переукладався, тому відповідно до ст. 39
КЗпП України вважає, що трудові
відносини з нею укладені на
невизначений час.

У відповіді на вказану заяву від 28.02.2013
року № 1/52-1 голова правління товариства
повідомив, що у зв»язку із відсутністю
замовлень та фінансування на 2013 рік,
контракт із ОСОБА_2 не буде продовжений.

Відповідно до п. 1 наказу голови
правління ПрАТ "Український
науково-дослідний інститут
поліграфічної промисловості ім. Т.Г.
Шевченка" № 12-к від 27.02.2013 року ОСОБА_2
звільнено з посади завідувача відділу
інформації та економічних досліджень у
зв"язку із закінченням терміну дії
контракту, терміну дії додаткових угод
на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України.

В свою чергу, позивач ОСОБА_3 16.10.2010 року
уклав із ВАТ "Український
науково-дослідний інститут
поліграфічної промисловості ім. Т.Г.
Шевченка" контракт найму та оплати
праці, відповідно до якого прийнятий на
посаду завідувача відділу розроблення
і виготовлення поліграфічного
устаткування, йому встановлено 16
тарифний розряд. Термін дії контракту
визначено до 31.12.2010 року. Крім цього,
01.01.2011 року між сторонами укладено
контракт на термін до 31.03.2011 року, а
01.04.2011 року на термін до 31.12.2011 року.

Відповідно до додаткових угод термін
дії контракту продовжувався на
визначений період, зокрема, додатковою
угодою від 01.01.2012 року продовжено дію
контракту з 01.01.2012 року по 31.03.2012 року;
додатковою угодою від 30.03.2012 року
продовжено дію контракту з 01.04.2012 року
по 30.04.2012 року; угодою від 27.04.2012 року
продовжено дію контракту з 01.05.2012 року
по 31.05.2012 року; угодою від 31.05.2012 року
продовжено дію контракту з 01.06.2012 року
по 30.06.2012 року; додатковою угодою від
27.06.2012 року продовжено дію контракту з
01.07.2012 року по 31.09.2012 року; додатковою
угодою від 01.10.2012 року продовжено дію
контракту з 01.10.2012 року по 31.12.2012 року;
додатковою угодою від 20.12.2012 року
продовжено дію контракту з 01.01.2013 року
по 31.01.2013 року; додатковою угодою від
30.01.2013 року продовжено дію контракту з
01.02.2013 року по 28.02.2013 року.

27.02.2013 року позивач ОСОБА_3 подав на ім"я
голови правління ПрАТ "УНДІПП ім.. Т. Г.
Шевченка" заяву про те, що оскільки
трудовий договір з ним неодноразово
переукладався, тому відповідно до ст. 39
КЗпП України вважає, що трудові
відносини укладені на невизначений
час.

Відповідно до п. 3 наказу голови
правління ПрАТ "Український
науково-дослідний інститут
поліграфічної промисловості ім. Т.Г.
Шевченка" № 12-к від 27.02.2013 року ОСОБА_3
звільнено з посади завідувача відділу
розроблення і виготовлення
поліграфічного устаткування у зв"язку
із закінченням терміну дії контракту,
терміну дії додаткових угод на
підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Надаючи пояснення в суді апеляційної
інстанції позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3
повідомили, що працювали на умовах
безстрокового трудового договору в
інституті, відповідно до квітня 2011 року
та вересня 2010 року. Звільнилася з
роботи для отримання наукової пенсії. В
подальшому укладали контракти із
визначенням строку дії, погоджувалися
на такі умови трудових договорів.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 21 КЗпП України
трудовий договір - це індивідуальна
угода між працівником і роботодавцем.
Контракт є особливою формою трудового
договору, в якому строк його дії, права,
обов'язки і відповідальність сторін (в
тому числі матеріальна), умови
матеріального забезпечення і
організації праці, умови розірвання
договору, в тому числі дострокового,
можуть встановлюватись угодою сторін.

Статтею ст. 23 КЗпП України визначено, що
трудовий договір може бути: 1)
безстроковим, що укладається на
невизначений строк; 2) на визначений
строк, встановлений за погодженням
сторін; 3) таким, що укладається на час
виконання певної роботи. Строковий
трудовий договір укладається у
випадках, коли трудові відносини не
можуть бути встановлені на
невизначений строк з урахуванням
характеру наступної роботи, або умов її
виконання, або інтересів працівника та
в інших випадках, передбачених
законодавчими актами.

Згідно із ст. 39-1 КЗпП України якщо після
закінчення строку трудового договору
(пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини
фактично тривають і жодна із сторін не
вимагає їх припинення, дія цього
договору вважається продовженою на
невизначений строк. Трудові договори,
що були переукладені один чи декілька
разів, за винятком випадків,
передбачених частиною другою статті 23,
вважаються такими, що укладені на
невизначений строк.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України
визначено, що підставами припинення
трудового договору є закінчення строку
(пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків,
коли трудові відносини фактично
тривають і жодна з сторін не поставила
вимогу про їх припинення.

На переконання колегії суддів, суд
першої інстанції при вирішенні справи
дійшов помилкового висновку про те, що
оскільки строкові трудові договори з
позивачами були переукладені декілька
разів, тому трудові відносини між
сторонами слід вважати укладеним на
невизначений строк, оскільки як у
контракті від 19.04.2011 року укладеному з
позивачкою ОСОБА_2, так і в контрактах
від 16.10.2010 року, 01.01.2011 року та 01.04.2011
року, укладених із позивачем ОСОБА_3, а
також в додаткових угодах, визначався
термін дії цих трудових договорів,
позивачі були обізнані з тим, які
правовідносини виникли між ними та
відповідачем, а також про те, що
укладення таких договорів обумовлено
характером роботи.

Колегія суддів приходить до висновку,
що строкові трудові договори було
укладено між сторонами правомірно,
позивачі знали про укладення з ними
строкових трудових договорів і
погодилися з їх умовами, а крім цього
вважає, що адміністрацією відповідача
дотримано вимоги трудового
законодавства при звільненні як
ОСОБА_2, так і ОСОБА_3 з роботи на
підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України,
оскільки вимога повідомляти
працівників про майбутня звільнення за
два місця до дати звільнення не
стосується випадків припинення
трудового договору у зв"язку із
закінченням строку.

Суд першої інстанції на зазначені
вимоги закону та контрактів уваги не
звернув, не з"ясував, що підставою
припинення контракту є закінчення його
строку - п. 2 ч.1 ст. 36 КЗпП України та
безпідставно поширив на нього дію ч. 2
ст. 39-1 КЗпП України.

Таким чином, рішення суду в частині
поновлення на роботі позивачів ОСОБА_2
та ОСОБА_3 з 01.03.2013 року, скасування п.п.
1,3 наказу № 12-к від 27.02.2013 року та
зобов"язання відповідача внести зміни
у трудові книжки ОСОБА_2 та ОСОБА_3
шляхом анулювання записів про
звільнення слід скасувати та ухвалити
в цій частині нове рішення про відмову
у задоволенні позовних вимог.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів не вбачає підстав для
задоволення також вимог позивачів про
стягнення з відповідача середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.

Разом з тим, рішення суду в частині
стягнення недоотриманої заробітної
плати в користь ОСОБА_2 за період з
19.04.2011 року по 28.02.2013 року в сумі 22674,00
грн. та в користь ОСОБА_3 за період з
16.09.2010 року по 28.02.2013 року в сумі 14738,69
грн. відповідає вимогам чинного
законодавства з наступних підстав.

В контракті позивачки ОСОБА_2 від 19.04.2011
року передбачено, що оплата їй
заробітної плати проводиться по 19
тарифному розряді згідно Єдиної
тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів
з оплати праці працівників установ,
закладів та окремих галузей бюджетної
сфери (Додаток № 1 до Постанови КМУ від
30.08.2002 року № 1298).

Аналогічна умова передбачена і у
контракті ОСОБА_3 від 01.04.2011 року, проте
йому встановлено 16 тарифний розряд.

В свою чергу, відповідно до п. 2.1.
Положення про оплату праці працівників
ВАТ "УНДІПП ім.. Т. Г. Шевченка", яке є
додатком до Колективного договору,
схваленого загальними зборами
колективу інститут 10.04.2008 року, в
інституті система оплати праці
організована на основі Єдиної тарифної
сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати
праці працівників установ, закладів та
окремих галузей бюджетної сфери.

Зокрема, у товаристві діє доплата за
науковий ступінь (якщо діяльність за
профілем збігається з наявним науковим
ступенем) у граничному розмірі 15%
посадового окладу.

Відповідно до Постанови КМУ від 22.02.2008
року № 74 "Про запровадження ІІІ етапу
оплати праці на основі Єдиної тарифної
сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати
праці на основі Єдиної тарифної сітки
розрядів і коефіцієнтів з оплати праці
працівників установ, закладів та
організацій окремих галузей бюджетної
сфери" ІІІ етап оплати праці
запроваджено з 01.09.2008 року.

Зазначене питання було предметом
перевірки територіальної державної
інспекції з питань праці у Львівській
області, за наслідками якої на ім"я
голови профкому ПрАТ "Україніський
науково-дослідний інститут
поліграфічної промисловості ім. Т.Г.
Шевченка" направлено лист від 08.02.2013
року № 02-514/04, у якому зокрема зазначено,
що відповідно до штатних розписів
відділу інформації та економічних
досліджень а також відділу розроблення
та виготовлення поліграфічного
устаткування інституту, посадові
оклади працівників з 01.10.2011 року
встановлено від тарифної ставки 1
тарифного розряду у розмірі 660 грн. з
використання тарифних коефіцієнтів ІІ
етапу ЄТР.

Відповідно до Єдиної тарифної сітки
оклади наукових працівників повинні
були розраховуватися виходячи з
розміру тарифної ставки працівника 1-го
тарифного розряду: з 01.06.2012 року - 794 грн.,
з 01.07.2012 р. - 802 грн., з 01.09.2012р. - 807 грн., з
01.10.2012р. - 823 грн., з 01.12.2012р. - 893 грн., з
01.01.2013 р. - 845 грн. шляхом множення на
відповідний тарифний коефіцієнт ІІІ
етапу ЄТР.

Як наслідок, наведене свідчить про
порушення в інституті вимог ст. 15 ЗУ
"Про оплату праці" та ч. 2 ст. 97 КЗпП
України в частині не встановлення
розмірів окладів (ставок) науковим
працівникам Інституту, передбачених
колективним договором, зокрема п. 2.1
розділу ІІ "Гарантії оплати праці" та
Положенням про оплату праці, яке є
додатком до цього договору та вимогами
постанови КМУ від 30.08.2002 року № 1298 "Про
оплату праці працівників на основі
Єдиної тарифної сітки розрядів і
коефіцієнтів з оплати праці
працівників установ, закладів та
організацій окремих галузей бюджетної
сфери".

Розрахунок недоотриманої заробітної
плати позивачами проведено із
врахуванням зазначених положень.

З наведених вище підстав, колегія
суддів вважає безпідставним
покликання представника відповідача
на те, що постанова КМУ від 30.08.2002 року №
1298 "Про оплату праці працівників на
основі Єдиної тарифної сітки розрядів
і коефіцієнтів з оплати праці
працівників установ, закладів та
окремих галузей бюджетної сфери" та
постанова КМУ від 22.02.2008 року № 74 "Про
запровадження ІІІ етапу оплати праці
на основі Єдиної тарифної сітки
розрядів у коефіцієнтів з оплати праці
працівників установ, закладів та
окремих галузей бюджетної сфери" не
повинні застосуватися при нарахуванні
заробітної плати науковим працівникам
інституту, оскільки як зазначено вище,
у контрактах, а також у Положенні про
оплату праці зазначено, що заробітна
плата нараховується відповідно до
зазначених нормативно-правових актів.

Крім цього, колегія суддів не
погоджується із доводами представника
відповідача, що не було можливим
застосовувати "Положення про оплату
праці працівників ВАТ "УНДІПП ім.. Т. Г.
Шевченка" (додаток № 1 до Колективного
договору", оскільки Колективний
договір було укладено на 2008 рік і він
втратив свою чинність в частині
соціального захисту працівників з
12.10.2011 року. з тих підстав, що вказана
умова прикінцевих положень
Колективного договору стосується
розділу VІІ "Соціальний розвиток
інституту", а не розділу ІV "Оплата
праці".

Доводи апеляційної скарги
представника відповідача в цій частині
не підтверджені належними та
допустимих доказами, тому, у вказаній
частині апеляційна скарга підлягає
відхиленню із залишенням рішення суду
без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п.
3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 -
відхилити.

Апеляційну скаргу ПрАТ Український
науково-дослідний інститут
поліграфічної промисловості ім. Т.Г.
Шевченка" задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду
м. Львова від 24 жовтня 2013 року в частині
поновлення на роботі позивача ОСОБА_2
на посаді завідувача відділу
інформації та економічних досліджень
та позивача ОСОБА_3 на посаді
завідувача відділу розроблення і
виготовлення поліграфічного
устаткування з 01.03.2013 року у ПрАТ
Український науково-дослідний
інститут поліграфічної промисловості
ім. Т.Г. Шевченка", скасування п.п. 1,3
наказу № 12-к від 27.02.2013 року про
звільнення ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
зобов"язання адміністрації ПрАТ
Український науково-дослідний
інститут поліграфічної промисловості
ім. Т.Г. Шевченка" внести зміни у трудові
книжки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 шляхом
анулювання записів про звільнення -
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржене у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішенням законної сили.

Головуючий:
А.В. Ніткевич

Судді:
Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин