Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2013 р.

Суворовський районний суд м.Одеси у
складі:

головуючої одноособово
судді - Середи І.В.,

при секретарі – Семко М.О.

за участю:

представника відповідачів - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду №9 в м.Одесі
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_2 Лукінічни до ОСОБА_3,
департаменту міського господарства
Одеської міської ради та комунального
підприємства «Міське агентство з
приватизації житла» про визнання
частково недійсним розпорядження та
свідоцтва про право власності на
житло, визначення частки та визнання
права власності,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною
заявою до ОСОБА_3, департаменту
міського господарства Одеської
міської ради та комунального
підприємства «Міське агентство з
приватизації житла» про визнання
частково недійсним розпорядження УЖКГ
виконкому ОМР народних депутатів від 03
січня 1994 року № 32370 в частині передачі у
власність частини квартири,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1
ОСОБА_4 та визнання недійсним
свідоцтва про право власності на житло
скасування його в частині визначення
співвласника ОСОБА_5; визначення, що
частка померлого ОСОБА_6 у праві
спільної сумісної власності на вказану
квартиру становила ? частину; визнання
за позивачкою права власності на ?
частину квартири, загальною площею 47,9
кв.м., житловою площею 29,5 кв.м., яка
розташована за адресою: АДРЕСА_2,
придбаної позивачкою порядку
приватизації та визнання за позивачкою
права власності на ? частину квартири,
загальною площею 47,9 кв.м., житловою
площею 29,5 кв.м., яка розташовану за
адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування
за законом після смерті чоловіка
ОСОБА_6.

В обґрунтування позову ОСОБА_2
вказувала, що їй належить частина
квартири, яка розташована АДРЕСА_1, на
праві спільній сумісній власності.
Іншими співвласниками квартири були
ОСОБА_6 та ОСОБА_4.

03.01.1994 року вказана квартира, загальною
площе 47,9 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м.,
розташована на 1 поверсі 9-ти
поверхового будинку, була передана їм у
спільну сумісну власність на підставі
розпорядження Управління
житлово-комунального господарства
виконкому Одеської міської ради
народних депутатів від 03.01.1994 р. №32370. На
підставі даного розпорядження УЖКГ
03.01.1994 р. було видано свідоцтво про
право власності, та право власності на
квартиру було зареєстровано 04.04.1994 р.
Одеським міжміським бюро технічної
інвентаризації про що свідчить
реєстраційне посвідчення від 04.04.1994 р.
№ 4858.

Під час проведення приватизації
зазначеної квартири ОСОБА_4 в ній вже не
проживала, а переїхала до своєї доньки
в с. Жовтневе, Чернігівської області, у
зв’язку з тим, що вона була прописана в
квартирі, то приватизація квартири
була здійснена на її ім’я.

08 червня 2013 року помер ОСОБА_6 Після
смерті свого чоловіка позивачка
звернулася до нотаріальної контори з
метою подачі заяви про прийняття
спадщини, але їй було відмовлено у
зв’язку з тим, що між співвласники не
було визначено частки та запропоновано
звернутися до суду. Для визначення
часток у спільній сумісній власності
ОСОБА_2, з метою встановлення місця
проживання ОСОБА_4 звернулася за місцем
постійного проживання, але їй було
повідомлено, що ОСОБА_4 померла ще 23
серпня 1981 року, тобто на час
приватизації квартири, ОСОБА_4 вже
померла, тому вона не могла приймати
участь у приватизації.

Оскільки приватизація квартири була
здійснена також на ім’я ОСОБА_4, яка на
той час померла, то позивачка вважає, що
розпорядження УЖКГ виконкому ОМР
народних депутатів від 03 січня 1994 року
підлягає визнанню частково недійсним в
частині передачі частини квартири у
власність ОСОБА_4

Позивачці та її чоловіку квартира
передана у власність на двох у спільну
сумісну власність, так як ОСОБА_6О помер
08 червня 2013 року , а за його життя не
було встановлено домовленості щодо
розміру часток, то виходячи з рівності
часток кожного співвласника, ОСОБА_6
належить ? частина квартири, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.

Відповідачка ОСОБА_3 є племінницею
ОСОБА_6 і також спадкоємицею за законом,
але на спадок вона не претендує.

Позивачка в судове засідання не
з'явилася. В матеріалах справи є заява
про розгляд справи у її відсутність.
Позовні вимоги підтримала та просила
задовольнити їх у повному обсязі (а.с.30
).

Представник відповідачів департаменту
міського господарства Одеської
міської ради та підприємства «Міське
агентство приватизації житла»,
позовних вимог не визнала вказуючи на
те, що під час приватизації квартири
ними не було допущено порушення,
оскільки були представлені необхідні
документи, завірені належним чином.

Відповідачка - ОСОБА_3М, в судове
засідання не з’явилася. Направила до
суду заяву, в якій вона визнає позовні
вимоги та просить розгляди справи у її
відсутності (а.с.32).

Вислухавши представника відповідачів,
вивчивши матеріали справи, суд
приходить до наступного.

03.01.1994 року квартира АДРЕСА_4, загальною
площе 47,9 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м.,
була передана ОСОБА_6, ОСОБА_2 Лукінічні
та ОСОБА_4 у спільну сумісну власність
на підставі розпорядження Управління
житлово-комунального господарства
виконкому Одеської міської ради
народних депутатів від 03.01.1994 р. №32370.

Підставою для прийняття розпорядження
№32370 стала заява ОСОБА_6, а також
довідка про склад сім'ї та
зареєстрованих осіб в квартирі (а.с.42,43).

На підставі даного розпорядження УЖКГ
03.01.1994 р. було видано свідоцтво про
право власності, право власності на
квартиру було зареєстровано 04.04.1994 р.
Одеським міжміським бюро технічної
інвентаризації про що свідчить
реєстраційне посвідчення від 04.04.1994 р.№
4858 (а.с.14).

Із свідоцтва про смерть серії І-ЕЛ
№218948 виданого виконавчим комітетом
Жовтневої сільської ради Коропського
району Чернігівської області видно, що
ОСОБА_7 23 серпня 1981 року у віці 83 роки
померла (а.с.16).

Відповідно до ст.64 ЖК Української РСР,
члени сім'ї наймача, які проживають
разом з ним, користуються нарівні з
наймачем усіма правами і несуть усі
обов'язки, що випливають з договору
найму жилого приміщення. Повнолітні
члени сім'ї несуть солідарну з
наймачем майнову відповідальність за
зобов'язаннями, що випливають із
зазначеного договору.

Відповідно до ст.65-1 ЖК Української РСР,
наймачі жилих приміщень у будинках
державного чи громадського житлового
фонду можуть за згодою всіх
повнолітніх членів сім'ї, які
проживають разом з ними, придбати
займані ними приміщення у власність на
підставах, передбачених чинним
законодавством.

Відповідно до ст. 25 ЦК України,
здатність мати цивільні права та
обов'язки (цивільну правоздатність)
мають усі фізичні особи. Цивільна
правоздатність фізичної особи виникає
у момент її народження. Цивільна
правоздатність фізичної особи
припиняється у момент її смерті.

Відповідно до п.1 ст.5 Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду» до членів сім’ї
наймача включаються лише громадяни,
які постійно проживають в квартирі
разом з наймачем або за яким
зберігається право на житло.

Згідно п.2 ст.8 «Про приватизацію
державного житлового фонду» передача
займаних квартир здійснюється в
спільну сумісну або часткову власність
за письмовою згодою всіх повнолітніх
членів сім’ї, які постійно мешкають у
цій квартирі, з обов’язковим
визначенням уповноваженого власника
квартири.

Отже, ОСОБА_7 не могла приймати участь у
приватизації, тому є всі підстави для
визнання вказаного розпорядження та
свідоцтва частково недійсними.

Враховуючи встановлені судом
обставини, суд приходить до висновку,
що співвласниками квартири є ОСОБА_6
та його дружина ОСОБА_2, а так як
будь-яких домовленостей щодо часток
між ними не було , тому їх частки є
рівними по ? частині.

08 червня 2013 року помер ОСОБА_6, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть видане відділом державної
реєстрації актів цивільного стану у
місті Одесі реєстраційної служби
Одеського міського управління (а.с.17).

Спадкоємцем першої черги після смерті
ОСОБА_6 є його дружина ОСОБА_2, що
підтверджується свідоцтвом про шлюб,
з якого видно, що шлюб було укладено 13
вересня 1959 року (а.с.15).

Згідно з відомостей, які надійшли від
Четвертої Одеської державної
нотаріальної контори від 18.12.2013 р.
спадкоємці померлого ОСОБА_6 з заявою
про прийняття спадщини та з заявою про
відмову від прийняття спадщини до
держнотконтори не звертались, спадкова
справа щодо майна померлого 08.06.2013 р.
ОСОБА_6 не заводилась (а.с.38).

Згідно довідки дільниці №1 КП «ЖКС
«Північний» від 10 жовтня 2013 року
позивач зареєстрована і проживає в
квартирі з 8 вересня 1982 року, а ОСОБА_6
без реєстрації (а.с.19).

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого ст.1270 ЦК України, він не
заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст.328 ЦК України
передбачено, що право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом. Однією з таких
підстав є спадкування майна відповідно
до ст.1217 ЦК України.

Пленум Верховного Суду України в
пункті 23 постанови «Про судову
практику у справах про спадкування» №7
від 30 травня 2008 року роз’яснив, що у
разі відмови нотаріуса в оформленні
права на спадщину особа може
звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

У відповідність до п.4.15 пункту 4 глави 10
розділу II Положення про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, видача свідоцтва про право на
спадщину на майно або видача свідоцтва
про право власності на частку у
спільному сумісному майні подружжя,
яке підлягає реєстрації, проводиться
нотаріусом після подання
правовстановлюючих документів щодо
належності цього майна спадкодавцеві.
Згідно п.4.18. пункту 4 глави 10 розділу II
Положення, якщо до складу спадкового
майна входить нерухоме майно, що
підлягає реєстрації (за винятком
земельної ділянки), нотаріус
виготовляє витяг з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно. За
відсутності у спадкоємця необхідних
для видачі свідоцтва про право на
спадщину документів нотаріус роз'яснює
йому процедуру вирішення зазначеного
питання в судовому порядку.

Як було судом встановлено позивач не
могла оформити спадщину у нотаріуса
через те, що в свідоцтві не було
визначено часток співвласників. В ході
розгляду справи судом також
встановлено обставини щодо
недійсності правовстановлюючого
документу в частині однієї особи.

Нормами статті 8 ЦК та ЦПК України
регламентовано вирішення справ
відповідно до Конституції України,
законів України та міжнародних
договорів. Якщо спірні відносини не
врегульовані законом, суд застосовує
закон, що регулює подібні за змістом
відносини, а за відсутності такого - суд
виходить із загальних засад
(цивільного) законодавства.
Забороняється відмова у розгляді
справи з мотивів відсутності,
неповноти, нечіткості, суперечності
законодавства, що регулює спірні
відносини.

Відповідно до ст.328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що до
спірних правовідносин слід
застосовувати Книгу третю ЦК України,
зокрема ОСОБА_5 24 «Набуття права
власності» ст.328, оскільки Книга шоста
«Спадкове право» ЦК України, не
передбачає набуття права власності на
спадкове майно за рішенням суду, а у
нотаріуса, як особи, чия діяльність
направлена на захист цивільних прав,
відсутні правові підстави для видачі
спадкоємцеві свідоцтва про право на
спадщину за законом.

На підставі викладеного, оцінюючи
зібрані по справі докази в їх
сукупності, суд дійшов висновку, що
пред'явлені позовні вимоги є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню в повному
обсязі. Оскільки вказані факти знайшли
своє підтвердження, тому відповідно до
ст.328 ЦК України необхідно визнати
право власності за позивачем на ?
частини квартири в порядку
приватизації, а на іншу ? частини в
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_6.

Керуючись ст.ст. 10, 57, 60, 212 -215 ЦПК
України , суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 Лукінічни
задовольнити.

Визнати розпорядження управління
житлово- комунального господарства
виконкому Одеської міської ради
народних депутатів від 3 січня 1994 року
№32370 незаконним в частині передачі
ОСОБА_4 у власність частини квартири
АДРЕСА_5 та скасувати його в цій
частині.

Визнати свідоцтво про право власності
на житло видане управлінням житлово-
комунального господарства виконкому
Одеської міської ради народних
депутатів 3 січня 1994 року незаконним
в частині права власності ОСОБА_4 на
частину квартири АДРЕСА_5 та скасувати
його в цій частині.

Визначити, що частки ОСОБА_6 та
ОСОБА_2 Лукінічни у праві спільної
сумісної власності на квартиру
АДРЕСА_6 були рівними по ? частині.

Визнати за ОСОБА_2 Лукінічною право
власності на ? частини квартири
АДРЕСА_6, загальною площею 47,9 кв.м та
житловою площею 29,5 кв.м, придбаної в
порядку приватизації.

Визнати за ОСОБА_2 Лукінічною право
власності на ? частини квартири
АДРЕСА_6, загальною площею 47,9 кв.м та
житловою площею 29,5 кв.м в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_6 померлого 08 червня 2013 року

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через
Суворовський районний суд м. Одеси
шляхом подання апеляційної скарги
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя: