Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №0604/2-445/12
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

09 грудня 2013 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді: Худякова
А.М.,

суддів: Кочетова
Л.Г.,

Снітка С.О.,

при секретарі судового засідання
Жовновській О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Житомирі
апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 на рішення Богунського
районного суду м.Житомира від 22 серпня
2013 року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання договору
купівлі-продажу недійсним, визнання
права власності на майно,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2011 року ОСОБА_2 звернулась
до суду з вказаним позовом. В
обґрунтування позовних вимог
позивачка зазначала, що 21.03.2008 року вона
під впливом замовчування обставин та
обману з боку ОСОБА_4 в порушення вимог
законодавства України уклала з
відповідачкою договір купівлі-продажу
1/2 частини багатофункціонального
комплексу з кафе та приміщеннями
готельного типу, дозвілля,
фізкультурно-оздоровчого призначення,
загальною площею 923,1 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що спірний
договір купівлі-продажу не відповідав
її волевиявленню в частині визначення
його предмету, оскільки саме предмет
договору не роз'яснив їй нотаріус, тому
позивачка просила визнати цей договір
недійсним та, при уточненні вимог,
визнати за нею право спільної
часткової власності на вказану
частину.

Рішенням Богунського районного
суду м.Житомира від 22 серпня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі представник
позивача, посилаючись на порушення
судом норм процесуального права,
неправильне застосування норм
матеріального права та
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить скасувати
постановлене рішення та ухвалити нове
про задоволення позову.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що скарга підлягає
частковому задоволенню виходячи з
наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив із того,
що позивачка не надала суду доказів про
навмисне введення її в оману, щодо
обставин, які мають істотне значення.

З даним висновком колегія суддів не
може погодитись виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
заявляючи в суді позов, ОСОБА_2 та її
представник зазначали, зокрема,
підставою позову статті 203,215 ЦК
України.

Відповідно до частин 1,3,5 ст.203 ЦК
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із ч.1 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами 1-3, 5-6 ст.203
цього Кодексу.

Так, на підтвердження вимог
позивачка зазначала, що вона згідно
договору дарування від 15.03.2003 року
разом з відповідачкою прийняли у дар в
рівних частках кожен нежиле
приміщення, площею 964,6 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

На час укладення договору дарування
від 15.03.2003 року вказане нежиле
приміщення не мало жодного
встановленого (зареєстрованого)
державними органами функціонального і
цільового призначення.

Саме цю частину нежилого
приміщення, а не багатофункціонального
комплексу, і саме площею 964,6 кв.м., тобто
в стані в якому воно знаходилось на
момент укладання договору дарування,
позивачка вважала що відчужує 21.03.2008
року відповідачці, якій вона довіряла і
у якій були всі оригінали документів.

Після дорожньо-транспортної
пригоди у позивачки погіршився стан
здоров'я та на час укладення спірного
договору купівлі-продажу вона майже не
бачила у зв'язку із діагнозом:
катаракта обох очей, що
підтверджується матеріалами справи.

На вказані вимоги закону та
обставини справи суд першої інстанції
уваги не звернув та не надав належної
оцінки зібраним у справі доказам.

Враховуючи викладене, відповідно до
ст.309 ЦПК України рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про часткове
задоволення позову.

Керуючись ст.ст.303,304,307,309,314-316 ЦПК
України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л
А:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду
м.Житомира від 22 серпня 2013 року
скасувати, ухваливши нове рішення, яким
позов задовольнити частково. Визнати
недійсним договір купівлі-продажу
частини приміщення, укладеного 21
березня 2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4,
зареєстрованого Житомирським міським
приватним нотаріусом ОСОБА_5 в реєстрі
за №5294.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і з цього ж дня на
протязі двадцяти днів може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді