Справа №585/3745/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Яковець О. Ф.Номер
провадження 22-ц/788/2815/13 Суддя-доповідач -
Бойко В. Б. Категорія - 26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2013 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Бойка В. Б.,

суддів - Кононенко О. Ю., Білецького О.
М.,

за участю секретаря судового засідання
-

Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду справу за апеляційною скаргою
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Конотоп
Сумської області на рішення
Роменського міськрайонного суду
Сумської області від 25 листопада 2013
року

в цивільній справі за позовом
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Конотоп
Сумської області до ОСОБА_4 про
відшкодування в порядку регресу
витрат, виплачених у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю
застрахованої особи,

В С Т А Н О В И
Л А :

Рішенням Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 25 листопада
2013 року у задоволенні позову
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Конотоп
Сумської області ( далі - Фонд )
відмовлено.

В апеляційній скарзі Фонд, посилаючись
на незаконність рішення, порушення
судом першої інстанції норм
матеріального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове про
задоволення позовних вимог.

При цьому вказує, що ст. 46 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» (
далі - Закон ) передбачена можливість
фінансування Фонду за рахунок інших
надходжень, тому позовні вимоги
ґрунтуються на положеннях ст. 1191 ЦК
України. Вважає, що є страховиком у
спірних правовідносинах відповідно до
положень ст. 999 ЦК України і має право
зворотної вимоги до особи,
відповідальної за завдані збитки.

Дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та як вбачається із матеріалів справи,
29 грудня 2012 року ОСОБА_4, перебуваючи у
стані алкогольного сп'яніння, рухався
на автомобілі « Опель-Вектра «,
державний номер НОМЕР_1, по вул. Свободи
в м. Конотоп Сумської області та, не
виконавши вимоги Правил дорожнього
руху України на пішохідному переході,
здійснив наїзд на ОСОБА_5

В результаті дорожньо-транспортної
пригоди ОСОБА_5 отримала тілесні
ушкодження.

Нещасний випадок з ОСОБА_5 визнано
таким, що пов'язаний з виробництвом, під
час виконання нею обов'язків медичної
сестри дитячої поліклініки в
Державному закладі «
Відділкова лікарня станції Конотоп ПЗз
», тобто страховим за Законом, складено
висновок Т-1, а також акти за формою Н-5 і
Н-1 ( а.с. 3 - 7 ).

У зв'язку з одержаними ушкодженнями
потерпіла перебувала у відпустці по
тимчасовій втраті працездатності з 29
грудня 2012 року по 02 серпня 2013 року, до
встановлення МСЕК постійної втрати
працездатності 25% безтерміново, за
вказаний період Фонд перерахував
потерпілій за листами
непрацездатності 14847,69 грн.

Вина відповідача у створенні
дорожньо-транспортній пригоді,
наслідком стало спричинення тілесних
ушкоджень ОСОБА_5 та часткова втрата
нею працездатності була доведена під
час досудового розслідування по
кримінальній справі, проте ухвалою
Конотопського міськрайонного суду
Сумської області від 28 березня 2013
року ОСОБА_4 був звільнений від
кримінальної відповідальності за ст. 286
ч. 1 КК України на підставі ст. 46 КК
України, у зв'язку з примиренням з
потерпілою. Кримінальне провадження за
обвинувальним актом відносно ОСОБА_4 за
ст. 286 ч. 1 КК України закрито ( а.с. 8 ).

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог, суд дійшов
вірного висновку, що правовідносини,
які склалися між сторонами спору,
нормами ст. 993 ЦК України не
регулюються, позивач не має права
зворотної вимоги до винної особи
відповідно до Закону. Здійснені Фондом
виплати не є шкодою у розумінні ст. 1166
ЦК України, тому права зворотної вимоги
( регресу ) за ст. 1191 ЦК України також не
має.

Зокрема, правовідносини, пов'язані зі
страхуванням різних видів, регулюються
нормами глави 67 ЦК України.

Відповідно до ст. 980 ЦК України
предметом договору страхування можуть
бути майнові інтереси, які не
суперечать закону і пов'язані з :

1) життям, здоров'ям, працездатністю та
пенсійним забезпеченням ( особисте
страхування );

2) володінням, користуванням і
розпоряджанням майном ( майнове
страхування );

3) відшкодуванням шкоди, завданої
страхувальником ( страхування
відповідальності ).

Згідно зі ст. 999 ЦК України, законом може
бути встановлений обов'язок фізичної
або юридичної особи бути
страхувальником життя, здоров'я, майна
або відповідальності перед іншими
особами за свій рахунок чи за рахунок
заінтересованої особи ( обов'язкове
страхування ). До відносин, що
випливають із обов'язкового
страхування, застосовуються положення
цього Кодексу, якщо інше не встановлено
актами цивільного законодавства.

Стаття 993 ЦК України передбачає, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки. Відповідно до цієї норми до
страховика переходить право вимоги до
особи, відповідальної за завдані
збитки про відшкодування шкоди, лише в
разі виплати страхового відшкодування
за договором майнового страхування. В
разі проведення страхових виплат за
договором особистого страхування (
життя, здоров'я, працездатності,
пенсійного забезпечення ) таке право
вимоги страховика до особи,
відповідальної за заподіяння шкоди, не
передбачено.

Відповідно до ст.ст. 6, 20 Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 14 січня 1998
року страховиками є цільові страхові
фонди, які беруть на себе зобов'язання
щодо збору страхових внесків та
надання застрахованим особам
матеріального забезпечення і
соціальних послуг при настанні
страхових випадків, основними
джерелами коштів яких є внески
роботодавців і застрахованих осіб.

Преамбулою Закону передбачено, що
страхування від нещасного випадку
є самостійним видом
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, за допомогою
якого здійснюється соціальний захист,
охорона життя та здоров'я громадян у
процесі їх трудової діяльності.

Таким чином, страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності
є обов'язковим
особистим страхуванням.

Основи законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, Закон, а також
норми глави 67 ЦК України не
передбачають право страховика, який
сплатив страхове відшкодування
потерпілій особі, що підлягає
обов'язковому страхуванню згідно із
Законом, на звернення з вимогою до
винної особи про відшкодування
сплачених застрахованому страхових
сум.

Оскільки сфера дії Закону поширюється
виключно на застрахованих осіб,
страхувальників та страховика й цим
Законом, а також іншими
нормативно-правовими актами не
врегульований правовий механізм
відносин Фонду як страховика з іншими
особами, відповідальними за шкоду,
завдану життю та здоров'ю
застрахованої особи, то до таких
правовідносин підлягають застосуванню
загальні положення ЦК України щодо
страхування.

З урахуванням викладеного та з огляду
на положення ст.ст. 993, 999 ЦК України,
Закону та Основ Фонд, як страховик за
обов'язковим особистим страхуванням,
не має права зворотної вимоги ( регресу
) до особи, відповідальної за
заподіяння шкоди потерпілому.

З цих підстав доводи апеляційної
скарги висновків місцевого суду не
спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Колегією суддів не виявлено
неправильного застосування норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права, які могли б бути
підставою для зміни чи скасування
рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України,
колегія суддів -

У Х В А Л И Л
А :

Апеляційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Конотоп
Сумської області відхилити.

Рішення Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 25 листопада
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -