Дата документу 23.12.2013
Справа № 320/9447/13-ц
Провадження № 2/320/3419/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2013 року
Мелітопольський міськрайонний суд
Запорізької області у складі:

головуючого - судді Притуло Л. В.

при секретарі – Луценко П. В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Мелітополі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа – Кредитна спілка
«Капітал» про визнання права власності
на рухому річ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовною
заявою до ОСОБА_2 про визнання права
власності на рухому річ, посилаючись на
те, що 17.02.2012 року він передав
відповідачу 2000 доларів США, за
автомобіль НОМЕР_1. Відповідач
зобов’язувався оформити договір
купівлі-продажу на його ім’я на
вищевказаний автомобіль. З 17.02.2012 року
йому було передано ключі від
автомобілю та технічний паспорт. З
цього моменту автомобіль знаходився в
нього в користуванні. Акту
прийому-передачі транспортного засобу
складено не було. Про те, що
вищевказаний договір підлягає
нотаріальному посвідченню, він не знав.
Він вважає вищевказаний автомобіль
своєю власністю, так як він відкрито та
безперервно володів рухомим майном. В
зв’язку з вищенаведеним, позивач
просить суд визнати його власником
автомобіля НОМЕР_1.

Представник позивача ОСОБА_3 Ю, в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримала повністю, та просить суд
визнати ОСОБА_1 власником автомобіля
НОМЕР_1.

Представник відповідача ОСОБА_4 в
судовому засіданні позовні вимоги
визнала у повному обсязі.

Представник третьої особи – Кредитної
спілки «Капітал» - ОСОБА_5 в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав у
повному обсязі, так як вимоги заявлені
позивачем не відповідають вимогам ст..
344 ЦК України. Крім того, додана по
позову розписка підтверджує той факт,
що між сторонами було укладено договір
позики, а не договір купівлі-продажу
автомобіля. Посилання в позовній заяві
на постанову КМУ від 12.01.1996 року № 59
«Про затвердження Типового положення
про інспекцію державного технічного
нагляду обласної, Київської або
Севастопольської міської державної
адміністрації» є неприпустимими, і не
відносяться до справи, так як основними
завданнями вказаної інспекції є нагляд
за технічним станом тракторів,
самохідних шасі, самохідних
сільськогосподарських,
дорожньо-будівельних і меліоративних
машин, сільськогосподарської техніки,
інших механізмів підприємствами,
установами та організаціями і
громадянами. Крім того, подання
вказаної позовної заяви розцінюється
як намір батька позивача – відповідача
ОСОБА_2 ухилитися від виконання
судового рішення від 05.02.2010 року, за
яким з нього та ОСОБА_6 солідарно
стягнено на користь кредитної спілки
«Капітал» грошові кошти в розмірі 31312,17
гривень.

Вислухавши представника позивача
ОСОБА_3, представника відповідача –
ОСОБА_4, представника третьої особи –
ОСОБА_5, вивчивши матеріали справи, суд
вважає, що позовна заява не підлягає
задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до розписка від 17.02.2012 року
ОСОБА_2 взяв у ОСОБА_1 2000 доларів США за
автомобіль НОМЕР_1 та зобов’язався
впродовж року укласти договір
купівлі-продажу на ОСОБА_1 на
вищевказаний автомобіль (а.с.3).

Однак впродовж 2012 року відповідачем не
було укладено договору купівлі-продажу
автомобіля НОМЕР_1, в зв’язку з чим,
позивач подав до суду позов про
визнання права власності на
вищевказаний автомобіль, так як він вже
більше року є в його власності та він
відкрито та безперервно володіє їм.

Згідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка
добросовісно заволоділа чужим майном і
продовжує відкрито, безперервно
володіти рухомим майном протягом
п’яти років, набуває право власності
на це майно.

Судом встановлено, що позивач
користувався спірним майном менше 5
років, тому за ним не може бути визнано
право власності.

Розписка – це письмовий документ з
підписом, який засвідчує, що особа,
котра його написала, отримала товари,
гроші, матеріальні цінності тощо, і
бере на себе певні зобов’язання щодо
них, та не є підтвердженням набуття
права власності за набувальною
давністю. Так як розписка є
підтвердженням укладання договору
позики і підтверджує передавання
позикодавцем позивальникові грошової
суми у борг з метою повернення.

Виходячи з положень ст.. 1046 ЦК України
та ст.. 655 ЦК України договір позики та
договір купівлі-продажу за своєю
правовою природою не є тотожними.

Заочним рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 05.02.2010 року було задоволено
позов КС «Капітал» до ОСОБА_6, ОСОБА_2
про дострокове розірвання кредитного
договору та стягнення грошових коштів.
Відповідно до даного рішення з ОСОБА_6
та ОСОБА_2. було стягнуто в солідарному
порядку заборгованість за кредитним
договором у розмірі 31312, 17 гривень
(а.с.11-12).

Ухвалою апеляційного суду Запорізької
області від 24.04.2012 року апеляційну
скаргу ОСОБА_2 відхилено, заочне
рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 05.02.2010 року залишено без
змін (а.с.26-30).

Вищевказане рішення набрало законної
сили 16.02.2010 року.

26.03.2012 року було винесено постанову про
арешт майна ОСОБА_2, а саме на
автомобіль НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_1
(а.с.12).

26.04.2013 року державним виконавцем
Носовим Д. С. було складено акт опису та
арешту майна вищевказаних автомобілів.

В липні 2012 року ОСОБА_2 подав позов до
суду про визнання кредитного договору,
що був укладений між ним, ОСОБА_6 та КС
«Капітал» недійсним.

Рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 23.11.2012 року ОСОБА_2
відмовлено в задоволенні позову.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької
області від 23.07.2013 року апеляційну
скаргу ОСОБА_2 по цивільній справі за
позовом ОСОБА_2 до КС «Капітал», третя
особа – ОСОБА_6 про визнання договору
поруки недійсним було відхилено.
Рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 23.11.2012 року залишено без
змін (а.с.31-33).

ОСОБА_1 звернувся з позовом про
звільнення майна з-під арешту, в якому
просить зняти арешт з автомобілів.

Рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 22.08.2013 року ОСОБА_1 було
відмовлено у задоволенні позовних
вимог, так як він не надав будь-які
докази того, що вищевказані автомобілі
йому належать (а.с.34-38).

16.09.2013 року, позивач ОСОБА_1 звернувся з
даним позовом, та просить визнати за
ним право власності за автомобіль
НОМЕР_1.

Дії позивача ОСОБА_1 та відповідача
ОСОБА_2 суд розцінює як намір ввести суд
в оману та уникнути від виконання
взятих на себе зобов’язань.

Даний факт підтверджується самою
розпискою ОСОБА_2 від 17.02.2012 року, так як
у верхньому правому куті відображено
час її створення, а саме 9 вересня 2013
року о 14 годині 55 хвилин, тобто за 5 днів
до пред’явлення позову до суду (а.с.3).

Таким чином, суд вважає, що у
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа – Кредитна спілка
«Капітал» про визнання права власності
на рухому річ слід відмовити.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст.10, 60, 61, 197, 212, 215 ЦПК
України, ст.. 328, 334, 344, 655, 1046 ЦК України,
суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа – Кредитна спілка
«Капітал» про визнання права власності
на рухому річ – відмовити в повному
обсязі.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційний суд Запорізької області
через Мелітопольський міськрайонний
суд шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

СУДДЯ: