Провадження № 22ц/782/517/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі :

головуючого: Гаврилюка
В.К.

суддів: Коротенка Є.В.,
Коновалової В.А.

при секретарі : Вербицькому
І.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську цивільну
справу за апеляційними скаргами
публічного акціонерного товариства
«Краснодонвугілля» та представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Краснодонського
міськрайонного суду Луганської
області від 21 січня 2014 року

за позовом ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства
«Краснодонвугілля», третя особа
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та
профзахворювань України в м.
Краснодоні Луганської області, про
стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА :

У листопаді 2013 року позивач звернувся
із зазначеним позовом до суду,
посилаючись на те, що з 18.02.1980 року по
08.05.2013 року він працював у вугільній
промисловості, останнім місцем роботи
була шахта ім. «М.П. Баракова» ПАТ
«Краснодонвугілля». Звільнений був на
підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України. Згідно
медичного висновку Центральної
лікарської-експертної комісії про
наявність професійного характеру
захворювання від 18.06.2013 року № 2341, йому
було встановлено діагноз: хронічний
бронхіт друга стадія, в фазі стихаючого
загострення, прикореневий і
нижньодольовий пневмофіброз, ЛН
перша-друга ступеня. Довідкою МСЕК
від 04.09.2013 року позивачу встановлено у
60% втрати працездатності по
професійному захворюванню та
встановлена 3 група інвалідності. На
цей час стан його здоров'я не
покращився, а навпаки, значно
погіршився, в зв'язку з чим кожен рік
змушений лікуватися та проходити
медичне обстеження, купувати ліки. В
зв'язку з професійним захворюванням
було порушено його нормальні життєві
зв'язки, він був позбавлений
можливості реалізовувати свої звички
та бажання. Просив суд стягнути з
відповідача на свою користь моральну
шкоду, яка була завдана у результаті
професійного захворювання на
виробництві, в сумі 60000 грн.

Рішенням суду першої інстанції позовні
вимоги задоволені частково, стягнуто з
відповідача на користь позивача в
рахунок відшкодування моральної
шкоди суму в розмірі 15000 гривень, в
задоволенні позову в іншій частині
відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ПАТ
«Краснодонвугілля» просить скасувати
рішення суду, як незаконне та
необґрунтоване, постановлене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, зазначає, що
судом неповно встановлені обставини,
що мають значення для справи, висновки
суду не відповідають обставинам
справи, а тому просить ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позову.

В апеляційній скарзі представник
позивача просить змінити рішення суду,
зазначає, що судом неповно встановлені
обставини, що мають значення для
справи, висновки суду не відповідають
обставинам справи, а тому просить
збільшити розмір відшкодування
моральної шкоди з 15000 грн. до 60000 грн.

Вислухавши доповідь судді,
пояснення осіб, яки беруть участь у
справі, розглянувши справу у межах
доводів апеляційних скарг, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду, колегія суддів вважає апеляційну
скаргу слід ПАТ «Краснодонвугілля»
відхилити, апеляційну скаргу
представника позивача задовольнити
частково з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК
України законним і обґрунтованим є
рішення, коли суд виконав всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом на основі повного і
всебічного з'ясування обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених такими доказами, які
були досліджені у судовому засіданні.

На підставі ч. 1 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини
цивільних справ встановлюються судом
за принципом змагальності. Суд же,
зберігаючи об'єктивність і
неупередженість, лише створює
необхідні умови для всебічного і
повного дослідження обставин справи.
При дослідженні і оцінці доказів,
встановленні обставин справи і
ухваленні рішення суд незалежний від
висновків органів влади, експертиз або
окремих осіб. Згідно зі ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених вимог і на підставі
наданих сторонами доказів. Крім того,
згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається, як на основу своїх
вимог або заперечень.

Як убачається з матеріалів справи,
судом під час розгляду цієї справи дані
вимоги закону у повній мірі виконані не
були.

Проаналізувавши встановлені
судом першої інстанції обставини по
справі, апеляційний суд вважає, що
висновок, викладений в рішенні
стосовно підстав часткового
задоволення позовних вимог у розмірі
визначеному судом першої інстанції є в
повному обсязі невмотивованим, а тому
рішення суду слід змінити у бік
збільшення розміру на відшкодування
моральної шкоди з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України, шкода
заподіяна працівникам каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я ,
пов'язаними з виконанням трудових
обов'язків, відшкодовується у
встановленому законодавством порядку.

Статтею 237-1 КЗпП України
передбачається відшкодування
власником, або уповноваженим ним
органом працівникові моральної шкоди.
Відшкодування такої шкоди провадиться
тоді, коли порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з
доведеності наявності у позивача
моральної шкоди, заподіяної внаслідок
професійного захворювання,
обумовленої моральними та фізичними
стражданнями, погіршенням життєвих
умов, а також обов'язку відповідача
відшкодувати моральну шкоду у
відповідності до діючого
законодавства України.

Суд першої інстанції при прийнятті
рішення керувався ст. 237-1 КЗпП України,
ст.ст.23, 1168 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 212-215
ЦПК України, п.3,5, 9 Постанови Пленуму
Верховного суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» №4 від
31.03.1995 року зі змінами.

Вказані обставини та висновки суду
першої інстанції стосовно
встановлення факту заподіяння
моральної шкоди, на думку колегії
суддів є доведеним та підтверджуються
матеріалами справи, відповідають
вимогам закону, зазначеному в тексті
оскаржуваного рішення.

Ухвалюючи рішення по справі суд першої
інстанції виходив з того, що ним були
встановленні факти про те, що позивач
тривалий час працював у вугільній
промисловості, з 07.10.1997 року по 08.05.2013
року працював на ш. ім. «М.П. Баракова»
ПАТ «Краснодонвугілля» - на підземних
роботах з повним робочим днем /а.с. 4-10/.

Згідно довідки МСЕК від 04.09.2013 року,
позивачу встановлено стійку втрату
професійної працездатності в розмірі
60%, в тому числі 30% - вибраційна хвороба,
20% - хронічний бронхіт, 10% - сенсоральна
тугоухість - з 25.07.2013 року по 01.08.2015 року
первинно, рекомендовано
медикаментозне лікування за
профзахворюванням /а.с. 15/.

Згідно медичного висновку Центральної
лікарсько-експертної комісії про
наявність (відсутність) професійного
характеру захворювання від 18.06.2013 року
№ 2344, зв'язок захворювання з умовами
праці встановлений з врахуванням даних
клінічного обстеження, в тому числі і
консультативного висновку.
Протипоказана робота в умовах впливу
небезпечних професійних чинників /а.с.
11/. Захворювання професійне .

Дотепер позивач відчуває моральні
страждання у зв'язку з отриманим
професійним захворювання.

Таким чином, висновок суду першої
інстанції, про відшкодування позивачу
з боку відповідача моральної шкоди,
відповідає рішенню Конституційного
Суду України від 08.10.2008 року №20-рп/2008,
відповідно до якого статтею 237-1 КЗпП
України, громадянам, що потерпілі від
нещасного випадку або професійного
захворювання. надано право на
відшкодування моральної шкоди за
рахунок власника або уповноваженого
ним органу та пункту 13 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику у справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» (зі змінами, внесеними
постановою Пленуму Верховного Суду
України від 25.05.2001 року) який роз'яснив,
що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за
наявності порушення прав працівника у
сфері трудових правовідносин, зокрема
виконання робіт у небезпечних для
життя і здоров'я умовах, яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) шкоди покладається на
власника або уповноважений ним орган,
незалежно від форми власності, виду
діяльності чи галузевої належності.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
вважає, що діями відповідача, який не
забезпечив належних умов праці,
позивачеві і була завдана моральна
шкода, яка висловлюється у фізичному
болю, душевних стражданнях .

Проте, розглядаючи питання щодо
визначення розміру моральної шкоди
підлягаючої стягненню на користь
позивача, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції не врахував
роз'яснень п.9 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 року
«Про судову практику у справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» (зі змінами, внесеними
постановою Пленуму Верховного Суду
України від 25.05.2001 року), відповідно до
якого, розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає в межах
заявлених вимог залежно від характеру
та обсягу заподіяних позивачеві
моральних і фізичних страждань, з
урахуванням в кожному конкретному
випадку ступеня вини відповідача та
інших обставин. Зокрема, враховується
характер і тривалість страждань, стан
здоров'я потерпілого, характер
отриманого позивачем професійного
захворювання, істотність вимушених
змін у його життєвих і виробничих
стосунках, конкретних обставин по
справі і наслідків, що наступили.

Враховуючи викладені роз'яснення
Пленуму та обставини справи, характер
та обсяг фізичних і душевних страждань,
яких зазнав позивач, їх тривалість,
наслідки отриманого професійного
захворювання, ступінь втрати
працездатності, колегія суддів вважає,
що у даному нещасному випадку,
відшкодування моральної шкоди в сумі
15000 грн. не відповідає глибині
фізичних та душевних страждань,
принципу справедливості та розумності,
а тому розмір відшкодування шкоди
підлягає збільшенню до 25000 грн.

Зважаючи на вищевикладене, ураховуючи,
що суд встановив обставини справи і
характер правовідносин сторін, але
висновки суду не відповідають
обставинам справи та нормам діючого
законодавства стосовно розміру
стягнутої моральної шкоди, тому
відповідно до ст. 309 ЦПК України
вказані обставини є підставами для
зміни рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316
ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства
«Краснодонвугілля» відхилити.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Краснодонського
міськрайонного суду Луганської
області від 21 січня 2014 року змінити,
збільшивши розмір суми, стягнутої з
публічного акціонерного товариства
«Краснодонвугілля» на користь ОСОБА_1
на відшкодування моральної шкоди
внаслідок отримання професійного
захворювання на виробництві, з 15000
(п'ятнадцяти тисяч) гривень до 25000
(двадцяти п'яти тисяч) гривень, а в решті
залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
чинності негайно та може бути
оскаржене протягом двадцяти днів у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий :

Судді :