Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №0613/2-88/12
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

09 липня 2013 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого Павицької
Т.М.,

суддів
Заполовського В.Й., Шевчук А.М.,

при секретарі судового

засідання
Капустинській Н.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
третя особа - Коростківська сільська
рада Любарського району про визнання
заповітів недійсними та відшкодування
моральної шкоди, за апеляційними
скаргами ОСОБА_4, представника ОСОБА_4 -
ОСОБА_5, представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 на
рішення Любарського районного суду
Житомирської області від 16 листопада
2012 року,-

в с т а н о в и л а :

У березні 2012 року ОСОБА_2 звернувся
до суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що 01 листопада 2008
року помер ОСОБА_7 Після його смерті
залишилося спадкове майно, яке
складається із земельної ділянки
площею 0,63 га, та розташованого на ній
житлового будинку АДРЕСА_1. Відповідно
до заповіту ОСОБА_7, посвідченого 13.03.2002
року секретарем Коростківської
сільської ради Любарського району,
Житомирської області ОСОБА_4, все
рухоме і нерухоме майно, що знаходиться
в с.Коростки Любарського району, яке на
день смерті буде йому належати,
останній заповідав ОСОБА_2 Після
смерті ОСОБА_7, ОСОБА_2 у встановлений
законом шестимісячний строк звернувся
із заявою про прийняття спадщини до
Любарської державної нотаріальної
контори за місцем відкриття спадщини,
де дізнався, що все своє майно ОСОБА_7,
відповідно до заповітів від 29.04.2003 року
(посвідчений секретарем
Коростківської сільської ради
Любарського району, Житомирської
області ОСОБА_4 та зареєстрований в
реєстрі за №80) та 31.10.2008 року
(посвідчений головою Коростківської
сільської ради Любарського району,
Житомирської області ОСОБА_4 та
зареєстрований в реєстрі за №131),
заповів дружині свого покійного брата,
а саме ОСОБА_3 За наведених обставин
позивач вважає, що заповіти від 29.04.2003
року та 31.10.2008 року підписані не
заповідачем - ОСОБА_7, а тому просив суд
визнати недійсними вищезазначені
заповіти складені від імені ОСОБА_7 та
відшкодувати йому моральну шкоду в
сумі 8779 грн.

Рішенням Любарського районного суду
Житомирської області від 16 листопада
2012 року позов задоволено. Визнано
заповіти від 29.04.2003 року та 31.10.2008 року
зареєстровані Коростківською
сільською радою Любарського району,
Житомирської області та підписані від
імені ОСОБА_7 на майно, а саме: земельну
ділянку 0,63 га. та розташований на ній
житловий будинок, що знаходиться в
с.Коростки, Любарського району,
Житомирської області - недійсними.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2
витрати за проведення
судово-почеркознавчої експертизи у
сумі - 2122 грн. 56 коп., витрати за
отримання юридичних послуг у сумі - 9421
грн.20 коп., витрати по сплаті судового
збору у сумі - 321 грн. 90 коп., моральну
шкоду у сумі - 8779 грн.00 коп.

В апеляційних скаргах апелянти
просять скасувати рішення суду,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційних
скарг, колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги підлягають
частковому задоволенню з таких
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
01 листопада 2008 року помер ОСОБА_7 За
життя ОСОБА_7 склав заповіти:

від 13 березня 2002 року, яким заповів
ОСОБА_2 жилий будинок, який
розташований на приватизованій
земельній ділянці 0, 63 га і все -
рухоме та нерухоме майно, яке
знаходиться в с. Коростки Любарського
району Житомирської області;

від 29 квітня 2003 року, яким заповів
ОСОБА_3 жилий будинок, який
розташований на приватизованій
земельній ділянці 0, 63 га і все -
рухоме та нерухоме майно, яке
знаходиться в с. Коростки Любарського
району Житомирської області;

від 31 жовтня 2008 року, яким заповів
ОСОБА_3 , все своє майно, яке буде
належати йому на день смерті, з чого б
воно не складалося та де б воно не
знаходилося.

Спірні заповіти посвідчені
секретарем та головою Коростківської
сільської ради Любарського району
Житомирської області та зареєстровані
в установленому законом порядку.

Згідно з частиною 1 ст.534 ЦК України
(1963 р.) кожний громадянин може залишити
за заповітом усе своє майно або частину
його (не виключаючи предметів
звичайної домашньої обстановки і
вжитку) одній або кільком особам як тим,
що входять, так і тим, що не входять до
кола спадкоємців за законом, а також
державі або окремим державним,
кооперативним та іншим громадським
організаціям.

Заповіт повинен бути укладений у
письмовій формі з зазначенням місяця і
часу його ухвалення, підписаний
особисто заповідачем і нотаріально
посвідчений ( ст.541 ЦК УРСР, 1963 р.)

Згідно зі ст.1233 ЦК України заповітом
є особисте розпорядження фізичної
особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст.1234 ЦК України, право
на заповіт має фізична особа з повною
цивільною дієздатністю. Право на
заповіт здійснюється особисто.

Стаття 1236 ЦК України передбачає, що
чинність заповіту щодо складу спадщини
встановлюється на момент відкриття
спадщини. Заповідач має право скласти
заповіт щодо усієї спадщини або її
частини.

Відповідно до ст.1247 ЦК України,
заповіт складається у письмовій формі,
із зазначенням місця та часу його
складання. Заповіт має бути особисто
підписаний заповідачем.

Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК
України спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців). Спадкування
здійснюється за заповітом або за
законом. До складу спадщини входять усі
права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті.

За правилами ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

В обгрунтування позовних вимог
ОСОБА_2 посилався на те, що заповіти від
29 квітня 2003 року та 31 жовтня 2008 року
підписані не ОСОБА_7, а іншою особою.

Відповідно до ст.57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

За правилами ч. 1 ст.58 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 2 ст.59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Висновком судово-почеркознавчої
експертизи № 5949/5950/12-32 від 31 серпня 2012
року, проведеної експертами
Київського науково-дослідного
інституту судових експертиз,
встановлено, що підписи від імені
ОСОБА_7 в заповіті від 29.04.2003 року та
заповіті від 31.10.2008 року виконані не
тією особою, якою виконано підписи від
імені ОСОБА_7 в двох примірниках
заповіту від імені ОСОБА_7 від 13.03.2002
року. Підписи від імені ОСОБА_7 під №131
в журналі для реєстрації нотаріальних
дій Коростківської сільської ради
Любарського району Житомирської
області, в заповітах від 29 квітня 2003
року та 31 жовтня 2008 року виконані не
ОСОБА_7, не ОСОБА_3 Підпис від імені
ОСОБА_7 під №80 в журналі для реєстрації
нотаріальних дій Коростківської
сільської ради Любарського району
Житомирської області за 1998-2007 роки
виконаний не ОСОБА_7, не ОСОБА_3 Цей
підпис виконано ОСОБА_4

Відповідно до ч. 2 ст.1257 ЦК України за
позовом заінтересованої особи суд
визнає заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Вирішуючи спір, судом першої
інстанції встановлені дійсні
обставини по справі, перевірені доводи
позивача про те, що ОСОБА_7 заповіти від
29 квітня 2003 року та 31 жовтня 2008 року не
підписував і саме з цих підстав суд
визнав їх недійсними.

Таким чином, враховуючи встановлені
обставини справи є правильним висновок
суду першої інстанції, про задоволення
позову ОСОБА_2 про визнання заповітів
недійсними.

Рішення суду в частині вирішення
позовних вимог про визнання заповітів
недійсними ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Разом з тим, не можна погодитися з
судовим рішенням в частинні стягнення
моральної шкоди з відповідачки ОСОБА_4

Моральна шкода відшкодовується тій
фізичній особі, права якої
безпосередньо були порушені
протиправними діями інших осіб.

Стягнувши на користь позивача з
відповідачки ОСОБА_4 8779 грн. моральної
шкоди, суд не взяв до уваги, що відсутні
правові підстави для стягнення
моральної шкоди на користь ОСОБА_2

Відповідно до ст.88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджену судові витрати.

Відповідачами по даній справі є
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Однак суд першої
інстанції стягнув судові витрати лише
з відповідачки ОСОБА_4 Тому рішення
суду в цій частині також підлягає
скасуванню.

Відповідно до ст.1 Закону України „
Про граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу у цивільних
та адміністративних справах" розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних справах, не може
перевищувати 40 відсотків встановленої
законом мінімальної заробітної плати
у місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засідання, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді.

З огляду на наведене, колегія суддів
стягує з відповідачів на користь
ОСОБА_2 понесені ним витрати за
проведення судово-почеркознавчої
експертизи в сумі 2122 грн. 56 коп., по
оплаті судового збору в сумі 321 грн. 90
коп., та витрати за надання правової
допомоги в судовому засіданні в сумі 3
521 грн. 20 коп. Оскільки позивачем не
надано доказів про те, скільки часу
витрачено адвокатом ОСОБА_8 на
вчинення процесуальних дій поза
судовим засіданням та під час
ознайомлення з матеріалами справи,
тому колегія суддів відмовляє у
стягненні витрат на правову допомогу в
сумі 5 900 грн.

Керуючись ст. ст.209, 303,304, 307, 309,313, 314, 316
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_4, представника
ОСОБА_4 - ОСОБА_5, представника ОСОБА_3 -
ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Любарського районного суду
Житомирської області від 16 листопада
2012 року в частині задоволення позову
про відшкодування моральної шкоди та
судових витрат скасувати та ухвалити в
цій частині нове рішення.

Відмовити в задоволенні позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа -
Коростківська сільська рада
Любарського району про відшкодування
моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
2982 грн. 83 коп. судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2
2982 грн. 83 коп. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти.

Головуючий

Судді