Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/3486/13 Головуючий
у суді І-ї інстанції Український В.В.
Доповідач Белінська І. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

24.12.2013 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

Белінської І.М. - головуючої,

Суровицької Л.В.,

Чельник О.І.,

при секретареві - Чорній В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про
визнання права власності на ? частку
майна, яке є об»єктом спільної сумісної
власності подружжя, про поділ майна, та
за зустрічним позовом про встановлення
факту проживання однією сім»єю без
реєстрації шлюбу, визнання права
власності на майно та про поділ
спільного майна за апеляційними
скаргами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на рішення
Знам»янського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 16 жовтня
2013 року,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2012 року ОСОБА_5
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6
про визнання права власності на ?
частку у майні, яке є спільною сумісною
власністю, та про поділ майна.

Посилалась на те, що з 25.07.2005
року перебуває з відповідачем у
зареєстрованому шлюбі, під час якого
вони придбали на ім»я відповідача за
рахунок кредиту автомобіль ЗАЗ DAEWOO
Т13110, державний номер НОМЕР_1, за який
ними було сплачено ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
75 700грн.22 коп. у повернення кредиту.

Просила визнати за нею права
власності на ? частку автомобіля,
поділити його в натурі, виділивши
автомобіль відповідачу та стягнувши з
нього на її користь грошову
компенсацію вартості належної їй
частки, тобто 37 850 грн.11 коп.

У вересні 2013 року ОСОБА_6 подав
зустрічний позов. Зазначив, що
позивачка не включила до загального
обсягу майна, що підлягає поділу, інше
майно, яке є їх спільною сумісною
власністю, на суму 132 319 гривень 20 коп..

Посилався на те, що фактично
вони з позивачем проживали однією
сім»єю як чоловік і жінка без
реєстрації шлюбу з 1998 року. Проживаючи
у будинку ОСОБА_5, який належав їй на
праві власності, вони за рахунок
спільних коштів здійснили невід»ємні
від будинку його поліпшення, а саме: у
1998 році побудували гараж, вартістю 5000
гривень; у 2002 році здійснили
газифікацію будинку, витративши 4 300
гривень; у 2003 році змонтували систему
опалення будинку на суму 2000 гривень,
перебудували та виконали косметичний
ремонт будинку на суму 3000 гривень; у 2007
році здійснили капітальний ремонт
будинку на суму 9000 гривень, встановлено
металопластикові вікна на суму 3500
гривень, проведено воду до будинку - 3500
гривень, придбано та встановлено ванну
- 1000 гривень, унітаз - 730 гривень, мийку
-830 гривень; у 2008 році встановлено
газовий котел-колонку «Нова Флорида»,
на що витрачено 6400 гривень.

Крім того, за час спільного
проживання у тому числі і у шлюбі, за
вони придбали побутову техніку, меблі,
інші предмети інтер»єру та побуту,
мотоцикл ІЖ Юпітер 5 та автомобіль ЗАЗ,
вартістю 41 000 гривень.

Також у 2000 році вони придбали для
сина позивача житловий будинок по
АДРЕСА_1 за 5000 гривень, у 2007 році надали
йому грошову допомогу у сумі 5000
гривень, заплативши за викопану
криницю.

Під час спільного подружнього
життя на його ім»я було оформлено
кредит у ПАТ « Альфа Банк» у розмірі 7 852
долари 90 центів США, які вони
використали на ремонт належного
позивачу житлового будинку та на
допомогу її синові. На час розірвання
шлюбу залишок боргу склав 3 754 долари 90
центів.

Посилаючись на ці обставини,
просив встановити факт їх з позивачем
проживання разом без реєстрації шлюбу
однією сім»єю з 1998 року по 25.07.2005 року,
визнати за ним право власності на ?
частку спільного сумісного майна,
вартістю 66 159 грн.60 коп., поділити майно
в натурі, виділивши йому автомобіль,
вартістю 41 000 гривень, та стягнути з
позивача на його користь грошову
компенсацію різниці вартості майна у
розмірі 25 159 гривень 60 коп. та 1877 доларів
45 центів США ( 15 395 грн.9 коп.) ? частини
боргу за кредитним договором.

У листопаді 2012 року ОСОБА_5,
частково визнавши зустрічний позов,
змінила позовні вимоги (а.с.86). Просила
поділити майно, яке є спільною сумісною
власністю, виділивши в натурі
відповідачу все майно: автомобіль,
домашній кінотеатр, телевізор,
супутникову антену, холодильник, диван,
усього на 40 229 гривень, стягнувши з
відповідача на її користь грошову
компенсацію вартості ? частини
спірного майна, 20 114 грн.50 коп.

У грудні 2012 року відповідач
доповнив зустрічний позов (а.с.114. т.1), а
у жовтні 2013 року остаточно уточнив
позовні вимоги (а.с. 14, т.2) і просив
встановити факт їх з позивачем
проживання разом без реєстрації шлюбу
однією сім»єю в період з 1998 року по
25.07.2005 року поділити майно, виділивши
йому в натурі автомобіль, за позивачем
залишити всі поліпшення, зроблені у
будинку, вартістю 100 314 гривень,
стягнувши з позивача на його користь
різницю у вартості отриманого після
поділу майна у сумі 32 042 грн.50 коп. Від
позовних вимог про поділ рухомого
майна, крім автомобіля, відмовився.

Рішенням Знам»янського
міськрайонного суду від 16 жовтня 2013
року первісний та зустрічний позови
задоволено частково: за ОСОБА_5 визнано
право власності на ? частину автомобіля
ЗАЗ ДЕУ, вартістю 36 229 грн. За ОСОБА_6
визнано право власності на ? частку
майна, що є об»єктом права спільної
сумісної власності, вартістю 68 271 грн.50
коп.

Розділено спірне майно в натурі:
виділено ОСОБА_6 автомобіль ЗАЗ ДЕУ;
стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6
грошову компенсацію різниці у вартості
майна у розмірі 32 042 грн.50 коп., 7 697
гривень 50 коп. як 1/2 частку боргу за
кредитним договором з ПАТ «
Альфа-Банк». В порядку розподілу
судових витрат стягнуто з ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_6 4 559 грн.70 коп. ( 3800 грн.
вартості судово-будівельної
експертизи, 759 грн. судового збору).

В апеляційній скарзі ОСОБА_5
просить змінити рішення шляхом
визнання за нею права власності на ?
частину автомобіля, передачі
автомобіля відповідачу в натурі та
стягнення з відповідача на її користь
вартості ? частки автомобіля у сумі 18 114
грн.50 коп., а рішення у частині
задоволених зустрічних вимог
скасувати і відмовити у задоволенні
зустрічного позову у повному обсязі..
Посилається на неповне з»ясування
обставин, які мають значення для
справи, невідповідність висновку суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального і процесуального права.
Вказує на те, що висновок суду про
доведеність відповідачем факту їх
спільного проживання однією сім»єю без
реєстрації шлюбу з 1998 року по 2005 рік не
відповідає дійсності та є недоведеним.
Суд не взяв до уваги, що їй належить
лише 14/25 часток домоволодіння ,решта -
11/25 часток належить на праві власності
ОСОБА_7, її доньці. При оцінці висновку
судової будівельно-технічної
експертизи суд не взяв до уваги час,
коли проводились відповідні роботи у
житловому будинку. Всупереч ч.3ст.65 СК
України суд стягнув з неї 1/2 частину
кредитного боргу відповідача, про який
вона не знала і згоди на його одержання
не давала.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6
просить скасувати рішення у частині
стягнення з ОСОБА_5 на його користь ?
частини кредитного боргу і ухвалити
нове, яким стягнути не 7 697 грн.50 коп., а 15
395 грн.9 коп., посилаючись на помилку
суду при підрахунку цієї суми. В решті
просить залишити рішення без змін.

Заслухавши пояснення сторін, їх
представників, дослідивши долучені до
матеріалів справи письмові докази,
колегія суддів вважає, що апеляційні
скарги підлягають частковому
задоволенню, а рішення Знам»янського
міськрайонного суду від 16 жовтня 2013
року - скасуванню з ухваленням нового
рішення з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з»ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні. Під час ухвалення
рішення суд має вирішити питання,
наведені у ст.214 ЦПК України, зокрема, чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Проте, цим вимогам рішення
суду першої інстанції не відповідає у
повній мірі.

Задовольняючи частково
первісний та зустрічний позови, суд
першої інстанції виходив з того, що з 1998
року по 25.07.2005 року сторони проживали
однією сім»єю як чоловік і жінка без
реєстрації шлюбу, а з 25.06.2005 року - у
зареєстрованому шлюбі. За цей час вони
за спільні кошти здійснили поліпшення
у житловому будинку та надвірних
будівлях, що знаходиться по АДРЕСА_2, на
суму 100 314 гривень, придбали автомобіль
ЗАЗ ДЕУ, вартістю 36 229 гривень, та мають
борг по поверненню кредиту перед ПАТ
«Альфа-Банк» у розмірі 3690,32 долари США.

Як видно з матеріалів справи і
встановлено судом, 25.07.2005 року сторони
зареєстрували шлюб та проживали однією
сім»єю до квітня 2012 року (а.с.3,5, т.1). У 2007
році сторони за рахунок кредитних
коштів придбали автомобіль марки ЗАЗ
-DAEWOO, модель Т13110, реєстраційний №
НОМЕР_1, що підтверджується свідоцтвом
про реєстрацію транспортного засобу
від 17.05.2007 року на ім»я ОСОБА_6 Згідно із
висновком автотоварознавчої
експертизи №183 від 13.11.2012 року ринкова
вартість зазначеного автомобіля
складає 36 229 гривень (а.с.95,т.1).

За таких обставин, суд першої
інстанції обґрунтовано виходив з того,
що цей автомобіль є спільним сумісним
майном колишнього подружжя, частки
кожного із сторін у цьому майні є
рівними і кожний з подружжя має право
власності на ? частину автомобіля.
Поділ автомобіля проведено з
дотриманням норм матеріального права,
з урахуванням тієї обставини, що майно
є неподільним. Отже, суд, відповідно до
ст.ст. 60, 61, 69, 71 СК України та з
урахуванням думки сторін щодо способу
поділу цього майна, присудив
автомобіль відповідачу із сплатою на
користь позивача вартості ? його
частини, тобто 18 114грн.50 коп.

З додержанням положень ч.4ст.65 СК
України та роз»ясень, що містяться у п.24
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 21.12.2007 року №11 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» вирішено
питання щодо боргу сторін, який
утворився внаслідок укладення
відповідачем 26.09.2008 року кредитного
договору № 500174366 з ПАТ «АЛЬФА-БАНК» на
суму 7852,90 доларів США (а.с.46,т.1).
Позивачем не надано доказів
недійсності цього договору та доказів,
які б свідчили, що одержані за цим
договором кошти не були використані в
інтересах сім»ї. Відповідач пояснив, що
ці кошти були використані на ремонт
житлового будинку АДРЕСА_2 та на
допомогу синові позивача. На час
розірвання шлюбу залишок боргу за
кредитним договором становив 3 754,90
доларів США, що еквівалентно 30 790 грн.18
коп., які має повернути Банку ОСОБА_6
Тому суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про те, що з
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 слід стягнути
? частину залишку боргу, який складає
1877,45 доларів США, що еквівалентно 15 395
гривень 9 копійок.

Отже, суд першої інстанції
правильно визначив норми
матеріального права, які підлягають
застосуванню до спірних правовідносин,
але при визначенні розміру частки
боргу допустив помилку, тому рішення в
цій частині підлягає зміні.

Разом з тим, вирішуючи спір про
визнання майна ( поліпшень у житловому
будинку та господарських будівель)
об»ктом спільної сумісної власності
сторін, суд першої інстанції допустив
порушення норм матеріального права,
вважав доведеними обставини, які
насправді такими не є, що відповідно до
ст.309 ЦПК України є підставою для
скасування рішення суду і ухвалення
нового рішення.

Задовольняючи зустрічний позов,
суд дійшов висновку про те, що сторони
дійсно з 1998 року по 25.07.2005 року, тобто по
день реєстрації шлюбу, проживали
однією сім»єю як чоловік і жінка без
реєстрації шлюбу, а тому усі
поліпшення, зроблені у житловому
будинку АДРЕСА_2 та господарських
будівлях, які зазначені у
судово-будівельній експертизі, є
спільним сумісним майном сторін, кожна
з яких має право власності на ? його
частку. При цьому суд не навів у
мотивувальній частині рішення, яке
саме майно він включив до цієї маси, не
зазначив час, коли були зроблені ці
поліпшення.

З урахуванням положень ст.5 ЦК
України щодо дії актів цивільного
законодавства у часі, правила,
передбачені ст.74 СК України, яка
набрала чинності з 1.01.2004 року, не
застосовуються до правовідносин, які
мали місце до дня набрання чинності
Сімейного кодексу України.

В обґрунтування зустрічних
позовних вимог ОСОБА_6 посилався на те,
що з 1998 року він проживав з ОСОБА_5
однією сім»єю як чоловік та жінка без
реєстрації шлюбу, а з 25.07.2005 року по 2012
рік у зареєстрованому шлюбі і за цей
період ними за рахунок спільних коштів
та праці було побудовано гараж,
вартістю 36 592 гривні, та здійснено
ремонтно-будівельні роботи у
домоволодінні АДРЕСА_2 на суму 63 722 грн.

Кодекс про шлюб та сім»ю України
(1969р.) не містить норм, які були б
аналогічні ст.74 СК України, якою
передбачено, що якщо чоловік і жінка
проживають однією сім»єю, але не
перебувають у шлюбі, майно, набуте ними
за час спільного проживання, належить
їм на праві спільної сумісної
власності, якщо інше не встановлено
письмовим договором між ними.

Згідно із ч.1 ст.17 Закону України
«Про власність» (1991р), який втратив
чинність 20.06.2007 року, майно, придбане
внаслідок спільної праці членів сім»ї,
є їх спільною сумісною власністю, якщо
інше не встановлено письмовою угодою
між ними.

Встановлено, що на підставі
рішення Знам»янського міськрайонного
суду від 1.07.1994 року (а.с.75,т.1) ОСОБА_5 на
праві власності належить 14/25 часток
житлового будинку та господарських
будівель, які знаходяться по АДРЕСА_2,
право власності на іншу частку у
розмірі 11/25 від усього домоволодіння
було визнане за колишнім чоловіком
ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Домоволодіння було поділене між
сторонами в натурі.

7.12.2005 року донька позивача
ОСОБА_7 отримала свідоцтво про право на
спадщину за законом після смерті
батька, ОСОБА_8, на 11/25 часток
зазначеного домоволодіння (а.с.76,77,т.1).

Незалежно від часу прийняття
спадщини вона належить спадкоємцеві з
часу відкриття спадщини.

Згідно із рішенням Знам»янського
міськрайонного суду від 16.03.1999 року
попередній шлюб ОСОБА_6 з ОСОБА_9,
зареєстрований 13.10.1984 року, було
розірвано (а.с.117,т.1). Розірвання шлюбу
зареєстровано у серпні 2005 року, що
вбачається з ксерокопії паспорта
відповідача (а.с.39,т.1).

У спірному будинку ОСОБА_6 був
зареєстрований за місцем свого
постійного проживання лише 28.04.2007 року.

Таким чином, доводи ОСОБА_6 про
те, що він проживав у спірному будинку
з 1998 року однією сім»єю з ОСОБА_5, яка
заперечує цей факт, не відповідають
обставинам справи, оскільки на цей час
він перебував у сімейних відносинах із
своєю дружиною ОСОБА_9

У матеріалах справи відсутні
докази, які б достовірно свідчили про
те, що у 1998 році сторони проживали
сім»єю, а також належні та допустимі
докази, які б доводили факт будівництва
сторонами гаража, як об»єкта права їх
спільної власності, у домоволодінні, що
належало на той час на праві часткової
спільної власності ОСОБА_5 та її
колишньому чоловікові.

Оскільки встановлення факту
проживання однією сім»єю до реєстрації
шлюбу з позивачем необхідно
відповідачу для забезпечення доказів
факту створення майна, що є об»єктом
спільної сумісної власності у цей
період, а суд першої інстанції відмовив
йому у позові щодо включення до цього
майна вартості робіт, виконаних у 1999-2003
роках,і він таке рішення не оскаржив в
апеляційному порядку, - колегія суддів
не перевіряє законність і
обґрунтованість рішення у цій частині (
улаштування газопостачання у будинку у
1999-2000 роках, системи опалення та
косметичний ремонт у 2003 році) та вважає,
що поскільки у зв»язку із викладеним
цей факт ( у період 1999-2005 роки) не має
юридичного значення, у задоволенні
зустрічного позову про встановлення
факту проживання однією сім»єю без
реєстрації шлюбу протягом цього
періоду слід відмовити саме з цих
підстав.

Що стосується позовних вимог
зустрічного позову про стягнення
грошової компенсації вартості
ремонтно-будівельних робіт, виконаних
у спірному будинку у період шлюбу, у
2007-2008 роках, то вони підлягають
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

ОСОБА_5 не заперечувала, що у
період проживання з відповідачем у
зареєстрованому шлюбі вони дійсно за
рахунок спільних коштів замінили
вікна у належній їй частині будинку на
металопластикові, побудували нову
огорожу, виконали ремонт у будинку,
придбали та встановили газовий котел
-колонку «Нова Флорида», а тому
апеляційний суд вважає ці обставини
встановленими. Крім того, суд вважає
доведеним факт придбання та
улаштування у будинку за спільні кошти
сторін у період шлюбу ванни, мийки,
унітазу, оскільки посилання ОСОБА_5 на
те, що це обладнання було придбано її
донькою, співвласницею будинку, не
підтверджено доказами. Разом з тим,
позивач не заперечувала, що цими
предметами користувались вони з
відповідачем.

Відповідно до локального
кошторису на ремонтно-будівельні
роботи, виконаного у рамках проведеної
у суді першої інстанції судової
будівельної експертизи, вартість
котлів сталевих жаротрубних
пароводогрійних на рідкому паливі або
газі відповідної теплопродуктивності
становить 5464 грн., вартість мийки - 854
грн., унітазу -849 грн., ванни - 6008 грн.,
огорожі - 10 751 грн, металопластикових
вікон - 2907 грн., усього 26 833 грн.

З урахуванням положень ст.61 СК
України, зазначене майно належить
сторонам на праві спільної сумісної
власності, і кожний має право власності
на ? частку цього майна. Зважаючи на
недоцільність поділу його в натурі та з
урахуванням доводів сторін, суд вважає,
що воно має бути виділене ОСОБА_5 із
сплатою нею на користь ОСОБА_6 грошової
компенсації вартості його частки,
тобто 13 416 грн.

Зустрічні позовні вимоги про
стягнення з позивача грошової
компенсації вартості його частки у
проведеному у 2007 році ремонті усього
житлового будинку ( крім
вищезазначених ремонтно-будівельних
робіт) задоволенню не підлягають,
оскільки ці роботи не виходять за рамки
звичайного поточного ремонту. Крім
того, такі вимоги є безпідставними,
оскільки позивачу належить лише 14/25
часток житлового будинку та
господарських будівель, а тому,
незалежно від того, чи був будинок
розділений між співвласниками в
натурі, чи ні, ОСОБА_5 не несе цивільної
відповідальності у правовідносинах,
які насправді виникли між ОСОБА_6 та
ОСОБА_7

Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України
підлягає зміні розподіл судових
витрат, визначений судом першої
інстанції. З урахування розміру
задоволених позовних вимог за
первісним та зустрічним позовом та
можливості взаємозаліку сум, що
підлягають стягненню з однієї сторони
на користь іншої, з ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_6 слід стягнути 115 гривень
судового збору та 296 гривень коштів на
оплату судової експертизи, усього 411
грн.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 303. 304, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК
України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_5 і ОСОБА_6
задовольнити частково.

Рішення Знам»янського
міськрайонного суду від 16 жовтня 2013
року скасувати і ухвалити нове рішення,
яким:

Позов ОСОБА_5 та зустрічний позов
ОСОБА_6 про поділ спільного сумісного
майна задовольнити частково.

Розділити майно, що є спільною
сумісною власністю подружжя, залишивши
у власності ОСОБА_6 автомобіль марки
ЗАЗ Daewoo Т13110, реєстраційний № НОМЕР_1,
вартістю 36 229 гривень. Стягнути з ОСОБА_6
на користь ОСОБА_5 грошову компенсацію
вартості ? частки автомобіля - 18 114
гривень 50 коп..

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6
грошову компенсацію вартості ? частини
елементів житлового будинку(
металопластикових вікон), обладнання
( котел-колонка «Нова Флорида»,
ванна, унітаз, мийка), огорожі у розмірі
13 416 грн., визнавши за нею право
власності на зазначене майно, та 15 395
гривень у рахунок погашення боргу за
кредитним договором №500174366 від 26.09.2008
року, укладеним між ОСОБА_6 та ПАТ
«Альфа-Банк», всього 28 811 гривень.

Відмовити ОСОБА_6 у задоволенні
зустрічного позову в частині
встановлення факту проживання з ОСОБА_5
однією сім»єю як чоловіка і жінки без
реєстрації шлюбу з 1998 року по 2005 рік.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_6 у відшкодування судових витрат
411 гривень.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ на протязі 20 днів з дня набрання
ним законної сили.

ГОЛОВУЮЧА:

СУДДІ: