Провадження № 2/755/187/13
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"08" квітня 2013 р. Дніпровський
районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді Яровенко Н.
розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за позовом
публічного акціонерного товариства
«БТА Банк» до ОСОБА_1 про звернення
стягнення на предмет іпотеки та
Позивач звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_1 про звернення стягнення на
предмет іпотеки та виселення
посилаючись на те, що 13 березня 2008 року
між ВАТ «БТА Банк» (правонаступником
якого є ПАТ «БТА Банк») та ОСОБА_1 було
укладено кредитний договір на суму 2 095
750 грн. 00 коп. терміном на 180 місяців з 13
березня 2008 року по 13 березня 2023 року з
процентною ставкою 19 % на рік. З метою
забезпечення виконання цього
зобов'язання 13 березня 2008 року між
банком і відповідачем був укладений
договір іпотеки, за яким ОСОБА_1 було
передано в іпотеку належну йому
квартиру АДРЕСА_1. Відповідач
зобов'язання за кредитним договором не
виконує належним чином, в зв'язку з чим
виникла заборгованість, яка станом на
30.09.2012 року складає 4 992 133 грн. 08 коп. Тому
позивач просить суд у рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором звернути стягнення на
предмет іпотеки шляхом визнання права
власності на спірну квартиру;
припинити право власності ОСОБА_1 на
спірну квартиру; визнати за ПАТ «БТА
Банк» право власності на спірну
квартиру; зняти з реєстраційного
обліку спірної квартири ОСОБА_2;
виселити відповідача зі спірної
квартири; судові витрати покласти на
Представник позивача в судове
засідання не з'явився, надійшла заява
про розгляд справи у його відсутність,
проти ухвалення заочного рішення не
Відповідач до суду не з'явився, причини
неявки суду не повідомив, хоча про день,
час та місце розгляду справи
повідомлявся належним чином, а тому по
справі необхідно ухвалити заочне
рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК
України, через неявку відповідача в
судове засідання.

Суд, дослідивши матеріали справи
приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 13
березня 2008 року між Відкритим
акціонерним товариством «БТА Банк» та
ОСОБА_1 було укладено договір кредитної
лінії № 007/016/08-22-4, відповідно до умов
якого банк відкрив відповідачу
відновлювальну кредитну лінію в сумі 2
095 750 грн. 00 коп. терміном на 180 місяців, з
13 березня 2008 року по 13 березня 2023 року,
з процентною ставкою 19 % на рік (а.с.11-14).

13 березня 2008 року між Відкритим
акціонерним товариством «БТА Банк» та
ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №
1 до договору кредитної лінії №
007/016/08-22-4 від 13.03.2008 року (а.с.15).

В подальшому ВАТ «БТА Банк» було
змінено своє найменування на Публічне
акціонерне товариство «БТА Банк»
(а.с.46-47).

На виконання вимог кредитного договору
№ 007/016/08-22-4, відповідно до заяви на
видачу готівки № 1762 від 13.03.2008 року,
позивачем було надано відповідачу
кредит у вигляді готівкових коштів
(а.с.20).

13 березня 2008 року між Відкритим
акціонерним товариством «БТА Банк» та
ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки №
007/016/08-22-4-3, за яким ОСОБА_1 було передано
в іпотеку належну йому квартиру
АДРЕСА_1 (а.с.29-32).

Предмет іпотеки належить відповідачу
на підставі договору купівлі-продажу,
посвідченого 16.03.2006 року приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_3,
зареєстрованого в реєстрі за № 908 та в
Київському міському бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна
27.03.2006 року і записаного у реєстрову
книгу № д. 1120-131 за реєстровим № 4185
(а.с.33-36).

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК та інших актів цивільного
законодавства.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа зобов'язується
надати грошові кошти позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України
встановлено, якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилась, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
ст. 1048 цього Кодексу.

Згідно пункту 9.1 кредитного договору,
за прострочення позичальником
зобов'язань з погашення кредиту
(траншу) та/або сплати відсотків за його
користування та/або інших платежів
згідно умов цього договору та
додаткових угод до нього, позичальник
зобов'язаний сплатити на користь банку
пеню у розмірі 0,5% від суми прострочених
зобов'язань за кожен день прострочення,
але не більше подвійної облікової
ставки НБУ, що діяла у період, за який
сплачується пеня.

З розрахунку заборгованості
вбачається, що станом на 30.09.2012 року у
ОСОБА_1 виникла заборгованість за
кредитним договором у сумі 4 992 133 грн. 08
коп., що включає в себе: прострочену
заборгованість за кредитом у розмірі 1
741 344 грн. 52 коп.; прострочену
заборгованість за сплатою процентів у
розмірі - 555 670 грн. 75 коп.; 3% річних за
несвоєчасне погашення кредитів та
сплату процентів - 74 466 грн. 20 коп.;
інфляційні витрати за несвоєчасне
погашення заборгованості та процентів
- 103 109 грн. 30 коп.; пеню нараховану за
несвоєчасне погашення кредиту та
процентів - 2 517 542 грн. 31 коп. (а.с.21-28).

Статтею 572 ЦК України передбачено, що в
силу застави кредитор
(заставодержатель) має право у разі
невиконання боржником (заставодавцем)
зобов'язання, забезпеченого заставою,
одержати задоволення за рахунок
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами цього боржника,
якщо інше не встановлено законом (право
застави).

Судом встановлено, що відповідач
жодного разу не здійснював платежі за
кредитним договором № 007/016/08-22-4.

Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі
невиконання зобов'язання,
забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення на предмет застави. За
рахунок предмета застави
заставодержатель має право
задовольнити в повному обсязі свою
вимогу, що визначена на момент
фактичного задоволення, включаючи
сплату процентів, неустойки,
відшкодування збитків, завданих
порушенням зобов'язання, необхідних
витрат на утримання заставленого
майна, а також витрат, понесених у
зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо
інше не встановлено договором.

Крім того, право позивача на звернення
стягнення на предмет іпотеки для
задоволення своїх вимог передбачено п.
7.1.2 кредитного договору та п. 6 договору
іпотеки.

Згідно ст. 590 ЦК України, звернення
стягнення на предмет застави
здійснюється за рішенням суду, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Заставодержатель набуває
право звернення стягнення на предмет
застави в разі, коли зобов'язання не
буде виконано у встановлений строк
(термін), якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України
«Про іпотеку», у разі невиконання або
належного виконання боржником
основного зобов'язання
iпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог iпотекодержателя.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України
«Про іпотеку», іпотекодержатель може
задовольнити забезпечену іпотекою
вимогу шляхом набуття права власності
на предмет іпотеки. Правовою підставою
для реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання.

З пунктів 6.2.3.1 та 6.2.3.2 договору іпотеки
№ 007/016/08-22-4-3 від 13 березня 2008 року між
Відкритим акціонерним товариством
«БТА Банк» та ОСОБА_1 вбачається, що
іпотекодержатель та іпотекодавець
дійшли згоди про звернення стягнення
на предмет іпотеки шляхом передачі
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання у випадку не
виконання або неналежного виконання
ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним
договором та визначили, що банк на свій
розсуд вибирає один із наведених нижче
способів звернення стягнення на
предмет іпотеки, укладеним шляхом
здійснення застереження про
задоволення вимог іпотекодержателя
(а.с.31).

В частині 2 пункту 39 Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» зазначено, що
суди мають виходити з того, що з
урахуванням цим норм права не
виключається можливість звернення
стягнення на предмет іпотеки в такий
спосіб і набуття іпотекодержателем
права власності на нього за рішенням
суду, оскільки цими нормами
передбачено задоволення вимог
іпотекодержателя шляхом набуття права
власності на предмет іпотеки, яке
ототожнюється зі способом звернення
стягнення, якщо його передбачено
договором. Тому в разі встановлення
такого способу звернення стягнення на
предмет іпотеки в договорі
іпотекодержатель на підставі частини
другої статті 16 ЦК має право вимагати
застосування його судом.

Згідно п. 6.1 договору іпотеки №
007/016/08-22-4-3 від 13 березня 2008 року між
Відкритим акціонерним товариством
«БТА Банк» та ОСОБА_1, іпотеко держатель
набуває право звернення стягнення на
предмет іпотеки у разі, якщо на день,
визначений основним зобов'язанням,
іпотекодавець не поверне іпотеко
держателю суму кредиту, проценти за
користування кредитом, пеню, іншу
заборгованість, платежі та санкції, що
передбачені та/або випливають з
основного зобов'язання, а також в інших
випадках, передбачених основним
зобов'язанням та договором іпотеки, в
тому числі у випадку одноразового
прострочення основного зобов'язання
(як основного боргу, так і процентів).

Таким чином, суд вважає, що позивач
набув право звернення стягнення на
предмет іпотеки шляхом набуття права
власності на квартиру АДРЕСА_1, ринкова
вартість якої згідно висновку ТОВ «АКО
Експерт» складає 377 992 грн. 89 коп. (а.с.41).

Щодо вимог про виселення відповідача
та зняття з реєстраційного обліку
ОСОБА_2, то в цій частині позов не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

З довідки форма 3 вбачається, що у
квартирі АДРЕСА_1 прописані ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2
(а.с.38).

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України
«Про іпотеку», звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей. Виселення
проводиться у порядку, встановленому
законом.

Частини 2 і 3 ст. 40 Закону України «Про
іпотеку» встановлюють певний порядок
дій банку: після прийняття рішення про
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення всі мешканці зобов'язані на
письмову вимогу іпотекодержателя або
нового власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

У пункті 43 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
судам роз'яснено, що при розгляді
позову іпотекодержателя про виселення
мешканців із житлового будинку чи
житлового приміщення в разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
враховувати таке.

Згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, ст.
ст. 39-40 Закону України «Про іпотеку»
виселення мешканців із житлового
будинку чи житлового приміщення, яке є
предметом іпотеки, проводиться в
порядку, встановленому законом. При
цьому суд за заявою іпотекодержателя
одночасно з рішенням про звернення
стягнення на предмет іпотеки за
наявності підстав, передбачених
законом, ухвалює рішення про виселення
мешканців цього житлового будинку чи
житлового приміщення.

При цьому примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за певних умов: якщо мешканці
добровільно не звільнили житловий
будинок чи житлове приміщення, на яке
звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, протягом одного місяця з дня
отримання письмової вимоги
іпотекодержателя або нового власника
або в інший погоджений сторонами строк.

Так, позивачем у відповідності до
положень ст. 58, 59 ЦПК України, не було
надано належних і допустимих доказів,
які б свідчили про те, що відповідачу
направлялась вимога банку про
звільнення спірної квартири та ним
така вимога була отримана.

Отже, суд позбавлений можливості
виселити відповідача зі спірної
квартири, оскільки він має право в
добровільному порядку виселитись
протягом одного місяця з дня отримання
письмової вимоги про звільнення
спірної квартири.

Крім того, враховуючи, що в задоволені
позов в частині виселення відповідача,
суд відмовляє, тому відповідно не
вбачає підстав для зняття з реєстрації
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Отже, підлягає стягненню з відповідача
на користь позивача підлягає сплачений
в дохід держави судовий збір в сумі 3 219
грн. 00 коп.

Щодо вимоги позивача про стягнення
судового збору у розмірі 107 грн. 30 коп.,
то вона задоволенню не підлягає,
оскільки у задоволенні позову в цій
частині відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 526, 572, 589, 590, 629, 1050, 1054 ЦК України,
ст.ст. 33, 37, 39, 40 Закону України «Про
іпотеку», ст. ст. 9, 10 ЖК України,
постановою Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин», ст. ст. 10, 11, 57,
58, 60, 88, 209, 212-215, 218, 226 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов публічного акціонерного
товариства «БТА Банк» до ОСОБА_1 про
звернення стягнення на предмет іпотеки
та виселення мешканців задовольнити
частково.

Звернути стягнення на предмет іпотеки
за договором іпотеки посвідченим 13.03.2008
року приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
за реєстровим № 2401, а саме квартиру
АДРЕСА_1 за ціною 377 992 грн. 89 коп. без ПДВ,
що належить ОСОБА_1 за договором
купівлі-продажу, посвідченого 16.03.2006
року приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3,
зареєстрованого в реєстрі за №908 та
зареєстрованого в Київському міському
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна 27.03.2006 року і
записаного у реєстрову книгу № д. 1120-131
за реєстровим № 4185 шляхом набуття
права власності ПАТ «БТА Банк» в
рахунок часткового погашення
заборгованості за кредитним договором
№ 007/016/08-22-4.

Припинити право власності ОСОБА_1 на
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 29, 40
кв.м.

Визнати за публічним акціонерним
товариством «БТА БАНК» право власності
на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею
29, 40 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) на
користь ПАТ «БТА БАНК» 3 219 грн. 00 коп.
судового збору.

В решті позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, яку може бути
подано протягом 10 днів з дня отримання
його копії.

До суду може бути подана апеляційна
скарга на рішення суду протягом десяти
днів з дня його проголошення, а особами,
які не були присутні при його
оголошенні протягом десяти днів з дня
отримання копії рішення.

Суддя
Н. О.
Яровенко