Справа № 2/463/36/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 грудня 2013 року
Личакі
вський районний суд м. Львова

в складі: головуючого
судді                              Г
ирич С. В.

при секретарі судових засідань
ОСОБА_1

з участю представника
позивача                    ОСОБА_2

та представника
відповідачів                    ОСОБ
А_3

в м. Львові

у відкритому судовому засіданні

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
третьої особи приватного нотаріуса
ОСОБА_8 про визнання заповіту
недійсним, суд-

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду із позовом
до відповідачів, третьої особи про
визнання недійсним заповіту,
складеного 04.12.2009 року від імені ОСОБА_9
та посвідченого приватним нотаріусом
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_8, зареєстрованого в
реєстрі за №2586.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що
оспорюваний заповіт є недійсним в силу
того, що на час його складання її матір
ОСОБА_9 перебувала у такому стані при
якому не могла усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними. Так,
зазначила, що після укладення заповіту
04.12.2009 року її матір померла 12.12.2009 року
і причиною смерті є генералізований
атеросклероз. В останні роки життя
ОСОБА_9 стала часто хворіти, в 2008 року
перенесла операцію. У зв’язку із цим
вона частіше стала матір навідувати,
доглядала її приїжджаючи із м. Києва. Їй
відомо що в жовтні 2009 року стан
здоров’я матері різко погіршився,
результати аналізів були поганими,
кожного дня матері здійснювали
обезболюючі уколи.

За життя матері, у них склалися теплі
довірливі відносини, матір ніколи не
робила різниці між нею та її сестрою.
Завжди запевняла, що усе своє майно на
випадок смерті розподілить в рівних
частинах між дітьми. Про це свідчить і
той факт, що в жовтні 2009 року,
дізнавшись про погані результати від
аналізів, матір розпорядилася наявними
у неї грошовими заощадженнями
розділивши їх порівну між нею та
сестрою. Крім цього зазначила, що
приїхавши 09.12.2009 року у м. Львів із
Києва, вона застала матір у вкрай
важкому стані, однак остання не
розповідала нічого про те, що
напередодні уклала заповіт на користь
відповідачів. Про існування заповіту
вона дізналася лише після смерті
матері. Проаналізувавши власноручний
запис на заповіті «Заповіт прочитано
мною ОСОБА_9 вголос та власноручно
підписано» та підпис, стиль їх
виконання, вона зрозуміла, що вчинені
вони ОСОБА_9 в стані сильного душевного
хвилювання, емоційного потрясіння
внаслідок якого вона не могла
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними.

В судовому засіданні 13.03.2012 року
позивач ОСОБА_4, її представник ОСОБА_2
позовні вимоги підтримали, доповнили,
що позивачем жодним чином не ставиться
під сумнів психічний стан ОСОБА_9 на
момент укладення заповіту, оскільки
вважає, що матір не була психічно
хворою, чи страждала на недоумство.
Одночасно вважають, що внаслідок
загострення хвороби ОСОБА_9 в останні
місяці, вона відчувала сильні болі,
часто втрачала свідомість, стан
постійно погіршувався, що і в
сукупності вплинуло на її стан
здоров’я спричинивши їй сильні
душевні страждання та емоційні
потрясіння, внаслідок яких вона не
розуміла значення своїх дій на момент
укладення заповіту. А тому просять
позов задоволити.

В останнє судове засідання позивач не
з’явилася, однак забезпечила явку
свого представника ОСОБА_2,яка позов
підтримала повністю.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6,
представник відповідачів ОСОБА_3 в
судових засіданнях 13.03.2012 року та 23.04.2012
року позовні вимоги заперечили, суду
пояснили, що відповідач ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 постійно проживали із бабою
ОСОБА_9 в квартирі АДРЕСА_1. Також із
ними періодично проживала їх матір
ОСОБА_5 Позивач проживала в м. Києві,
інколи навідувала свою матір. В останні
роки життя ОСОБА_9 дійсно хворіла, однак
стан її погіршився за декілька місяців
до смерті. При цьому ствердили, що
ОСОБА_9 за деякий час до смерті було
діагностовано рак крові, але доводи
позивача про наявність у неї раку
кишківника не відповідають дійсності і
спростовуються даними гістологічних
досліджень.

Відповідач ОСОБА_6 вказав, що за два
місяці до смерті баба казала, що хоче
побачитися з нотаріусом. Він її
декілька разів відмовляв запевняючи,
що вона вилікується. Проте ОСОБА_9
настоювала, на її прохання відповідач
ОСОБА_5 домовилися із нотаріусом, а про
укладення заповіту він дізнався лише
після його укладення, коли застав
нотаріуса як той виходив із їх
квартири. Про зміст заповіту баба йому
розповідала.

Обоє відповідачів ствердили, що на
момент укладення заповіту вони
присутні не були, заповіт укладався
виключно в присутності нотаріуса без
них. ОСОБА_9 на час складання заповіту
була при свідомості, усвідомлювала
свої дії, бажала у такий спосіб
здійснити своє волевиявлення, як
спадкодавця. А тому вважають позов
безпідставним. Крім цього, на їх думку
права позивача жодним чином не
порушені, оскільки ще за життя баби був
проданий гараж, а кошти нею були
передані позивачу.

В останнє судове засідання відповідачі
не з’явилися, однак забезпечили явку
свого представника ОСОБА_3, який
відносно позову заперечив з наведених
вище мотивів.

Третя особа приватний нотаріус ОСОБА_8
в судовому засіданні позовні вимоги
заперечив, пояснив, що дійсно 04.12.2009
року ним було здійснено виїзд за місцем
проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2,
де і було посвідчено заповіт ОСОБА_9
Вказав, що виклик його здійснювала сама
ОСОБА_9, зателефонувавши йому на
мобільний телефон. Спочатку біля 09.30
год. він приїхав та занотував собі
текст заповіту, який йому надиктувала
ОСОБА_9 Після цього, поїхав за місцем
роботи, підготував проект заповіту та
повторно повернувся за місцем
проживання ОСОБА_9, де оголосив їй
заповіт, а ОСОБА_9 ознайомившись із ним
підписала його. Вказав, що на момент
посвідчення заповіту в квартирі була
присутня ще якась жінка, однак при обох
спілкуваннях з ОСОБА_9 вона присутня не
була. Спілкування між ними відбувалося
конфіденційно. Крім цього ствердив, що
хоча і заповідач була особою похилого
віку, однак перебувала при свідомості
та усвідомлювала ті дії, які вона
вчиняла, її волевиявлення було
добровільним. На його уточнююче
питання про те, чи вона не вживає якісь
препарати, які б впливали на її
свідомість, ствердила, що ні. А тому
вважає, що позовні вимоги є
безпідставними.

В останнє судове засідання третя особа
приватний нотаріус ОСОБА_8 не з’явився,
явку свого представника не забезпечив,
про час та місце розгляду справи був
повідомлений у встановленому законом
порядку, причин неявки суду не
повідомив, а тому суд вважає за можливе
завершувати розгляд справи у його
відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, їх
представників, третьої особи,
допитавши свідків, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, дослідивши та
перевіривши усі обставини справи, на
які сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд в
задоволенні позову відмовляє з таких
підстав.

Судом встановлено, що 04.12.2009 року
приватним нотаріусом ОСОБА_8
посвідчено заповіт ОСОБА_9,
зареєстрованого в реєстрі за №2586 (а.с.5
т.1), відповідно до якого спадкодавець
заповіла: належні їй на праві власності
2/3 (дві третіх) частини - квартири №11 в
будинку №29, що знаходяться в місті
Львові на вулиці Лисенка своїй доньці
ОСОБА_5 та онуку ОСОБА_6 в рівних
частинах, тобто по 1/3 частині кожному;
належну їй на праві власності земельну
ділянку №11, яка розташована в
кооперативно-садівничому товаристві
«Мічурінець в Голоско» на вулиці 3-й
Топольний провулок своїй доньці
ОСОБА_5; належний їй рахунок КВ № 38222,
рахунок КВ № 38221, рахунок КВ № 38219, що
знаходяться у Філії Львівського
міського відділення № 6319 Відкритого
акціонерного товариства «Державний
Ощадний банк України» онуку ОСОБА_6;
належний їй рахунок КВ № 8221
(компенсація по рахунку 011347), рахунок КВ
№ 9805 (компенсація по рахунку | 07900485),
рахунок КВ № 9541(компенсація по рахунку
07900207), що знаходяться у Філії і
Личаківського відділення № 8003/06
Відкритого акціонерного товариства
«Державний Ощадний банк України» онуку
ОСОБА_7; належний їй рахунок № 8311,
рахунок № 6114, що знаходяться у
Закритому акціонерному товаристві
комерційний банк «Приватбанк» своїй
доньці ОСОБА_4; належний їй рахунок № 426,
що знаходиться у Філії Львівського
міського відділення № 6319 Відкритого
акціонерного товариства «Державний
Ощадний банк України» своїй доньці
ОСОБА_5

Згідно свідоцтва про смерть (а.с.6 т.1)
вбачається, що ОСОБА_9 померла 12.12.2009
року, про що вчинено актовий запис №199
від 12.12.2009 року.

Позивач обґрунтовуючи свої позовні
вимоги вважає, що заповіт від 04.12.2009
року є недійсним, оскільки на час його
складання ОСОБА_9 внаслідок тяжкого, не
психічного, захворювання перебувала
стані сильного душевного хвилювання,
емоційного потрясіння внаслідок яких
не могла усвідомлювати значення своїх
дій та керувати ними.

Дійсно відповідно до ч.1 ст. 225 ЦК
України, правочин, який дієздатна
фізична особа вчинила у момент, коли
вона не усвідомлювала значення своїх
дій та (або) не могла керувати ними, може
бути визнаний судом недійсним за
позовом цієї особи, а в разі її смерті -
за позовом інших осіб, чиї цивільні
права або інтереси порушені.

Як вбачається із довідки від 12.12.2009
року (а.с.7 т.1) причиною смерті ОСОБА_9
став генералізований атеросклероз.

Згідно витягу з історії хвороби
проктологічного відділення Львівської
обласної клінічної лікарні (а.с.40 т.1)
вбачається, що 25.03.2008 року ОСОБА_9
перенесла операцію лівобічну
геміколектомію з
трансверзосигмоанастомозом»кінець в
кінець», спленектомію.

Згідно з відповідаей державної
установи «Інституту патології крові та
транс фузійної медицини Академії
медичних наук України» від 01.09.2010 року
та 12.03.2011 року (а.с.39,67т.1) вбачається, що
ОСОБА_9 28.10.2009 року було встановлено
діагноз: гостра мієлоїдна лейкемія. З
цього періоду хвора перебувала на
амбулаторному лікуванні.

Дійсно, як вбачається із відповіді
Львівської станції швидкої медичної
допомоги 02.12.2009 року о 13.02 год. за
адресою: АДРЕСА_3 здійснювала виїзд
бригада швидкої медичної допомоги № 93,
якою встановлено діагноз: «С-r
кишківника. Гіперетензійний криз.
Носова кровотеча. Цукровий діабет.»
було проведео глюкометрію та надано
невідкладну медичну допомогу: дібазол,
Са глюканат, NaCl. Пацієнтку не
госпіталізовано.

Разом з тим, з представленої відповіді
Львівського обласного клінічного
діагностичного центру (а.с.231 т.1)
вбачається, що після цього випадку
06.10.2009 року пацієнтка ОСОБА_9 була
обслідувана у вказаному центрі. За
даними обстеження встановлено діагноз:
поліп кукси шлунку,взято матеріал на
цито-гістологічне дослідження. Дані
цитологічного дослідження:
проліферуючий адеоматозний поліп. Дані
гістологічного дослідження:
гіперпластичний поліп. Згідно даних
обстеження онкологічної патології не
виявлено.

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_10 в судовому засіданні показала,
що є племінницею сестер ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 Протягом листопада до 06.12.2009
року вона перебувала у гостях і
проживала разом з ОСОБА_9 Ствердила, що
ОСОБА_9 зустріла її з радістю, по стану
здоров’я, зовнішньому вигляду вона не
відчувала, що ОСОБА_9 хворіє. Вона не
скаржилася на біль, харчувалася як
завжди, її поведінка була звичною.
Дійсно 02.12.2009 року ОСОБА_9 випила каву у
неї піднявся тиск і з носа пішла кров,
тому вона викликала карету швидкої
медичної допомоги. Коли вона їхала,
ОСОБА_9 з нею попрощалася, на болі не
скаржилася залишалася такою як і
завжди.

Свідок ОСОБА_11 ствердила, що була
сусідкою ОСОБА_9 і часто в неї була в
гостях. Ствердила, що днів за 10 до
смерті ОСОБА_9 попросила її узнати чи
можна викликати державного нотаріуса.
При цьому ствердила, що питання
заповіту треба вирішувати коли за
здорового розуму. Дізнавшись, що в
державній нотаріальній конторі великі
черги, вона повідомила про це ОСОБА_9
При цьому ствердила, що вона є медичним
працівником, як і ОСОБА_9, остання
ніколи не скаржилася на поганий стан
здоров’я, перебувала в хорошому
настрої та самопочутті до смерті.

В той же час, ч.1 ст.60 ЦПК України
визначено, що кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У своїй постанові від 29 лютого 2012 р. у
справі N 6-9цс12, яка в силу вимог ст. 360-7
ЦПК України є обов’язковим для суду,
Верховний Суд України переглядаючи
судове рішення у цивільній справі з
приводу неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права
зазначив, що підставою для визнання
правочину недійсним відповідно до ст.
225 ЦК може бути лише абсолютна
неспроможність особи в момент вчинення
правочину розуміти значення своїх дій
та (або) керувати ними і в основу
рішення суду про недійсність правочину
не може покладатися висновок
експертизи, який ґрунтується на
припущеннях.

Судом така експертиза призначалася, і
висновком амбулаторної посмертної
судово-психіатричної експертизи від
02.12.2011 року №1051(а.с.117-119 т.1) вказано, що
внаслідок проведеного дослідження
комісія прийшла до висновку про те, що
ОСОБА_9 на час укладення заповіту 04.12.2009
року хронічним психічним
захворюванням. Недоумством, тимчасовим
або іншим хворобливим розладом
психічної діяльності не страждала,
тому на вказаний період часу могла
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними.

При цьому у висновку експертами
зазначено, що аналіз медичної
документації у співставленні з
показами свідків, свідчить про
відсутність у ОСОБА_9 на час укладення
заповіту 04.12.2009 року порушень
свідомості, галюцинаторно - маячних або
будь-яких інших розладів.

З висновку судово-почеркознавчої
експертизи від 10.12.2012 року (а.с.2-8т.2)
вбачається, що рукописний текст:
«Заповіт прочитано мною ОСОБА_9 в графі
«Підпис» на зворотній сторінці
документа «Заповіт ОСОБА_9 від 04.12.2009
року» виконано самою ОСОБА_9. Наявність
в досліджуваному підпису та
рукописному тексті ознак порушення
координації рухів, ступінь їх прояву,
характер та локалізація свідчать про
вплив на виконавця цього підпису та
рукописного тексту якихось збиваючих
факторів, імовірніше за все, природного
характеру (до яких можуть відноситись
похилий чи старечий вік виконавця, його
хворобливий стан і т.п.)

Таким чином, доводи позивача про те, що
на час складання заповіту ОСОБА_9 не
будучи недієздатною, внаслідок
наявного у неї захворювання перебувала
у такому стані, що не усвідомлювала
значення своїх дій та не могла ними
керувати, належними та допустимими
доказами не доведено.

Крім цього, вказаними вище доказами
такі доводи спростовані, судом
встановлено, що ОСОБА_9 на час складання
заповіту не мала захворювання яке
могло впливати на здатність
усвідомлювати свої дії та керувати
ними. Саме вона виявила бажання скласти
заповіт, її воля повністю врахована
нотаріусом. А тому позовні вимоги є
безпідставними.

Керуючись ст.ст.10, 57-60, 209, 212-215, 360-7 ЦПК
України, ст.ст.15,16,225 ЦК України, суд –

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, третьої особи
приватного нотаріуса ОСОБА_8 про
визнання недійсним заповіту,
складеного 04.12.2009 року від імені ОСОБА_9
та посвідченого приватним нотаріусом
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_8, зареєстрованого в
реєстрі за №2586 – відмовити за
безпідставністю вимог.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга в строки і порядок
передбачені ст. 294 ЦПК України до
апеляційного суду Львівської області
через місцевий суд.

Суддя:

Ги
рич С. В.