Справа № 667/4107/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2013 року Комсомольський
районний суд м.Херсона у складі:

судді Радченко Г.А.

при секретарі Рушелюк О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Херсоні цивільну справу
за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
Управління Держземагенства м. Херсона
у Херсонській області, Херсонської
міської ради, третя особа: ОСОБА_4 про
усунення порушень прав на землю,

встановив:

Позивачі звернулися до суду з
позовом в якому просили: визнати не
чинним та скасувати рішення
Херсонської міської ради від 09
листопада 2004 року № 656 на підставі
якого було видано державний акт про
право власності на земельну ділянку
площею 0,0428 га по вул. 4-та Цюрупинська, 30
в м. Херсоні, виданий 14 лютого 2005 року на
ім’я ОСОБА_3 за № 016297; скасувати
державний акт про право власності на
земельну ділянку площею 0,0428 га по вул.
4-та Цюрупинська, 30 в м. Херсоні, виданий
14 лютого 2005 року на ім’я ОСОБА_3 за №
016297; визнати за ними право власності на
1/2 частину земельної ділянки площею 0,0428
га по вул. 4-та Цюрупинська, 30 в м.
Херсоні.

В обґрунтування позову посилалися
на те, що рішенням Комсомольського
районного суду м. Херсона від 15.02.2005
року було визнано право власності на 1/2
частину домоволодіння за адресою: м.
Херсон, вул. 4-та Цюрупинська, 30 за
ОСОБА_4, проведено реальний розподіл та
виділено у користування земельну
ділянку площею 180,5 кв.м. разом з
будівлями. На підставі вказаного
рішення у встановленому нотаріальному
порядку ОСОБА_4 шляхом укладення з
позивачами договору купівлі-продажу
від 15.07.2005 року, продала їм 1/2 частину
домоволодіння за адресою: м. Херсон,
вул. 4-та Цюрупинська, 30 на земельній
ділянці площею 406 кв.м. В січні 2013 року
позивачі звернулись до Держкомзему із
заявою про видачу на їх імена
державного акту на прибудинкову
земельну ділянку і дізналися, що вона
зареєстрована за ОСОБА_3, згідно
державного акту про право власності на
земельну ділянку, виданого йому ще 14
лютого 2005 року. За змістом описової
частини рішення Комсомольського
районного суду м. Херсона від 15.02.2005
року гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 15 січня 1999
року по 25 серпня 2004 року перебували у
зареєстрованому шлюбі, в період якого
придбали 24 грудня 1999 року
домоволодіння, яке знаходиться по вул.
4-та Цюрупинська, 30. Вказане майно було
оформлено на ОСОБА_3 14.02.2005 року
державний акт про право власності на
земельну ділянку на підставі рішення
Херсонської міської ради від 09
листопада 2004 року за № 656 було видано
тільки на ім’я ОСОБА_3, який, під час
розгляду справи в суді, приховав факт
отримання акту.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги уточнив,
просив суд: визнати частково не чинним
та скасувати рішення Херсонської
міської ради від 09 листопада 2004 року №
656 в частині надання у власність ОСОБА_3
земельної ділянки площею 0,0428 га по вул.
4-та Цюрупинська, 30 в м. Херсоні. Решту
позовних вимог залишив без змін, просив
їх задовольнити з заявлених у позові
підстав.

Відповідач ОСОБА_3 в
судовому засіданні позов не визнав та
пояснив, що у 2004 році пропонував
дружині прийняти участь у приватизації
земельною ділянки площею 0,0428 га по вул.
4-та Цюрупинська, 30 в м. Херсоні, проте
вона відмовилася, тому він приймав
участь у приватизації самостійно.

Представник відповідача –
ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні
вимоги не визнав, вважав їх
безпідставними, пояснивши, що ще під
час розгляду справи про поділ майна між
ОСОБА_4 та його довірителем їм було
відомо про приватизацію земельною
ділянки.

Представник відповідача –
ХМР в судовому засіданні вважав, що
позов є необґрунтованим та таким, що не
підлягає задоволенню, оскільки
відсутні підстави для скасування
рішення Херсонської міської ради від 09
листопада 2004 року № 656 в частині
надання у власність ОСОБА_3 земельної
ділянки.

Представник відповідача -
Управління Держземагенства м. Херсона
у Херсонській області в судовому
засіданні позов не визнав та пояснив,
що ОСОБА_3 надав усі необхідні
документи для отримання державного
акту на землю, а перевіряти чи
перебуває він у шлюбі не входить до їх
повноважень. На підставі наданих
ОСОБА_3 документів йому було видано
державний акт на землю, який відповідає
вимогам законодавства, а тому не має
підстав для його скасування.

Третя особа в судове
засідання не з’явилась, надала через
канцелярію суду заяву про розгляд
справи у її відсутність.

Вивчивши матеріали справи,
заслухавши учасників процесу, суд
вважає позов таким, що не підлягає
задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що
рішенням Комсомольського районного
суду м. Херсона від 15.02.2005 року за ОСОБА_4
було визнано право власності на 1/2
частину домоволодіння за адресою: м.
Херсон, вул. 4-та Цюрупинська, 30,
проведено реальний розділ вказаного
домоволодіння між нею та ОСОБА_3,
визначено порядок користування
земельною ділянкою між співвласниками,
виділено у користування ОСОБА_4
земельну ділянку площею 180,5 кв.м., у
користування ОСОБА_3 земельну ділянку
площею 180,5 кв.м., а земельну ділянку
площею 45 кв.м. залишено у їх спільному
користуванні. Вказані факти
підтверджуються вищезазначеним
рішенням суду.

На підставі вказаного
рішення у встановленому нотаріальному
порядку ОСОБА_4 шляхом укладення з
позивачами договору купівлі-продажу
від 15.07.2005 року, продала їм 1/2 частину
домоволодіння за адресою: м. Херсон,
вул. 4-та Цюрупинська, 30 на земельній
ділянці площею 406 кв.м., що
підтверджується копією договору
купівлі-продажу.

З пояснень представника позивача
та позовної заяви вбачається, що в
січні 2013 року позивачі звернулись до
Держкомзему із заявою про видачу на їх
імена державного акту на прибудинкову
земельну ділянку і дізналися, що вона
зареєстрована за ОСОБА_3, згідно
державного акту про право власності на
земельну ділянку, виданого йому ще 14
лютого 2005 року.

За змістом описової частини
рішення Комсомольського районного
суду м. Херсона від 15.02.2005 року гр.
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 15 січня 1999 року по 25
серпня 2004 року перебували у
зареєстрованому шлюбі, в період якого
придбали 24 грудня 1999 року
домоволодіння, яке знаходиться по вул.
4-та Цюрупинська, 30. Вказане майно було
оформлено на ОСОБА_3 Вказані факти
підтверджуються і наявними в
матеріалах справи документами.

Проте, 14.02.2005 року державний акт про
право власності на земельну ділянку на
підставі рішення Херсонської міської
ради від 09 листопада 2004 року за № 656
було видано тільки на ім’я ОСОБА_3, у
зв’язку із чим позивачі, придбавши 1/2
частину житлового будинку, що
розташований на цій земельній ділянці,
у ОСОБА_4, не мають змоги отримати
державний акт про право власності на
вказану земельну ділянку.

Набуття право власності на спірну
земельну ділянку та відчуження будинку
третьої особою відбувалося в 2005 році,
тобто за дії ст. 120 ЗК України в редакції
2001 року та ст. 372 ЦК України на момент
введення в дію ЦК України.

Згідно ст. 120 ЗК України (в редакції
на 11.01.2005 року) при переході права
власності на будівлю і споруду право
власності на земельну ділянку або її
частину може переходити на підставі
цивільно-правових угод, а право
користування - на підставі договору
оренди. При відчуженні будівель та
споруд, які розташовані на орендованій
земельній ділянці, право на
земельну ділянку визначається згідно
з договором оренди земельної ділянки.

Згідно ст. 377 ЦК України (в редакції
25.06.2005 року) до особи, яка придбала
житловий будинок, будівлю або
споруду, переходить право власності на
земельну ділянку, на якій вони
розміщені, без зміни її цільового
призначення, у розмірах, встановлених
договором. Якщо договором про
відчуження житлового будинку, будівлі
або споруди розмір земельної ділянки
не визначений, до набувача переходить
право власності на ту частину
земельної ділянки, яка зайнята
житловим будинком, будівлею або
спорудою, та на частину земельної
ділянки, яка є необхідною для їх
обслуговування. Якщо житловий
будинок, будівля або споруда розміщені
на земельній ділянці, наданій у
користування, то у разі їх відчуження
до набувача переходить право
користування тією частиною земельної
ділянки, на якій вони розміщені, та
частиною ділянки, яка необхідна для
їх обслуговування.

Судом встановлено, що за договором
купівлі-продажу від 15.07.2005 року
відчужувалося лише 1/2 частина будинку,
ніяких договорів, які б стосувалися
земельної ділянки між сторонами не
укладалося.

Третя особа - колишня
співвласниця будинку та користувач
земельної ділянки про порушення її
прав не заявляла, до суду не зверталася.

Верховний Суд України при аналізі
деяких питань застосування судом
законодавства про право власності при
розгляді цивільних справ (в розділі
"Земельне право") висловив таку правову
позицію, що відчуження об’єктів
нерухомого майна в період з 01 січня 2002
року по 20 червня 2007 року(під час дії ст.
120 ЗК України в редакції від 25 жовтня 2001
року) не тягло автоматичного переходу
права власності на земельну ділянку
під будівлями і спорудами. У таких
випадках право власності на земельну
ділянку або її частини могло
переходити відповідно до ст. 120 ЗК
України на підставі цивільно-правових
угод, а право користування – на
підставі договору оренди. До особи, яка
придбала житловий будинок, будівлю або
споруду з 1 січня 2004 року (з моменту
введення в дію ЦК України), згідно зі ст.
377 ЦК України, а з часу внесення змін до
ст. 120 ЗК України Законом України від 27
квітня 2007 року – переходило право
власності на земельну ділянку, на якій
вони розміщені, без зміни її цільового
призначення, у розмірах, встановлених
договором, а якщо договором цього не
було визначено, до набувача переходило
право власності на ту частину
земельної ділянки, яка зайнята
житловим будинком, будівлею або
спорудою, та на частину земельної
ділянки, яка необхідна для її
обслуговування.

Стаття 377 ЦК України та ст. 120
ЗУ України встановлюють правило
переходу права власності на земельну
ділянку до особи, яка придбала житловий
будинок, будівлю або споруду, оскільки
земля і розміщені на ній об’єкти
нерухомості нерозривно пов’язані між
собою. Однак, зазначені норми не
визначають порядок такого переходу і
не є підставою для скасування
державного акта про право власності на
земельну ділянку.

Неприпустимим є позбавлення
права власності на земельну ділянку
особи, яка набула права власності у
встановленому законом порядку, але не є
власником житлового будинку, будівлі
або споруди, що знаходиться на цій
земельній ділянці, оскільки особа може
бути позбавлена права власності або
обмежена у його здійсненні лише у
випадках і в порядку, встановлених
законом.

Оскільки судом не встановлено
порушення порядку винесення
оспорюваного рішення міської ради, то
підстав для його скасування не має.

Також не має підстав і для
скасування державного акта на землю.

Суд вважає, що позивачами обрано
невірний спосіб захисту своїх
порушених прав.

Окрім того, право власності на
земельну ділянку виникає на загальних
підставах та у порядку, визначеному
законом. Такий порядок визначено
статтею 116 ЗК України, згідно із якою
набуття права власності або права
користування ділянкою із земель
державної або комунальної власності
набувається за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
визначених цим Кодексом або за
результатами аукціону. Пунктом 34
статті 26 Закону України "Про місцеве
самоврядування" передбачено, що до
виключної компетенцї відповідної ради
належить вирішення відповідно до
закону питань регулювання земельних
відносин, які розглядаються виключно
на пленарному засіданні ради - сесії.
Отже, визнання судом за особою права
власності на земельну ділянку
законодавством не передбачено.

На підставі викладеного суд
приходить до висновку про
необґрунтованість позовних вимог
ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 10,11,15,60,88,104-106, 146,213,
223 ЦПК України, ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК
України, -

вирішив:

В задоволені позову ОСОБА_1, ОСОБА_2
до ОСОБА_3, Управління Держземагенства
м. Херсона у Херсонській області,
Херсонської міської ради, третя особа:
ОСОБА_4 про усунення порушень прав на
землю – відмовити за
необґрунтованістю.

Рішення протягом десяти днів з дня
його проголошення може бути оскаржено
до апеляційного суду Херсонської
області шляхом подачі апеляційної
скарги через Комсомольський районний
суд м. Херсона. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час його проголошення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Суддя: