Справа №2/489/1263/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2013 р. Ленінський районний суд
м. Миколаєва в складі: головуючого -
судді Губницького Д.Г., при секретарі
Наумкіній І.М., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Миколаєві цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без
самостійних вимог ОСОБА_3, про поділ
майна подружжя шляхом стягнення
грошової компенсації, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2013 р ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом, яким просила поділити
спільне нажите у шлюбі майно на
загальну суму 137300 грн., шляхом
присудження їй грошової компенсації
половини вартості майна у 68650 грн. До
спільного сумісного майна подружжя
позивачкою віднесено: автомобіль Fiat Qubo,
реєстраційний номер НОМЕР_1, 2011 року
випуску, зареєстрований на праві
приватної власності за відповідачем,
вартістю 112000 грн., автомийка «Бош»
вартістю 3500 грн., насос вартістю 1000 грн.,
ліжко з матрацом «Зима - літо», вартістю
6000 грн., пральна машина «Рейнфорд»,
вартістю 1000 грн., комп'ютер «Атлон»
вартістю 6000 грн., комп'ютер «Амд»
вартістю 3000 грн., мікрохвильова піч «LG»,
вартістю 400 грн., комп'ютерне крісло,
вартістю 900 грн., вітрина холодильна і
ваги вартістю 3000 грн., чохол
автомобільний, вартістю 500 грн.

В судовому засіданні позивачка
пояснила, що однією сім'єю з
відповідачем розпочала проживати з
лютого 2002 р., подружні відносини з
відповідачем припинилися з 12 липня 2012
р. коли між ними трапився конфлікт.
Виїхала з квартири батьків
відповідача, де вони з ним проживали у
шлюбі на початку вересня 2012 р. За кошти
сім'ї куплисяся спірний автомобіль,
автомийка «Бош» з насосом куплялися у
січні 2012 р., ліжко з матрацом «Зима -
літо» придбано було у лютому 2007 р.,
комп'ютер «Атлон» з монітором
придбався по запчастинам у жовтні 2008 р.,
комп'ютер «Амд» з монітором куплявся
приблизно у листопаді - грудні 2006 р.,
мікрохвильова піч «LG» - у березні 2005 р.,
холодильна вітрина, тобто
низькотемпературна скриня - у січні 2005
р., двоє стрілочних ваг для продуктів
харчування - у 2002 та 2004 р.р. Зазначила, що
низькотемпературна скриня, насос,
автомийка знаходиться в гаражі
відповідача. Наголосила, що предметом
поділу є саме низькотемпературна
скриня, вартістю 2000 грн., а не
холодильна вітрина. Вартість двох ваг
визначала по 500 грн. кожної. Уточнила, що
комп'ютерне крісло відповідно до
довідки ТОВ «Практикер Україна» є
шкіряним кріслом керівника вартістю 699
грн.

Під час судового розгляду усно
доповнила підставу позову щодо поділу
речей придбаних до реєстрації шлюбу
нормою ст. 74 СК України, яка була
прийнята протокольною ухвалою суду 06
грудня 2013 р. Зазначила, що вартість
компенсації дорівнює ? частині
вартості спірних речей.

Відповідач в судовому засіданні позов
не визнав. Суду пояснив, що до
реєстрації шлюбу, проживання однією
сім'єю з позивачкою, спільного бюджету
не було, подружні відносини
припинилися у травні 2011 р., з того часу
позивачка мешкала у квартирі його
батьків за її проханням, але порізно
від нього.

Пояснив також в судовому засіданні та в
письмовому запереченні, що спірний
автомобіль не є його власністю, а є
власністю ПАТ КБ «Приватбанк», який
перебуває у його користуванні на
умовах фінансового лізингу. Заперечив
існування низькотемпературної скрині,
пояснив, що ваги знаходяться у
позивачки. Автомийка «Бош», насос,
ліжко з матрацом, пральна машина,
мікрохвильова піч «LG», комп'ютерне
крісло, один комп'ютер є власністю його
батьків. Зазначив, що двох комп'ютерів -
«Атлон» і «Амд» не було. «Атлон» це
торгова марка фірми «Амд». Комп'ютерне
крісло у зв'язку з тим, що прийшло в
непридатність було викинуто в грудні
2012 р., про долю продуктових ваг він
нічого не знає з 2005 р. Заперечив
існування автомобільного чохла.

Третя особа - мати відповідача також
висловилася проти задоволення позову.
Надала квитанції про придбання речей,
які долучені в копіях до матеріалів
справи. Пояснила, що спірні речі є її
особистою власністю, покупалися для її
особистих потреб. Суду пояснила, що
дійсно її син та позивачка почали
зустрічатися у 2001-2002 р.р., проживали з
того часу в їх квартирі за рахунок її з
чоловіком в їх квартирі, у 2002 р. їм
віддали ліжко, яке було придбане за їх з
чоловіком рахунок. Крім того, комп'ютер
вони з чоловіком купили до 2005 р., син
лише давав поради щодо його
модернізації. В 2007 р. купили комп'ютерне
крісло. В 2012 р. вона з чоловіком купили
мойку високого тиску для чистки
килимів, насос для дачі. Холодильну
вітрину та автомобільного чохла вона
не бачила.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які
беруть участь в справі, які клопотань
про призначення судової товарознавчої
експертизи не заявляли, показання
свідків, дослідивши письмові докази,
матеріали цивільної справи
Ленінського районного суду м.
Миколаєва №2/1416/3278/12, встановив
наступні обставини.

Шлюб між сторонами зареєстрований 03
листопаду 2007 р., розірвано заочним
рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 13 листопаду 2012 р. у
цивільній справі №2/1416/3278/12 за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, яке набрало законної
сили.

Під час шлюбу, 13 жовтня 2011 р. ОСОБА_2
уклав з ПАТ КБ «Приватбанк» договір
фінансового лізінгу, відповідно до
якого отримав від банку у платне
володіння та користування автомобіль «
Fiat Qubo», 2011 року випуску, реєстраційний
номер НОМЕР_1 зі сплатою щомісячних
платежів, платежів по відшкодуванню
витрат лізінгодавця строком по грудень
2014 р., після чого до лізінгоодержувач
отримує право власності на автомобіль
(а.с.48-53).

Згідно довідки ДАІ, спірний автомобіль
зареєстровано за ПАТ КБ «Приватбанк»
(а.с.22).

Тобто, спірний автомобіль не є
власністю відповідача, а тому позовні
вимоги про визнання за ним права
власності з виплатою позивачці
половини вартості є необґрунтованими.
В порядку передбаченому ч. 2 ст. 31 ЦПК
України позивачка предмет або підставу
позову в цій частині не змінювала.

Третьою особою надано товарний чек №76
про придбання 17 січня 2012 р. автомийки
«Бош» вартістю 800 грн., насосу вартістю
400 грн. (а.с. 44), гарантійний талон з
фіскальним чеком про придбання
пральної машини «Rainford» 12 жовтня 2004 р.
вартістю 1599 грн. (а.с.45), гарантійного
талону з фіскальним чеком про
придбання 07 березня 2005 р.
мікрохвильової печі «LG MB-4022G» (а.с.46),
товарного чеку від 17 травня 2002 р. про
придбання ліжка «Анжеліка» вартістю
1850 грн., матрацу «VELAM» вартістю 1125 грн.
(а.с.47). придбання 04 жовтня 2001 р.
монітору «LG 771G», а 10 грудня 2005 р. DVDRW
приводу «LG» (а.с.43).

Посилання позивачки на підробку даних
платіжних документів є недоведеними.
Нею не заперечувалася ідентичність
майна зазначеного в цих документах
тому, що нею зазначено в позові

Отже, до спірного майна не відносяться
автомийка «Бош» вартістю 800 грн., насос
вартістю 400 грн., пральна машина «Rainford»
вартістю 1599 грн., мікрохвильова піч «LG
MB-4022G», ліжко «Анжеліка» вартістю 1850
грн., матрац «VELAM» вартістю 1125 грн.

Позивачкою зазначено про існування
двох комп'ютерів, придбаних за час
спільного проживання до і під час шлюбу
по запчастинам. Але доказів про
існування двох комп'ютерів не надано.

Покази свідка ОСОБА_4, мати позивачки,
про придбання сторонами великого і
маленького комп'ютеру, і показання
свідка ОСОБА_5, двоюрідного брату
позивачки, про те, що зі слів
відповідача йому відомо про наявність
у сторін двох комп'ютерів, суд як
належний та достатній доказ не приймає,
оскільки ідентифікувати ці речі,
неможливо і ці покази суперечать
належними письмовим доказам наданими
третьої особою (а.с.43).

Свідок ОСОБА_6 показала, що була свідком
виїзду позивачки з квартири батьків
відповідача у вересні 2012 р. Свідок
ОСОБА_7, батько відповідача, суду
показав, що на його думку подружні
відносини позивачки з його сином
припинилися за півтора року до
розірвання шлюбу.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму ВСУ від 21
грудня 2007 р. N 11, до складу майна, що
підлягає поділу включається загальне
майно подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться
у третіх осіб.

Згідно ст. 74 СК України, якщо жінка та
чоловік проживають однією сім'єю, але
не перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте
ними за час спільного проживання,
належить їм на праві спільної сумісної
власності, якщо інше не встановлено
письмовим договором між ними.

Судом встановлено, що сторони
проживали однією сім'єю з 2002 р. і до
реєстрації шлюбу, а подружні відносини
припинили з 12 липня 2012 р.. Це
підтверджується поясненнями
позивачки, свідка ОСОБА_8, поясненнями
третьої особи ОСОБА_3, що узгоджуються
між собою в цій частині. Посилання
відповідача на припинення подружніх
відносин з травня 2011 р., об'єктивними
доказами не доведені. Показання свідка
ОСОБА_7 в цій частині носять характер
припущення і судом прийматися як
належний та допустимий доказ не можуть.

Існування низькотемпературної скрині,
автомобільного чохла відповідач
заперечує, а належних доказів на
протилежне позивачка не надала. На
момент припинення подружніх відносин
відповідач заперечує й існування двох
продуктових ваг, що не спростовано
позивачкою.

Крім того, ст. 71 ч.1, 2, 4,5 СК України
встановлено, що майно, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, ділиться між ними в натурі.
Якщо дружина та чоловік не домовилися
про порядок поділу майна, спір може
бути вирішений судом. При цьому суд
бере до уваги інтереси дружини,
чоловіка, дітей та інші обставини, що
мають істотне значення. Неподільні
речі присуджуються одному з подружжя,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними. Присудження одному з подружжя
грошової компенсації замість його
частки у праві спільної сумісної
власності на майно, зокрема на житловий
будинок, квартиру, земельну ділянку,
допускається лише за його згодою, крім
випадків, передбачених Цивільним
кодексом України. Присудження одному з
подружжя грошової компенсації можливе
за умови попереднього внесення другим
із подружжя відповідної грошової суми
на депозитний рахунок суду.

Шкіряне крісло керівника є предметом
спільного сумісного майна подружжя
оскільки куплялося у шлюбу (а.с.66, 72), але
оскільки відповідач стверджує про
втрату його через несправність після
припинення подружніх відносин і
доказів на протилежне не здобуто, то
підстав для задоволення позовних вимог
в цій частині у спосіб зазначений
позивачкою немає.

Отже позовні вимоги є необґрунтованими
і задоволенню не підлягають у повному
обсязі.

Згідно ст. 88 ЦПК Україні судові витрати
позивачці не відшкодовуються.

Керуючись ст. 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Миколаївської
області шляхом подання апеляційної
скарги через Ленінський районний суд м.
Миколаєва протягом 10 днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення - в тому
ж порядку і в той самий строк, який
обраховується з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя
Д.Г. Губницький