Справа №4-с/489/306/13
УХВАЛА

06 грудня 2013 р. Ленінський районний суд
м. Миколаєва в складі: головуючого –
судді Губницького Д.Г., при секретарі
Наумкіній І.М., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Миколаєві скаргу будинкоуправління №1
квартирно - експлуатаційного відділу м.
Миколаєва (далі - скаржник) на дії
старшого державного виконавця
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Миколаївського
міського управління юстиції ОСОБА_1 про
визнання постанови неправомірною,
скасування її, зобов’язання вчинити
певні дії, -

ВСТАНОВИВ::

У жовтні 2013 р. скаржник подав до суду
дану скаргу, посилаючись на
неправомірну відмову державного
виконавця у відкритті провадження з
примусового виконання судового наказу
№2-н-1416/790/2012 р. від 28 вересня 2012 р., з
підстав відсутності в наказі
ідентифікаційного номеру боржника.
Просив визнати неправомірною
постанову, якою відмовлено у відкритті
провадження у справі, скасувати її,
зобов’язати Ленінський відділ
державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції відкрити виконавче
провадження з виконання судового
наказу.

В судове засіданні представник
скаржника не з’явився.

Представник Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції проти задоволення скарги
заперечував.

Суд, заслухавши пояснення представника
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Миколаївського
міського управління юстиції (далі –
Ленінський ВДВС), дослідивши матеріали
скарги, встановив наступні обставини.

Ленінським районним судом м. Миколаєва
28 вересня 2012 р. винесено судовий наказ
№2-н/1416/790/13 за заявою будинкоуправління
№1 квартирно - експлуатаційного
відділу м. Миколаєва про стягнення з
ОСОБА_2 суму заборгованості по
житлово-комунальним послугам 4140,83 грн.
і 107.30 грн. судового збору.

Наказ набрав чинності 04 червня 2013 р.
(а.с. 11).

19 червня 2013 р. державним виконавцем
Ленінського ВДВС було відмовлено в
прийняття до провадження і відкритті
виконавчого провадження за вказаним
судовим наказом у зв’язку з
відсутністю ідентифікаційного номеру
боржника (а.с.14).

У вправленні помилки у виконавчому
документі щодо незазначення
ідентифікаційного номеру боржника
ухвалою Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 31 липня 2013 р. було
відмовлено через відсутність такої
помилки та неможливості встановлення
ідентифікаційного номеру боржника
(а.с.29).

30 серпня 2013 р. даний наказ було повторно
пред’явлено до примусового виконання
до Ленінського ВДВС і у його прийнятті
та відкритті виконавчого провадження
повторно було відмолено у зв’язку з
відсутністю в даному судовому наказі
ідентифікаційного номеру боржника
(а.с.34).

Згідно із ч. 2 ст. 103 ЦПК України судовий
наказ має відповідати вимогам до
виконавчого документа, встановленим
Законом України «Про виконавче
провадження» та обов'язково містити
положення про дату видачі судового
наказу стягувачу, дату набрання
судовим наказом законної сили та строк
пред'явлення судового наказу до
виконання. Зазначені відомості
вносяться до судового наказу у день
його видачі стягувачу для пред'явлення
до виконання.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 18 Закону, у
виконавчому документі зазначаються,
зокрема ідентифікаційний код суб'єкта
господарської діяльності стягувача та
боржника (для юридичних осіб),
індивідуальний ідентифікаційний номер
стягувача та боржника (для фізичних
осіб - платників податків) або номер і
серія паспорта стягувача та боржника
для фізичних осіб - громадян України,
які через свої релігійні або інші
переконання відмовилися від прийняття
ідентифікаційного номера, офіційно
повідомили про це відповідні органи
державної влади та мають відмітку в
паспорті громадянина України.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження»,
державний виконавець з метою захисту
інтересів стягувача може самостійно
одержувати безоплатно від органів,
установ, організацій, посадових осіб,
сторін та учасників виконавчого
провадження необхідні для проведення
виконавчих дій пояснення, довідки та
іншу інформацію, у тому числі
конфіденційну. Тобто, у разі
незазначення індивідуального
ідентифікаційного номера
(реєстраційного номеру облікової
картки платника податків) у рішенні
суду, судовому наказі, згідно із п. 3 ч. 3
ст. 11 Закону України «Про виконавче
провадження», державний виконавець
може самостійно звернутися до
відповідного органу державної
податкової служби із запитом про
витребування довідки про
індивідуальний ідентифікаційний номер
(реєстраційний номер облікової картки
платника податків) боржника.

Відповідно до ст. 98 ЦПК України заява
про видачу судового наказу подається в
суд у письмовій формі.

У заяві повинно бути зазначено:

1) найменування суду, в який подається
заява;

2) ім'я (найменування) заявника та
боржника, а також ім'я (найменування)
представника заявника, якщо заява
подається представником, їхнє місце
проживання або місцезнаходження;

3) вимоги заявника і обставини, на яких
вони ґрунтуються.

4) перелік документів, що додаються до
заяви.

Зазначені норми не містять вимог щодо
наявності у процесуальних документах і
судових рішеннях інформації про
індивідуальний ідентифікаційний номер
(реєстраційний номер облікової картки
платника податків) осіб, які беруть
участь у справі.

Згідно ч. 2 ст. 102 ЦПК України суддя видає
судовий наказ без проведення судового
засідання і виклику стягувача і
боржника. Згідно зі ст. 32 Конституції
України, ст. 302 ЦК України ніхто без
згоди особи не може збирати та
поширювати конфіденційну інформацію
про неї чи її персональні дані.

Таким чином, як державний виконавець не
звернув уваги на те, що в суду чи
заявника відсутні можливості без згоди
боржника, який не викликався до суду,
отримати дані, про які в своїй
постанові зазначив державний
виконавець.

Отже, скарга підлягає задоволенню
шляхом визнання дії державного
виконавця неправомірними щодо відмови
у відкритті виконавчого провадження,
скасуванням оспорюваної постанови та
зобов’язання відкрити виконавче
провадження з виконання вказаного
судового наказу.

Вимога про зобов’язання державного
виконавця повідомити про виконання
ухвали суду у місячний строк не є
предметом розгляду даної скарги.

Керуючись ст. 212-215, 386 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити.

Визнано дії старшого державного
виконавця Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції ОСОБА_1 щодо відмови у
відкритті виконавчого провадження
неправомірними.

Зобов’язати Ленінський відділ
державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції відкрити виконавче
провадження за судовим наказом
Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 28 вересня 2012 р.
№2н-1416-790/2012 про стягнення на користь
держави в особі будинкоуправління №1
квартирно - експлуатаційного відділу м.
Миколаєва суму заборгованості по
житлово-комунальним послугам у розмірі
4140,83 грн. з ОСОБА_2

Ухвала може бути оскаржена в порядку
ст. 294, 296 ЦПК України до апеляційного
суду Миколаївської області.

Суддя

Д.Г.
Губницький