Справа № 124/447/13- ц
Центральний районний суд м.
Сімферополя Автономної Республіки
головуючого - судді Кучеренко Н.В.,
при секретарях – Гумбатової А.М,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна
подружжя, визнання права власності та
визначення порядку користування
квартирою, вселення,
Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом до відповідача ОСОБА_3 про
поділ майна, набутого подружжям за час
Позовні вимоги мотивовані тим, що
04.08.2007 року сторони у справі уклали шлюб
та проживали з спільно до вересня 2012
року. 22 січня 2009 року, тобто, в період
шлюбу, подружжям була придбана 1/6
частка житлового будинку з відповідною
частиною надвірних будівель (фактично
квартира №1) і 1/6 частка земельної
ділянки, розташованих за адресою: м.
Сімферополь, вул. Червоноармійська, 116.
У будинку подружжям був зроблений
капітальний євроремонт, придбані меблі
та предмети вжитку. Однак, право
власності на вказане нерухоме майно
було зареєстровано за відповідачем.
Життя подружжя не склалося, у зв'язку з
чим, позивач був змушений переїхати
жити до своїх батьків. Відразу після
від'їзду позивача, відповідач поміняла
замки, в квартиру не пускає, не дає
бачитися з дитиною. У зв’язку з чим,
позивач звернувся до суду з вимогами
про поділ спільно нажитого майна з
визнанням за ним права власності на
1/12 частку житлового будинку з
відповідними долями надвірних побудов
та 1/12 частку земельної ділянки. Всі
меблі та предмети домашнього вжитку
просить залишити відповідачу,
стягнувши з неї на його користь
У подальшому, позивачем збільшені
позовні вимоги, він просив вселити його
у частку житлового будинку, на яку буде
за ним визнане право власності, а також
визначити порядок користування
спірною квартирою, виділивши йому
житлову кімнату, площею 11,9 кв.м., та
кухню, площею 10,5 кв.м., згідно з
експертним варіантом визначення
порядку користування квартирою.
Ухвалою суду від 18.12.2013 року, за
клопотанням позивача, позовні вимоги
в частині стягнення з відповідача
залишенням відповідачу всіх меблів та
предметів домашнього ужитку, залишено
Позивач у судове засідання не
з’явився, надав до суду заяву про
розгляд справи у його відсутність,
вимоги підтримує, надав згоду на
розгляд справи у заочному порядку.
Відповідач у судове засідання не
з’явилася, про час та місце слухання
справи сповіщалася належним чином,
підтвердження поважності неявки до
суду не надала, як і заперечень проти
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення
при заочному розгляді справи, що
відповідає положенням ст. ст. 169, 224 ЦПК
України, на підставі даних та доказів,
що є в матеріалах справи.
Дослідивши матеріали справи та
оцінивши наявні у справі докази у їх
сукупності, суд вважає, що підлягає
задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК
України суд розглядає справу в межах
заявлених позовних вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі; особа яка бере
участь у справі, розпоряджається
своїми правами щодо предмета спору на
власний розсуд, зобов'язана надати усі
наявні у неї докази та довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких виникає спір.
Судовим розглядом встановлено, що
сторони у справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 2007
року перебували у шлюбі (а.с.8). 22.01.2009
року, в період шлюбу, відповідачем
ОСОБА_4 за нотаріально посвідченими
договорами купівлі-продажу було
придбано нерухоме майно, а саме: 1/6
частка житлового будинку з відповідною
частиною надвірних будівель і 1/6 частка
земельної ділянки, розташованих за
адресою: м. Сімферополь, вул.
Червоноармійська, 116. Договори
купівлі-продажу були нотаріально
посвідчені 22.01.2009 року Приватним
Сімферопольського міського округу АР
Крим ОСОБА_5, зареєстровані в реєстрі
за №148 та №151 відповідно (а.с.5-6).
Відповідно до ст. 60 СК України,
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності.
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об’єктом права
спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ст.ст.61, 63 ЦК
України, об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя може бути
будь-яке майно, за винятком виключеного
з цивільного обороту. Дружина та
чоловік мають рівні права на володіння,
користування і розпоряджання майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.
Таким чином, судом встановлено,
що сторони знаходилися у
зареєстрованому шлюбі та під час
сумісного проживання придбали
нерухоме майно на ім'я ОСОБА_4
Право спільної сумісної власності
не поділене на частки, тому усі
співвласники мають однакове, рівне
право володіти, користуватися та
розпоряджатися певним майном.
Згідно зі ст. 70 СК України, у разі
поділу майна, що є об’єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
Набуття майна за час шлюбу створює
презумпцію виникнення права спільної
сумісної власності, що означає, що ні
дружина, ні чоловік не зобов'язанні
доводити наявність права спільної
сумісної власності на майно, набуте
ними у шлюбі, оскільки воно вважається
таким, що належить подружжю. Якщо майно
придбане під час шлюбу, то реєстрація
прав на нього лише на ім'я одного з
подружжя не спростовує презумпції
належності його до спільної сумісної
власності подружжя, тобто якщо у
відповідному документі власником чи
набувачем вказано лише чоловіка, це ще
не означає, що він є одноосібним
Дружина та чоловік з часу
реєстрації шлюбу мають право на поділ
набутого ними майна як під час
перебування у шлюбі, так і після його
Ст. 69 Сімейного кодексу України
передбачено, що дружина та чоловік
мають право на поділ майна, що належить
їм на праві спільної сумісної
Кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.
Таким чином, суд приходить до
висновку про можливість задоволення
позовних вимог в частині визнання за
позивачем права власності на 1/12
спірного житлового будинку (фактично
квартири №1) та земельної ділянки,
які є об'єктом спільною сумісною
Задовольняючи позовні вимоги в
частині виділення в користування
позивача вказаних приміщень квартири,
суд виходить з наступного.
Відповідно ст.ст. 355 ч.1, 356 ч.1 ЦК
України, майно, що є у власності двох
або більше осіб (співвласників),
належить їм на праві спільної
власності (спільне майно). Власність
двох чи більше осіб із визначенням
часток кожного з них у праві власності
є спільною частковою власністю.
Згідно з ч.2, ч.3 ст. 358 ЦК України,
співвласники можуть домовитися про
порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
Як роз'яснив Пленум Верховного
Суду України у п.14 постанови «Про
судову практику у справах за позовами
про захист права приватної власності»
від 22 грудня 1995 року №20, квартира, яка є
спільною сумісною чи спільною
частковою власністю, на вимогу
учасника (учасників) цієї власності
підлягає поділу в натурі, якщо можливо
виділити сторонам ізольовані жилі та
інші приміщення із самостійними
виходами, які можуть використовуватися
як окремі квартири, або які можна
переобладнати в такі квартири. У
протилежному випадку може бути
встановлено порядок користування
приміщенням квартири, якщо про це
Як встановлено судом, домовленості
про порядок користування житловим
приміщенням між сторонами по справі не
Згідно з висновками судової
будівельно-технічної експертизи, яка
проводилась на підставі ухвали суду
про можливий поділ житла, поділити між
сторонами 1/6 житлового будинку, якою є
фактично квартира №1, з технічної точки
зору не можливо, але, експертом
запропоновано варіант порядку
користування квартирою між
З урахуванням вимог позивача, суд
вважає за можливе визначити порядок
користування квартирою між сторонами
відповідно до висновків судової
будівельно-технічної експертизи №1351
від 15 листопада 2013 року - додатку №1 до
неї (а.с.81-106), виділивши у користування
позивача наступні приміщення: житлову
кімнату (приміщення №4 літер А), площею
11,09 кв.м., та кухню (приміщення №3 літер
А), площею 10,05 кв.м., що є загальною
площею 22,4 кв.м, що менше ідеальної
В користування відповідача виділити
приміщення: житлову кімнату
(приміщення №5 літер А), площею 10.5 кв.м.,
та житлову кімнату (приміщення №5
літер А), площею 13,1 кв.м., що загальною
площею 23,6 кв.м., що більше ідеальної
частки на 0,6 кв.м.
У загальному користуванні
співвласників залишити наступні
приміщення: коридор (приміщення №2
літер А), площею 4,7 кв.м., та санвузол
(приміщення №7 літер А), площею 2,6 кв.м.
Задовольняючи позовні вимоги в
частині вселення позивача в 1/12
частину житлового будинку, суд
виходив з того, що, як зазначено в
позовній заяві, позивач ОСОБА_4
змінила замки в квартиру та
заблокувала доступ позивача до
Ці обставини в тому числі встановлені
у ході розгляду справи зважаючи на те,
що позивачем уточнені позовні вимоги.
Заперечень на спростування вказаних
у позовній заяві обставин, відповідач
Так, відповідно до ст.41
Конституції України, та ст.1 Першого
протоколу до Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод,
Протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції,
закріплено принцип непорушності права
приватної власності, а саме: право
особи на безперешкодне користування,
володіння і розпорядження своїм
майном, право на власний розсуд вчиняти
щодо свого майна будь-які угоди
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.
Гарантуючи захист права
власності, закон надає власнику
право усунення будь-яких порушень
його прав хоч би ці порушення і
не були пов’язані з позбавленням
Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України,
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права або обмеженим у його
Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України,
власникові належать права володіння,
користування та розпорядженням своїм
Відповідно до ст. 391 ЦК України,
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
Способи захисту права
власності передбачені нормами ст. ст.
16, 386, 391 ЦК України. Об’єктом
власності особи може бути, зокрема,
житловий будинок, квартира (ст.ст. 379,
Права власника житлового
будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК
України та ст.150 ЖК України, які
передбачають право власника
використовувати житло для
особистого проживання, проживання
членів сім’ї, інших осіб і
розпоряджатися своїм житлом на
власний розсуд. Обмеження чи втручання
у право власника можливе лише з
підстав, передбачених законом.
Таким чином, зважаючи на встановлені у
ході розгляду справи вищевикладені
обставини, з урахуванням необхідності
захисту прав позивача, суд вважає, що
заявлені ОСОБА_3 позовні вимоги щодо
його вселення у спірне квартиру,
підлягають задоволенню.
Відповідно до положень ст. 88 ЦПК
України, у зв’язку із задоволенням
позову, суд стягує з відповідача
ОСОБА_4 на користь позивача понесені та
документально підтверджені судові
витрати у справі у повному обсязі, а
саме: сплачені при зверненні до суду
судовий збір у розмірі 894, 50 грн.
На підставі викладеного, ст. 41
Конституції України, ст. ст. 60, 63, 66, 69, 70
СК України, ст.ст. 16, 317, 321, 358, 369, 379, 382, 386,
391 ЦК України, керуючись Постановою
Пленуму Верховного Суду України №11 від
21 грудня 2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», Постановою Пленуму
Верховного Суду України №20 від 22
грудня 1995 року «Про судову практику у
справах за позовами про захист права
приватної власності», ст.ст. 5, 10, 11, 60, 61,
88, 209, 212-215, 218, 224-233 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ
майна подружжя, визнання права
власності та визначення порядку
користування квартирою, вселення, -
Припинити права спільної сумісної
власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на 1/6 частку
житлового будинку з відповідними
долями надвірних будівель та 1/6 частку
земельної ділянки, загальною площею
0,0300 га, розташованих по вул.
Червоноармійській,116, у м. Сімферополі.
Поділити 1/6 частку житлового
будинку з відповідними долями
надвірних будівель, розташованих по
вул. Червоноармійській, 116, у м.
Сімферополі, придбану за нотаріально
посвідченим договором від 22.01.2009 року
за реєстром №148, між ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
виділивши їм у приватну власність по 1/12
частки житлового будинку з
відповідними долями надвірних
Поділити 1/6 частку земельної
ділянки, загальною площею 0,0300 га,
розташованої по вул.
Червоноармійській, 116, у м. Сімферополі,
придбану за нотаріально посвідченим
договором від 22.01.2009 року за реєстром
№151, між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, виділивши їм
на праві приватної власності по 1/12
частки земельної ділянки, кожному.
Визначити порядок користування 1/6
часткою житлового будинку,
розташованого по вул.
Червоноармійській, 116, у м. Сімферополі,
яка фактично є квартирою №1, виділивши
у користування співвласників:
-          ОСОБА_3 приміщення: житлову
кімнату (приміщення №4 літер А), площею
11,09 кв.м., та кухню (приміщення №3 літер
А), площею 10,05 кв.м., що загальною площею
22,4 кв.м, що менше ідеальної частки на 0,6
-          ОСОБА_4 приміщення: житлову
кімнату (приміщення №5 літер А), площею
10.5 кв.м., та житлову кімнату (приміщення
№5 літер А), площею 13,1 кв.м., що
загальною площею 23,6 кв.м, що більше
ідеальної частки на 0,6 кв.м.
У загальному користуванні
співвласників залишити приміщення:
коридор (приміщення №2 літер А), площею
4,7 кв.м., та санвузол (приміщення №7
літер А), площею 2,6 кв.м.
Вселити ОСОБА_3 в 1/12 частку
домоволодіння №116 по вул.
Червоноармійській у м. Сімферополі, що
є фактично квартирою №1, а саме: в
приміщення житлової кімнати №3, кухню
№4, загальною площею 22,4 кв.м, коридор,
площею 4,7 кв.м та санвузол, площею 2,6
Стягнути ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
суму сплаченого судового збору у
справі у розмірі 894 (вісімсот
дев’яносто чотири) грн. 50 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом 10
днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем
в апеляційному порядку до Апеляційного
суду АРК через Центральний районний
суд м. Сімферополя шляхом подачі в
10-денний строк апеляційної скарги.

Суддя:

Н. В. Кучеренко