________________________________________________________________________
_________________________________________________
Справа № 520/979/13- ц
Провадження № 2/520/2330/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2013 року

Київський районний суд м. Одеси в
складі:

судді Пучкової І.М.

за участю секретаря Бродецької
Т.В., Мельничуковської К.В., Єгорової Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до ТОВ
«Горпреса» про визнання недійсними
наказів, визнання незаконним
звільнення, поновлення на роботі,
зобов'язання скасувати запис у
трудовій книжці, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
стягнення грошової суми за прибирання
прилеглої території, стягнення
компенсації моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з
позовом, який надалі неодноразово
змінювала, про визнання недійсними
наказів щодо накладення на неї
дисциплінарних стягнень, визнання
незаконним звільнення, поновлення на
роботі, зобов'язання скасувати запис у
трудовій книжці, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
стягнення грошової суми за прибирання
прилеглої території, стягнення
грошової компенсації моральної шкоди,
посилаючись на те, що її незаконно
звільнили, не сплатили заробітну плату,
інші належні виплати, чим спричинили
моральну шкоду.

Представники відповідача позов
не визнали, посилаючись на те, що
позивач звільнена правомірно, накази
видавалися, згідно з законом, права
позивача не порушені, моральна шкода
позивачеві відсутня.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши надані докази, вважає що
позовні вимоги є необґрунтованими та
задоволенню не підлягають.

У судовому засіданні встановлено,
що ОСОБА_1, відповідно до наказу від
2.7.2009 р. № 89-к, була 3.7.2009 р. прийнята на
роботу на посаду кіоскера ТОВ
«Горпреса», з якої звільнена 28.12.2012 р. за
ст.40 ч. 3 КЗпП України - розірвання
трудового договору з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
за систематичне невиконання
працівником без поважних причин
обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосовувалися заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення.

Статтею 28 КЗпП України передбачено,
що коли строк випробування закінчився,
а працівник продовжує працювати, то він
вважається таким, що витримав
випробування, і наступне розірвання
трудового договору допускається лише
на загальних підставах.

При прийнятті на роботу з ОСОБА_1
була ознайомлена під підпис з
посадовою інструкцією, колективним
договором, правилами внутрішнього
трудового розпорядку, умовами роботи
та оплати праці.

Згідно зі ст. 57 КЗпП України, час
початку і закінчення щоденної роботи
(зміни) відноситься до компетенції
трудового колективу, який затверджує
Правила внутрішнього трудового
розпорядку, відповідно до ст. 142 КЗпП
України.

Статтею 105 КЗпП України
передбачено, що працівникам, які
виконують на тому ж підприємстві, в
установі, організації поряд зі своєю
основною роботою, обумовленою трудовим
договором, додаткову роботу за іншою
професією (посадою), або обов'язки
тимчасово відсутнього працівника без
звільнення від своєї основної роботи,
провадиться доплата за суміщення
професій (посад) або виконання
обов'язків тимчасово відсутнього
працівника. Розміри доплат за
суміщення професій (посад) або
виконання обов'язків тимчасово
відсутнього працівника встановлюються
на умовах, передбачених у колективному
договорі.

Відповідно до ст.147 КЗпП України, за
порушення трудової дисципліни до
працівника може бути застосовано
тільки один з таких заходів стягнення:
1) догана;2) звільнення.

Згідно зі ст. 149 КЗпП України, при
обранні виду стягнення власник або
уповноважений ним орган повинен
враховувати ступінь тяжкості
вчиненого проступку і заподіяну ним
шкоду, обставини, за яких вчинено
проступок, і попередню роботу
працівника.

До позивача застосовувалися заходи
стягнення: наказом від 22 травня 2012 р. - у
вигляді догани, та догани за наказами
від 27.11.2012 р. і 12.12.2012 р. Посилання
позивача на недійсність цих наказів є
безпідставною, оскільки дисциплінарні
стягнення застосовані у строки,
передбачені ст. 148 КЗпП України, та в
порядку, передбаченому ст. 150 КЗпП
України, позивачем до звільнення не
оскаржувались.

Статтею 57 КЗпП України визначено,
що час початку і закінчення щоденної
роботи (зміни) передбачається
правилами внутрішнього трудового
розпорядку і графіками змінності у
відповідності з законодавством.

З роздруківки часу встановлення
під охорону та зняття об'єкту - кіоску, в
якому працювала ОСОБА_1, вбачається
наявність порушення позивачем правил
трудового розпорядку.

Посилання позивача на те, що вона
мала змінний графік, не дає їй правових
підстав вважати, що вона має право
самостійно встановлювати години
початку та закінчення роботи або час
обідньої перерви

Режим роботи кіосків, у тому числі,
де працювала ОСОБА_1, затверджено
відповідачем і підлягає виконанню
позивачем.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України,
трудовий договір є угода між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом чи фізичною
особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядкові, а
власник підприємства, установи,
організації або уповноважений ним
орган чи фізична особа зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.

Згідно зі ст. 56 КЗпП України, за
угодою між працівником і власником
або уповноваженим ним органом може
встановлюватись як при прийнятті на
роботу, так і згодом неповний робочий
день або неповний робочий тиждень.
Оплата праці в цих випадках
провадиться пропорційно
відпрацьованому часу або залежно від
виробітку.

Надані ОСОБА_1 копії грамот за 2004 р. з
інших місць роботи не є доказами у цій
справі та не є підставою для
задоволення позовних вимог.

Надані ОСОБА_1 докази заохочення від
ТОВ «Горпреса» свідчать, що з боку
відповідача не було упередженого
ставлення до позивача.

Суд критично ставиться до пояснень
позивача щодо закріплення за нею
посади саме кіоскеру 2-го розряду у
кіоску за № 429. ОСОБА_1 була прийнята
на посаду і працювала саме кіоскером,
однак розряду, як і закріплення кіоску,
не було, навіть, у разі переміщення
позивача на роботу до іншого кіоску.

Вимоги ОСОБА_1 щодо скасування
наказу про її звільнення є
безпідставними.

Оскільки суд відмовляє у позовних
вимогах про поновлення на роботі,
відсутні правові підстави стягнення
середнього заробітку за час після
звільнення ОСОБА_1.

Суд вважає не доведеними та
безпідставними доводи позивача, що
вона мала обов'язок з прибирання
території, прилеглої до кіоску, та не
отримала за виконання цієї роботи
гроші у сумі 2000 грн. 00 коп., яка
розрахована ОСОБА_1 за період із серпня
2011 р. по грудень 2012 р.

Як доводилося представниками
відповідача у судовому засіданні,
жодного наказу, розпорядження, які б
зобов'язували ОСОБА_1 прибирати
прилеглу до кіоску територію, не
існувало.

Доплати, що здійснювалися
позивачеві у сумі 125 грн., відбувалися
на підстави наказу за № 54 від 16.7.2008 р.
та були доплатами саме як кіоскеру, а
не прибиральниці, у зв'язку з високим
рівнем інфляції, до розміру
мінімального заробітку, і не
стосуються роботи з прибирання, нічим
не обумовленої. З листопада 2010 р.
позивача, як і інших кіоскерів,
переведено на погодинну оплату праці.

Позивач також просить стягнути з
відповідача у відшкодування моральної
шкоди 50000 грн., посилаючись на те, що у
зв'язку зі звільненням вона
перенесла фізичні та душевні
страждання, які привели до порушення
стану душевної рівноваги.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України,
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом
проводиться у разі, якщо порушення
його законних прав призвели до
моральних страждань, втрати звичних
життєвих зв'язків.

Позовні вимоги про стягнення
моральної шкоди не знайшли
підтвердження в судовому засіданні, є
необґрунтованими, недоведеними та
задоволенню не підлягають, будь-які
докази спричинення позивачеві
моральної шкоди відсутні.

Таким чином, суд не вбачає
підстав для задоволення позовних
вимог, оскільки права ОСОБА_1
відповідачем не порушені.

Керуючись ст.10-11,60, 209, 212-215 ЦПК
України, ст. 21, ч. 3 ст. 40, ст. 149, 150, 235, 237-1
КЗпП України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позовної заяви ОСОБА_1
до ТОВ «Горпреса» про визнання
недійсними наказів за № 73/к від 23.5.2012 р.,
187/1 к від 27.11.2012 р., 195/к від 12.12.2012 р.,
визнання незаконним звільнення за ч.3
ст. 40 КЗпП України, поновлення на
роботі кіоскера 2 розряду з почасовим
окладом до кіоску № 429 ТОВ «Горпреса»,
зобов'язання скасувати запис у
трудовій книжці про звільнення з
посади кіоскера за ч.3 ст. 40 КЗпП
України, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
стягнення грошової суми - 2000 грн. - за
прибирання прилеглої території,
стягнення компенсації моральної шкоди
у розмірі 50000 грн. - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області
шляхом подання до Київського районного
суду м. Одеси апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя
Пучкова І. М.