Провадження № 2/750/237/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.01.2013 року
м.Чернігів

Деснянський районний суд м.
Чернігова в складі :

головуючого судді Рахманкулової
І.П.,

при секретарі Разумейко К.М.,

за участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника органу опіки і
піклування Тарараки О.І.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про
позбавлення батьківських прав,

орган опіки та піклування
Деснянської районної у м. Чернігові
ради,-

в с т а н о в и в :

02 грудня 2013 року позивач звернулася до
суду з позовом до відповідачів про
позбавлення їх батьківських прав по
відношенню до малолітнього сина
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Свої вимоги
позивач обґрунтовує тим, що
відповідачі ухиляються від виконання
батьківських обов'язків по вихованню
дитини, а саме: не приймають участі у
вихованні та утриманні дитини, не
цікавляться станом її здоров'я,
фізичним, моральним та духовним
розвитком. З серпня 2013 року хлопчик
перебуває у позивача на повному
утриманні.

Позивач у судовому засіданні позов
підтримала та просила позбавити
відповідачів батьківських прав по
відношенню до їх малолітньої дитини.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні
проти позову заперечував, посилаючись
на необгрунтованість та
безпідставність вимог позивача,
оскільки син проживав разом з ним, а у
зв'язку з необхідністю виїзду на
заробітки у м. Київ він домовився з
позивачем, що на час його від'їзду син
буде поживати з бабусею, а він буде його
навідувати. Крім того, відповідач
зазначає, що він любить сина та
піклується про нього, а тому
категорично заперечує проти
позбавлення його батьківських прав. На
даний час син проживає з ним.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання
подала заперечення на позов, в якому
вказує на безпідставність вимог
позивача про позбавлення її
батьківських прав щодо сина, оскільки
вона не має можливості приймати участь
у вихованні та утриманні дитини, так як
перебуває у місцях позбавлення волі.
Відповідач вказує, що вона постійно
телефонує до позивача, пише листи,
вітає зі святами та цікавиться їхнім
життям і потребами, всіма способами
намагається підтримувати відносини з
матір'ю та сином. Водночас, відповідач
не заперечує проти позбавлення
батьківських прав батька дитини -
ОСОБА_2, зазначаючи, що він дійсно не
виконує своїх батьківських обов'язків.

Представник органу опіки та піклування
Деснянської районної у м. Чернігові
ради у судовому засіданні зазначила
про відсутність підстав для
задоволення позову.

Заслухавши пояснення позивача,
відповідача ОСОБА_2, представника
органу опіки та піклування, допитавши
свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9
та дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення позову,
виходячи з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є батьками
малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується свідоцтвом про
народження (а.с. 15).

Вироком Деснянського районного суду м.
Чернігова від 07 грудня 2012 року ОСОБА_4
визнано винною у скоєнні злочину,
передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України та
призначено їй покарання у вигляді двох
років позбавлення волі.

На даний час малолітній ОСОБА_5
проживає з батьком, чого в судовому
засіданні не заперечували сторони.

Статтею 164 Сімейного кодексу України
встановлені підстави, за наявності
яких батько, мати дитини можуть бути
позбавлені батьківських прав.

Позивач як підставу для позбавлення
відповідачів батьківських прав
зазначає, що відповідачі зловживали
спиртними напоями, ніде не працювали,
не утримували дитину та ухиляються від
виконання своїх обов'язків по
вихованню дитини.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог чи заперечень.

Служба у справах дітей своїм висновком,
що затверджений рішенням виконкому
Деснянської районної у м. Чернігові
ради від 23.12.2013 року за № 257, вважає за
недоцільне позбавляти ОСОБА_2 та ОСОБА_4
батьківських прав щодо малолітнього
сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Допитана у судовому засіданні свідок
ОСОБА_7 суду повідомила, що з
відповідачем ОСОБА_2 вона
познайомилася близько року тому, їх
діти разом гуляли. Батько грався разом
з сином. Останній раз вони гуляли в
серпні 2013 року, а потім відповідач
відводив дитину до бабусі. Матір дитини
свідок ніколи не бачила.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні
повідомила, що вона є матір'ю
відповідача ОСОБА_2, дуже любить свого
онука, постійно гуляє з ним. Син
працював у м. Києві, постійно купував
сину все необхідне, спілкується з ним.
Син домовився з позивачем, що, коли він
на заробітках, щоб дитина побула у
бабусі, але на даний час син проживає з
батьком.

Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 суду
повідомили, що дитиною в основному
опікувалася позивач і дитині краще
залишитися жити у бабусі.

Пунктом 16 Постанови № 3 Пленуму
Верховного Суду України від 30 березня
2007 року «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав» роз'яснено, що
ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками.

Згідно п. 15 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007
року «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав»
передбачено, що позбавлення
батьківських прав, що надані батькам до
досягнення дитиною повноліття і
ґрунтуються на факті спорідненості з
нею, є крайнім заходом впливу на осіб,
які не виконують батьківських
обов'язків, а тому питання про його
застосування слід вирішувати лише
після повного, всебічного, об'єктивного
з'ясування обставин справи, зокрема
ставлення батьків до дітей.

За таких обставин, враховуючи, що
відповідачі заперечують проти
позбавлення їх батьківських прав,
оскільки відповідач ОСОБА_4 у зв'язку з
перебуванням у місцях позбавлення волі
не може у повному обсязі виконувати
батьківські обов'язки, проте з її
заперечення та із заперечення
відповідача ОСОБА_2 вбачається, що вони
люблять дитину, батько приймає участь у
її вихованні та утриманні, а тому суд не
знаходить підстав для задоволення
позову, так як у судовому засіданні не
доведено, що відповідачі ухиляються
від виконання батьківських обов'язків.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 213-215, 218 ЦПК
України, ст.ст. 150, 157, 164 СК України, суд,-

в и р і ш и в :

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_4 про позбавлення батьківських
прав, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Чернігівської
області.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя: