Провадження 2/255/2387/2013
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2013 року Ворошиловський
районний суд м. Донецька в складі:

головуючого - судді Орєхова О.І.,

при секретарі - Кочко Л.І., Ангеліній
Н.В.,

за участю позивачки - ОСОБА_1,

представника позивачки - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Донецьку
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення
аліментів на утримання непрацездатної
матері та додаткових витрат, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовною заявою до ОСОБА_3 про
стягнення аліментів на утримання
непрацездатної матері та додаткових
витрат, посилаючись на наступні
обставини.

Вона, ОСОБА_1 знаходилась в
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5. Від
нашого шлюбу народилися діти: син
ОСОБА_3 1953 р. н. та донька ОСОБА_6 1960 р. н.,
яка після укладення шлюбу має прізвище
ОСОБА_7.

В продовж їхнього спільного проживання
на спільні кошти по договору
купівлі-продажу № 2230 від 21.08.2000 р. який
був посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_8 була придбана трикімнатна
квартира загальною площею 66,1 м.кв. за
адресою АДРЕСА_5. Право власності на
квартиру було зареєстровано за ОСОБА_5.

Після смерті її чоловіка ОСОБА_5,
свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_1 від 07
вересня 2005 року, відкрилася спадщина у
вигляді квартири за адресою АДРЕСА_1.

31.03.2006 року вона, та її діти звернулися
до нотаріальної контори для реєстрації
права власності на свою долю
спадкового майна за законом.

На передодні звернення до нотаріуса, її
син вмовляв її та її доньку відмовитись
від своєї частки у спадщині.

Свої дії він мотивував тим, що вона
жінка похилого віку та потребує
стороннього уходу. Її донька мешкає у
місті Владивосток (Росія) і через це не
може забезпечити їй достатній догляд. В
нього є трикімнатна квартира у центрі
АДРЕСА_2 яка належить йому на праві
приватної власності. Квартира досить
простора, що дозволить їм мешкати разом
де він зможе доглядати та піклуватися
за нею.

Він наполягав, що комунальні платежі на
трикімнатну квартиру за адресою
АДРЕСА_1. є завеликими, та проживання її
одної у великій квартирі є недоцільним.

Спадкову квартиру він планує здавати в
найм для отримання додаткового доходу
для поліпшення наших житлових умов,
придбання лікарських засобів та інше.

Він запропонував, як що вона буде
невдоволена умовами проживання разом з
ним то зможе повернутися у спадкову
квартиру, а бо він її продасть, а їй
придбає інше помешкання, у будь якому
районі Донецька де вона забажає.

Такі доводи вона визнала доцільними та
погодилась на його пропозицію.
Оскільки її син запропонував їй вкрай
вигідні умови проживання її донька теж
відмовилась від своєї частки спадщини
на його користь.

Свідоцтво про право на спадщину 1/1
трикімнатної квартири загальною
площею 66.1 м.кв. за адресою АДРЕСА_3, було
видане ОСОБА_3 та зареєстроване Третьою
донецькою нотаріальною держконторою
№3-693 від 31.03.2006 року.

Пізніше вона переїхала до квартири її
сина.

Тривалий час її син дотримувався їх
домовленостей, але після смерті його
дружини у 2012 році він почав створювати
неприйнятні умови для її проживання.

Періодично він забороняв їй
користуватися кухнею і позбавляв її
можливості готувати собі їжу. Коли він
кудись виходив то вимикав воду і вона
немала можливості ні попрати білизну
ні помитися. При цьому, син наполягав
щоб вона сплачувала за проживання. Вона
була змушена терпіти постійні образи в
свою адресу. Іноді він погрожував що
поб'є її та віддасть до будинку
пристарілих.

При таких обставинах вона змушена була
звертатися за допомогою до міліції. На
хуліганські дії її сина в її бік був
складений адміністративний протокол,
та виданий висновок на її заяву за
підписом майора Чумакова А.В.
Ворошиловського РВ м. Донецька від
11.03.2013 року.

Оскільки на неї постійно чинилося
психологічне насильство вона захотіла
повернутися у квартиру за адресою
АДРЕСА_4. В них виникла сварка з цього
приводу і син їй повідомив, що квартира
давно вже продана.

Як вони домовлялись раніше він не може
придбати їй окреме житло бо вже придбав
собі дім у м. Красноград Харківської
області ще у 2007 році і у черговий раз
запропонував їй переїхати до будинку
пристарілих.

Оскільки при таких умовах її життя
разом з сином стало неможливим вона
була змушена на свою пенсію зняти
квартиру та жити окремо. Грошей на
оренду квартири, побутові нужди,
продукти, та ліки вкрай не вистачає,
фактично їй нема на що жити.

Її донька, ОСОБА_7 яка проживає у місті
Владивосток (Росія) утримує трьох дітей
і до того ж є пенсіонеркою усіляко
підтримувала її, надавала кошти та
інше. Коли вона дізналася що їй
практично ніде жити, вона покинула
сім'ю та приїхала до неї для
залагодження конфлікту з її сином але
він відмовляється з нею спілкуватися.

Усе вищенаведене може бути
підтверджене показами свідків на
судовому засіданні.

Оскільки держава надала їй можливість
захищати її права, то вона звертаюсь до
суду за таким захистом.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України,
повнолітні дочка, син зобов'язані
утримувати батьків, які є
непрацездатними і потребують
матеріальної допомоги.

У відповідності до ст. 203 СК України,
дочка, син крім сплати аліментів
зобов'язані брати участь у додаткових
витрат на батьків, викликаних тяжкою
хворобою, інвалідністю або немічністю.

Згідно ст.204 Сімейного Кодексу України
дочка, син можуть бути звільнені судом
від обов'язку утримувати матір, батька
та обов'язку брати участь у додаткових
витратах, якщо буде встановлено, що
мати, батько ухилялися від виконання
своїх батьківських обов'язків.

Таким чином відповідно до діючого
законодавства обов'язок сина, дочки
утримувати своїх батьків не залежить
від їх матеріального стану. Єдиною
підставою для звільнення сина, дочки
від обов'язку утримувати батьків є
ухилення батьків від виконання своїх
батьківських обов'язків по відношенню
до свої дочки, сина до досягнення ними
повноліття. Тому матеріальний та
сімейний стан не є підставою для
звільнення його від сплати аліментів
на утримання батьків.

Просила суд ухвалити рішення про
стягнення аліментів на утримання
непрацездатної матері з ОСОБА_3 1953 р.н,
на користь ОСОБА_1, у твердій грошовій
сумі у розмірі 700 гривень щомісячно
починаючи з 15.08.2013 року, стягнути з
ОСОБА_3 1953 р.н, на користь ОСОБА_1
додаткові витрати пов'язанні з її
утриманням в розмірі 250 гривень
щомісячно, починаючи з 15.08.2013 року,
стягнути з ОСОБА_3 1953 р.н, на користь
ОСОБА_1, кошти на придбання окремого
житла у розмірі 300 000 грн.

В судовому засіданні позивачка
ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2, який
діє на підставі довіреності кожний
окремо позовні вимоги підтримали,
надали пояснення аналогічні
викладеним в позовній заяві та просили
їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та його
представник ОСОБА_4, яка діє на підставі
довіреності в судовому засіданні
визнали частково позовні вимоги
позивачки, а саме в частині позовних
вимог про стягнення з нього аліментів
на утримання непрацездатної матері
ОСОБА_1, у твердій грошовій сумі у
розмірі 300 гривень. В іншій частині
вимог позовні вимоги не визнали
просили суд відмовити в їх задоволенні,
оскільки є безпідставними,
недоведеними та необґрунтованими.

Суд, вислухавши пояснення
позивачки та її представника,
відповідача та його представника,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
позовні вимоги позивачки ОСОБА_1
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленному цим Кодеком, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 15 ЦПК України суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо: захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин.

Судом встановлені наступні
обставини.

Встановлено, що позивачка ОСОБА_1
знаходилась в зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_5, де від того шлюбу народилися
діти: син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька
ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2, яка після
укладення шлюбу має прізвище ОСОБА_1.

Позивач ОСОБА_1 звертаючись до суду з
позовними вимогами до відповідача
ОСОБА_3 просить суд ухвалити рішення
про стягнення з останнього аліментів
на її утримання, непрацездатної матері
у твердій грошовій сумі у розмірі 700
гривень щомісячно починаючи з 15.08.2013
року, додаткові витрати пов'язанні з її
утриманням в розмірі 250 гривень
щомісячно, починаючи з 15.08.2013 року та 300
000 гривень для придбання окремого
житла.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 статті 57 ЦПК України
передбачено, що доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обгрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи.

Відповідно до ч. 2 статті 57 ЦПК України
ці данні встановлюються на підставі
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко - і
відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обгрунтувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до уваги докази,
які не стосуються предмета
доказування.

Відповідно до ст. 59 ЦПК України, суд не
бере до уваги докази, які одержані з
порушенням порядку, встановленого
законом. Обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Згідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов»язана довести ті
обставни, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може грунтуватися на
припущеннях.

Встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є
людиною похилого віку, ІНФОРМАЦІЯ_3, що
підтверджується наявною в матеріалах
справи копією паспорту.

Згідно відмітки, яка наявна в паспорті
позивачки вбачається, що позивачка
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6

Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України,
повнолітні дочка, син зобов'язані
утримувати батьків, які є
непрацездатними і потребують
матеріальної допомоги.

У відповідності до ст. 203 СК України,
дочка, син крім сплати аліментів
зобов'язані брати участь у додаткових
витрат на батьків, викликаних тяжкою
хворобою, інвалідністю або немічністю.

Згідно ст. 204 Сімейного Кодексу України
дочка, син можуть бути звільнені судом
від обов'язку утримувати матір, батька
та обов'язку брати участь у додаткових
витратах, якщо буде встановлено, що
мати, батько ухилялися від виконання
своїх батьківських обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 СК України суд
визначає розмір аліментів на батьків у
твердій грошовій сумі і ( або ) у частці
від заробітку ( доходу ) з урахуванням
матеріального та сімейного стану
сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 205 СК України при
визначенні розміру аліментів та
додаткових витрат суд бере до уваги
можливість одержання утримання від
інших дітей, до яких не пред»явлено
позову про стягнення аліментів,
дружини, чоловіка та своїх батьків.

Згідно із ст. 206 СК України у виняткових
випадках, якщо мати, батько є тяжко
хворим, інвалідами, а дитина ( стаття 6
цього Кодексу ) має достатній дохід (
заробіток ), суд може постановити
рішення про стягнення з неї одноразово
або протягом певного строку коштів на
покриття витрат, пов»язаних з
лікуванням та доглядом за ними.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не
працює, є пенсіонером та отримує пенсію
у розмірі 2 782 гривень, що
підтверджується довідкою від 17 грудня
2013 року, виданої управлінням
Пенсійного фонду України у
Ворошиловському районі.

Згідно довідки від 17 грудня 2013 року,
виданої управлінням Пенсійного фонду
України у Ворошиловському районі
ОСОБА_1 її пенсія складала за період з
липня 2013 року у сумі 1 930,42 гривень, а за
грудень 2013 року її пенсія склала у сумі
1 966,72 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об»єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно із ч. 3 ст. 213 ЦПК України
обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з»ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Отже, з урахуванням розумності,
встановлених обставин, де відповідач
не заперечував проти стягнення з нього
аліментів на утримання непрацездатної
матері у сумі 300 гривень, з урахуванням
наявності у позивачки крім відповідача
ще доньки, яка також зобов'язана
утримувати батьків, які є
непрацездатними і потребують
матеріальної допомоги, враховуючи, що
відповідач не працює та є пенсіонером,
а пенсія позивачки та пенсія
відповідача не набагато відрізняється,
то суд приходить до висновку, що
позовні вимоги позивачки в частині
стягнення з відповідача аліментів на
утримання непрацездатної матері у
твердій грошовій сумі у розмірі 700
гривень є такими, що підлягають
частковому задоволенню та з
відповідача на користь позивачки
підлягає стягненню аліменти у сумі 350
гривень.

Стосовно позовних вимог позивачки
ОСОБА_1 в частині стягнення з
відповідача додаткових витрат
пов»язаних з її утриманням у сумі 250
гривень не підлягають задоволенню,
оскільки такі вимоги позивачкою у
відповідності до вимог ст. 60 ЦПК
України належним та допустимим доказом
не підтверджено, що позивачка несе
додаткові витрати та потребує в цьому,
а тому вимоги позивачки в цій частині є
безпідставними, недоведеними та
такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог позивачки ОСОБА_1 в
частині стягнення з відповідача ОСОБА_3
кошти на придбання окремого житла у
сумі 300 000 гривень, то такі вимоги
позивачки не підлягають задоволенню,
оскільки є необґрунтованими та
безпідставними, так як не ґрунтуються
на вимогах закону, а також збоку
позивачки не надано належних доказів,
що відповідач спроможний та має такий
дохід щоб сплатити позивачці такі
кошти.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК країни з
відповідача на користь держави
підлягає стягненню судові витрати у
сумі 114,70 гривень.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд
допускає негайне виконання у справах
про стягнення аліментів - у межах суми
платежу за один місяць.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 202, 203, 204, 205 Сімейного
кодексу України та керуючись ст.ст. 3, 5,
10, 11, 15, 57, 58, 59, 60, 88, 209, 212-215, 218, п. 1 ч. 1 ст.
367 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
стягнення аліментів на утримання
непрацездатної матері та додаткових
витрат, - задовольнити частково.

Стягувати щомісячно з ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_5, аліменти на її утримання,
в твердій грошовій сумі у розмірі 350
гривень, починаючи з 20 серпня 2013 року.

В решті позовних вимог ОСОБА_1, -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір на
користь держави в сумі 114,70 гривень ( сто
чотирнадцять гривень сімдесят копійок
).

Рішення в частині стягнення
аліментів у межах суми платежу за один
місяць підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана до апеляційного суду
Донецької області через даний суд
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Рішення надруковано в нарадчій
кімнаті в одному примірнику.

Суддя

О.І. Орєхов