Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" листопада 2013 р. Дніпровський
районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Гончарука
В.П.

при секретарі - Лисенко М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Дніпровського
районного суду міста Києва цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості,-

в с т а н о в
и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
посилаючись на те, що відповідно до
укладеного договору від 25.12.2006 року
відповідач отримав кредит у розмірі
2295,69 грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 5,04% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом. У зв'язку з порушеннями
зобов'язань за кредитним договором
відповідач станом на 20.08.2013 року має
заборгованість - 29689,14 грн., яка
складається з: 2295,70 грн. -
заборгованість за кредитом; 10898,62 грн.
заборгованість по процентам за
користування за кредитом; 619,83 грн. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом; 13985,03 грн. - пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором; 500 грн. - штраф
(фіксована частина); 1389,96 грн. штраф
(процентна складова). А тому позивач
просив суд стягнути з відповідача
вказану суму заборгованості та судові
витрати.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив суд стягнути з ОСОБА_1 29689,14 грн.
заборгованості за кредитним договором
та 296,89 грн. судового збору.

Відповідач в судовому засіданні
позовні вимоги не визнав та пояснив, що
оскільки позовними вимогами є
стягнення заборгованості за період з
25.12.2006 по 25.09.2007 року, а позовна заява
подана до суду 12.09.2013 року, тобто з
пропуском позовної давності. В зв'язку
з цим відповідач просив суд відмовити в
задоволенні позову в повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення представника
позивача, відповідача, дослідивши
матеріали справи приходить до
наступного висновку.

Як вбачається з пояснень та матеріалів
справи, між 25 грудня 2006 року між
Закритим акціонерним товариством
«Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство Комерційний
банк «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_1 був
укладений кредитний договір шляхом
заповнення заяви позичальника №
k3h0FB04030216 за яким відповідач отримав
строковий кредит у сумі 2295,7 грн. на
строк 9 місяців з 25.12.2006р. по 25.09.2007 р.
включно, з умовами сплати за
користування кредитом відсотків у
розмірі 0,42% на місяць, на суму залишку
заборгованості по кредиту, щомісячної
винагороди за надання фінансового
інструменту в розмірі 68,87 грн. (а.с. 7).

Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного
кодексу України за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. (ст. 525
Цивільного кодексу)

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору, актів
цивільного законодавства.

Статтею 598 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання
припиняється частково або у повному
обсязі на підставах, встановлених
договором або законом та припинення
зобов'язання на вимогу однієї із сторін
допускається лише у випадках,
встановлених законом або договором, а
згідно статті 599 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 статі 625 Цивільного кодексу
України визначено, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання, настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Наполягаючи на задоволенні позову
представник позивача пояснив, що
протягом дії договору, відповідачем
порушено договірні зобов'язання, у
зв'язку з чим станом на 20.08.2013 року має
заборгованість - 29689,14 грн., яка
складається з: 2295,70 грн. -
заборгованість за кредитом; 10898,62 грн.
заборгованість по процентам за
користування за кредитом; 619,83 грн. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом; 13985,03 грн. - пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором; 500 грн. - штраф
(фіксована частина); 1389,96 грн. штраф
(процентна складова), що
підтверджується розрахунком
заборгованості (а.с. 4-5).

Статтею 257 Цивільного кодексу України
визначено, що загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Положеннями ст. 258 ЦК України, визначено
вимоги до яких застосовується
спеціальна позовна давність, серед
іншого, позовна давність в один рік
застосовується зокрема до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом (ч.1 ст. 261
Цивільного кодексу України) перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалась або могла
довідатись про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Отже, у разі, коли на момент звернення з
позовом виконання зобов'язання було
прострочено понад один рік, стягнення
неустойки (штрафу, пені) за минулий час
обмежується одним роком перед
зверненням зацікавленої особи до суду,
якщо не будуть визнанні поважними
причини пропуску даного строку.

Пунктом 31 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року за №5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
роз'яснено, що враховуючи положення
пункту 7 частини тринадцятої статті 11
Закону України «Про захист прав
споживачів», суди мають виходити з
того, що у спорах щодо споживчого
кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. У зв'язку із цим позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі.

Рішенням Конституційного Суду України
від 10 листопада 2011 року у справі №1-26/2011
року «за конституційним зверненням
громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного
тлумачення положень пунктів 22, 23
статті 1, статті 11, частини восьмої
статті 18, частини третьої статті 22
Закону України «Про захист прав
споживачів» у взаємозв'язку з
положеннями частини четвертої статті 42
Конституції України (справа про захист
прав споживачів кредитних послуг)»,
встановлено, що в аспекті
конституційного звернення положення
пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»
від 12 травня 1991 року № 1023-XII з
наступними змінами у взаємозв'язку з
положеннями частини четвертої статті 42
Конституції України треба розуміти
так, що їх дія поширюється на
правовідносини між кредитодавцем та
позичальником (споживачем) за
договором про надання споживчого
кредиту, що виникають як під час
укладення, так і виконання такого
договору.

Заперечуючи проти позову відповідач
наполягав на відмові в задоволенні
позову, в зв'язку з тим, що строк
позовної давності минув.

В судовому засіданні достовірно
встановлено, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
звернулось до суду з позовом про
стягнення з відповідача
заборгованості поза межами загальних
строків позовної давності, враховуючи,
що початок перебігу строку позовної
давності починається у позивача з
моменту закінчення строку дії
договору, а саме - 25.09.2007 року. Однак, з
позовом до суду ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
звернулось лише 12.09.2013 року.

Таким чином, у суду є підстави
відмовити у задоволенні позову, у
зв'язку зі спливом строку позовної
давності.

Оскільки зі спливом строків
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
положення п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів»
застосовуються й до додаткових вимог
банку (іншої фінансової установи).

Враховуючи вище викладене, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги є необґрунтованими та
задоволенню не підлягають.

Суд не вирішує питання розподілу
судових витрат по сплаті судового
збору відповідно до ст. 88 ЦПК України,
оскільки судом ухвалене рішення про
відмову в задоволенні позову в повному
обсязі.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
257, 258, 261, 526, 611, 625, 1054 Цивільного кодексу
України, Постановою Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року за №5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
ст.ст. 1, 4, 10, 11, 58, 60, 88, 208, 212-215, 218
Цивільного процесуального кодексу
України, суд,-

в и р і ш и в :

В задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва протягом 10
діб з дня проголошення рішення через
Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя