Провадження № 2-6177/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2013 року Деснянський районний суд м.
Києва в складі:

головуючого - судді - Лісовської О.В.

за участю секретаря - Макас Л.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом Національного університету
"Києво-Могилянська академія" до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за угодою
про надання цільового пільгового
державного кредиту для здобуття вищої
освіти, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач Національний університет
"Києво-Могилянська академія" звернувся
до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за угодою
про надання цільового пільгового
державного кредиту для здобуття вищої
освіти, мотивуючи свої вимоги тим, що
28.08.2002 року позивачем зараховано
відповідача на перший рік навчання за
освітньо-кваліфікаційним рівнем
бакалавра, спеціальність "право"
факультету правничих наук на підставі
контракту. 23.07.2002 року між
університетом та ВАТ "Об"єднання
склопластик" укладено контракт № 13 на
навчання відповідача у 2002-2003 роках на
суму 11000, 00 грн., які було перераховано
на розрахунковий рахунок позивача.
26.08.2003 року між сторонами був укладений
Договір № 116 про надання освітньої
послуги відповідачу за
освітньо-кваліфікаційним рівнем
бакалавра спеціальність "право"
факультету правничих наук на суму 33000, 00
грн. за три наступних навчальних роки.
26.12.2003 року між сторонами укладено
Угоду № 1 про надання цільового
пільгового державного кредиту для
здобуття вищої освіти, відповідно до
умов якого університет надав
відповідачу цільовий державний кредит
за рахунок коштів державного бюджету
на навчання в розмірі 11000, 00 грн. за
навчальний рік, а разом 33000, 00 грн. за три
навчальних роки. 29.12.2003 року відповідач
отримав з каси університету грошові
кошти в розмірі 37500, 00 грн., що були
внесені ним до каси Університету. 23.06.2006
року відповідач завершив навчання за
освітньо-кваліфікаційним рівнем
бакалавра і продовжив навчання у
позивача за освітньо-кваліфікаційним
рівнем спеціаліста. 22.12.2006 року між
сторонами була укладена Додаткова
угода № 1 до основної Угоди, згідно з
якою відповідач отримав додаткові
кошти в сумі 6500, 00 грн., а разом на весь
період навчання - 44000, 00 грн. 27.12.2006 року
відповідач отримав з каси університету
грошові кошти в розмірі 4181, 00 грн. для
здобуття вищої освіти, які вніс в
рахунок сплати за навчання до каси
університету. 25.06.2007 року відповідача
відраховано з університету у зв"язку із
завершенням навчання. У зв"язку із
закінченням навчання відповідач
зобов"язаний повертати отримані
грошові кошти цільового державного
кредиту та відсотки за користування
ним, починаючи з 30.06.2008 року. 06.10.2008 року
за прибутковим касовим ордером
відповідач сплати до каси університету
грошові кошти в розмірі 694, 00 грн. в
рахунок погашення кредиту за навчання.
Проте решту коштів відповідач до каси
університету не вніс, чим порушив
строки повернення грошей та умови
укладених угод. На підставі
викладеного позивач вимушений
звернутися до суду з даним позовом, в
якому просить суд стягнути з
відповідача ОСОБА_2 на користь позивача
заборгованість за Угодою № 1 від 26.12.2003
року та Додаткової угоди № 1 від 22.12.2006
року про надання цільового пільгового
державного кредиту для здобуття вищої
освіти в розмірі кредиту на суму 13893, 65
грн., відсотки за користування кредитом
в розмірі 5418, 53 грн., пені в розмірі 7892, 29
грн., корегування боргу на індекс
інфляції в розмірі 1132, 79 грн., а також
судові витрати по справі.

В судовому засіданні представник
позивача повністю підтримала позовні
вимоги, просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому
засіданні позовні вимоги визнав
частково. Пояснив, що дійсно між
сторонами були укладені відповідні
угоди на надання кредиту. Але вважає, що
розмір боргу є необґрунтованим,
оскільки до частини позовних вимог, а
саме на суму 11143, 40 грн., повинен бути
застосований строк позовної давності,
а також строк позовної давності
підлягає застосуванню і до позовних
вимог про нарахування пені та індексу
інфляції в розмірі 1132, 79 грн. Щодо іншої
частини боргу, то відповідач зазначив,
що не заперечує проти її повернення. На
підставі викладеного відповідач
просив відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Вислухавши пояснення
представника позивача, відповідача,
вивчивши письмові матеріали справи,
суд приходить до висновку, що позовні
вимоги Національного університету
"Києво-Могилянська академія"
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено,
що 28.08.2002 року Національний університет
"Києво-Могилянська академія" зарахував
відповідача ОСОБА_2 на перший рік
навчання за освітньо-кваліфікаційним
рівнем бакалавра, спеціальність "право"
факультету правничих наук на підставі
контракту.

23.07.2002 року між Університетом та ВАТ
"Об"єднання склопластик" укладено
контракт № 13 на навчання відповідача
ОСОБА_2 у 2002-2003 роках на суму 11000, 00 грн.,
які було перераховано на розрахунковий
рахунок позивача, що підтверджується
випискою з рахунку від 05.08.2002 року.

26.08.2003 року між сторонами був укладений
Договір № 116 про надання освітньої
послуги відповідачу ОСОБА_2 за
освітньо-кваліфікаційним рівнем
бакалавра спеціальність "право"
факультету правничих наук на суму 33000, 00
грн. за три наступних навчальних роки.

26.12.2003 року між сторонами укладено
Угоду № 1 про надання цільового
пільгового державного кредиту для
здобуття вищої освіти. Згідно із
розділом 1 вказаної Угоди Університет
надав відповідачу ОСОБА_2 цільовий
державний кредит за рахунок коштів
державного бюджету на навчання за
освітньо-кваліфікаційним рівнем, код
6.0601, напрям підготовки "право", у
розмірі 11000, 00 грн. за навчальний рік, а
разом 33000, 00 грн. за три навчальних роки.

29.12.2003 року відповідач ОСОБА_2 отримав
за видатковим касовим ордером № 865 з
каси університету кошти цільового
пільгового державного кредиту в
розмірі 37500, 00 грн., які вніс до каси
Університету за прибутковим касовим
ордером № 2160 від 29.12 2003 року.

23.06.2006 року відповідач ОСОБА_2 завершив
навчання за освітньо-кваліфікаційним
рівнем бакалавра і продовжив навчання
у позивача за освітньо-кваліфікаційним
рівнем спеціаліста, що підтверджується
наказом від 30.08.2006 року.

22.12.2006 року між сторонами була укладена
Додаткова угода № 1 до основної Угоди,
згідно з якою відповідач ОСОБА_2
отримав додаткові кошти в сумі 6500, 00
грн. на навчання, а разом на весь період
навчання - 44000, 00 грн.

27.12.2006 року відповідач отримав з каси
університету грошові кошти в розмірі
4181, 00 грн. для здобуття вищої освіти, що
підтверджується видатковим касовим
ордером № 294, які вніс в рахунок сплати
за навчання до каси університету, що
підтверджується прибутковим касовим
ордером № 669 від 27.12.2006 року.

25.06.2007 року відповідача ОСОБА_2
відраховано з університету у зв"язку із
завершенням навчання, що
підтверджується наказом № 434-с.

У зв"язку із закінченням навчання,
відповідно до умов укладених між
сторонами угод, відповідач ОСОБА_2
зобов"язаний повертати отримані
грошові кошти цільового державного
кредиту та відсотки за користування
ним, починаючи з 30.06.2008 року.

06.10.2008 року за прибутковим касовим
ордером № 118 відповідач ОСОБА_2 сплатив
до каси університету грошові кошти в
розмірі 694, 00 грн. в рахунок погашення
кредиту за навчання. Проте решту коштів
відповідач до каси університету не
вніс, чим порушив строки повернення
грошей та умови укладених угод.

Відповідно до п. 3.3 Угоди
відповідач зобов"язався повертати
протягом 15 років суму наданого кредиту
та 3 % річних за користування кредитом
після закінчення навчання, починаючи з
дванадцятого місяця, а у разі
відрахування відповідача з
навчального закладу - починаючи з
третього місяця після відрахування.

Пунктом 7.1 Угоди передбачено, що
за невиконання або неналежне виконання
зобов"язань за цією угодою сторони
несуть відповідальність згідно з
чинним законодавством України.

Згідно із п. 7.2 Угоди у випадку
ухилення відповідача від повернення
кредиту чи відсотків за користування
ним відповідач сплачує університету
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки Національного банку України від
неповерненої у строк суми.

Відповідно до п. 4.2 Угоди у разі
ухилення відповідача від повернення
кредиту Університет стягує з
відповідача в судовому порядку кредит
та відсотки за користування ним.

Угода набуває чинності з дня її
підписання сторонами і діє до дати
повернення кредиту та відсотків за
користування ним (п. 8.1 Угоди).

Як встановлено при розгляді
справи, Університет свої зобов"язання
відповідно до Угоди та Додаткової
угоди виконав.

28.09.2011 року, 08.05.2013 року позивач
надсилав відповідачу листи про
необхідність погашення
заборгованості, але до цього часу їх
вимоги не виконані.

Таким чином, внаслідок
невиконання відповідачем взятих на
себе зобов"язань станом на 31.05.2013 року
заборгованість перед позивачем
становить 28337, 26 грн., а саме:
заборгованість за кредитом - 13893, 65 грн.,
відсотки за користування кредитом - 5418,
53 грн., пеня за прострочення - 7892, 29 грн.,
корегування боргу на індекс інфляції -
1132, 79 грн., що підтверджується
відповідним розрахунком, наданим
позивачем.

Відповідно до вимог ст.. 638 ЦК
України договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору.

Як вбачається з письмових
матеріалів справи, Угоду та Додаткову
угоду № 1 укладено між сторонами
відповідно до законодавства, зокрема
ст. 3 Закону України "Про вищу освіту",
ст. 11 Закону України "Про сприяння
соціальному становленню та розвитку
молоді в Україні", постанови Кабінету
Міністрів України від 16.06.2003 року № 916
"Про затвердження Порядку надання
цільових пільгових кредитів для
здобуття вищої освіти".

Відповідно до п. 1, 2 Порядку
цільовий пільговий державний кредит
для здобуття вищої освіти у вищих
навчальних закладах незалежно від
форми власності можуть одержати молоді
громадяни України віком до 28 років, які
успішно склали вступні іспити або
навчаються на будь-якому курсі вищого
навчального закладу. Кредит надається
тільки один раз на навчання за однією і
тією ж спеціальністю для здобуття
освітньо-кваліфікаційного рівня
молодшого спеціаліста, бакалавра,
спеціаліста, магістра у вищому
навчальному закладі, що функціонує на
території України.

Пунктом 4 Порядку визначено, що
розмір кредиту визначається щороку до
01 квітня вищим навчальним закладом
державної форми власності, виходячи з
вартості навчання (за винятком
стипендії).

Відповідно до п. 13 Порядку кредит
надається на підставі угоди між його
одержувачем та керівником вищого
навчального закладу відповідно до
затвердженої форми угоди.

Згідно із п. 22 Порядку сума
кредиту повертається із сплатою 3
відсотків річних протягом 15 років,
починаючи з дванадцятого місяця після
закінчення навчання у вищому
навчальному закладі, до Державного
бюджету України з виплатою щороку
однієї п"ятнадцятої частини загальної
суми одержаного кредиту та відсотків
за користування ним. Одержувач кредиту
на навчання за рахунок Державного
бюджету України повертає кредит та
відсотки за користування ним через
вищий навчальний заклад на рахунки
центрального органу виконавчої влади,
у підпорядкуванні якого перебуває
вищий навчальний заклад.

Відповідно до п. 23 Порядку у разі
невиконання одержувачем кредиту умов
угоди, ухилення від повернення кредиту
вищий навчальний заклад застосовує
заходи для стягнення заборгованості
відповідно до законодавства.

Статтею 509 ЦК України визначено,
що зобов"язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов"язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо), а кредитор має
право вимагати від боржника виконання
його обов"язку.

Згідно із ст. 526 ЦК України
зобов"язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу України.

Статтею 612 ЦК України передбачено,
що боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов"язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов"язання, а
за прострочення виконання грошового
обов"язку боржник за вимогою кредитора
зобов"язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України за
порушення зобов"язань боржник
зобов"язаний сплатити грошову суду
відповідно до статті 625 ЦК України, та
оплатити неустойку, яка нараховується
від дня, коли речі мали бути повернуті,
до дня їх фактичного повернення.

Оскільки Договір є обов"язковим
для виконання сторонами, відповідач
ОСОБА_2 зобов"язаний виконувати взяті
на себе зобов"язання за всіма існуючими
умовами Договорів та виконувати їх
належним чином у встановлений строк.
Але останній умов укладених між
сторонами Угод не виконує, чим порушує
взяті на себе зобов"язання, а тому суд
вважає, що сума боргу за угодою № 1 та
Додатковою угодою № 1 підлягає
стягненню з відповідача на користь
позивача в судовому порядку в розмірі
13893, 65 грн. Також підлягають стягненню з
відповідача на користь позивача
відсотки за користування кредитом в
розмірі 5418, 53 грн. та корегування боргу
на індекс інфляції в розмірі 1132, 79 грн.

Заперечення відповідача ОСОБА_2
про застосування судом строків
позовної давності до позовних вимог
про стягнення боргу та інших на
загальну суму 11143, 40 грн., то суд вважає
дані заперечення безпідставними та
необґрунтованими, оскільки підстав для
застосування позовної давності до
даних позовних вимог немає.

Що стосується стягнення з
відповідача пені в розмірі 7892, 29 грн., то
судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України
пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов"язання за
кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 551 ЦК України
передбачено, що якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства. Розмір
неустойки, встановлений законом, може
бути збільшений у договорі. Сторони
можуть домовитися про зменшення
розміру неустойки, встановленого актом
цивільного законодавства, крім
випадків, передбачених законом.

Частиною 3 статті 551 ЦК України
передбачено, що розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням суду, якщо
він значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Відповідно до вимог діючого
законодавства розрахунок пені є
обов'язком позивача (стаття 10 ЦПК
України).

Статтею 611 ЦК України визначено,
що у разі порушення зобов"язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Але слід також зазначити, що відповідно
до вимог ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК
України позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Як вбачається з розрахунку,
наданого представником позивача,
відповідачу була нарахована пеня в
розмірі 7892, 29 грн. за період з 01.01.2009 року
по 31.05.2013 року, тобто за період більше
чотирьох років.

Згідно із ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

В судовому засіданні відповідач
ОСОБА_2 заявив про сплив строку
позовної давності, в тому числі і до
позовних вимог про стягнення пені.

Оскільки представником позивача
надано повний розрахунок пені із
зазначенням періодів без
відокремлення суми боргу по пені за
один рік, суд не має можливості
виконати власний розрахунок з
урахуванням вимог діючого
законодавства, а тому суд вважає, що
позовні вимоги в частині стягнення
пені з відповідача є безпідставними та
такими, що не підлягають задоволенню.

Аналізуючи зібрані по справі
докази в їх сукупності, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги
Університету підлягають частковому
задоволенню з урахуванням викладеного
вище.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК
України з відповідача на користь
позивача підлягають стягненню витрати
по сплаті судового збору в сумі 229,40 грн.

На підставі викладеного,
керуючись ст. 10, 15, 60, 88, 212-215 ЦПК України,
Конституцією України, ст. 14, 192, 256, 257, 258,
267, 509, 525, 526, 612, 625, 638, 1049, 1050 ЦК України,
Законом України "Про вищу освіту", -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Національного
університету "Києво-Могилянська
академія" до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за угодою про надання
цільового пільгового державного
кредиту для здобуття вищої освіти -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на
користь Національного університету
"Києво-Могилянська академія"
заборгованість за угодою про надання
цільового пільгового державного
кредиту для здобуття освіти від 26.12.2003
року та додатковою угодою від 22.12.2006
року в розмірі 13893, 65 грн., відсотки за
користування кредитом в розмірі 5418, 53
грн., корегування боргу на індекс
інфляції в розмірі 1132, 79 грн., а також
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 229,40 грн.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Деснянський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня
проголошення.

Головуючий: