Апеляційний суд міста Києва
інстанції - Сирбул О.Ф.
Доповідач - Кабанченко О.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2013 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Желепи О.В.,

Рубан С.М.

при секретарі - Онищенко О.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Дарницького районного суду м.
Києва від 23 липня 2013 року в справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання правочину недійсним.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника відповідача, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 23 липня 2013 року відмовлено у
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про визнання правочину
недійсним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення скасувати та ухвалити нове
рішення по суті позовних вимог. Вважає,
що рішення суду першої інстанції є
незаконним, необґрунтованим та таким,
що не відповідає нормам матеріального
та процесуального права. На думку
позивача висновки суду не відповідають
обставинам справи. Зокрема, судом не
враховано, що між подружжям ОСОБА_2 не
було укладено угоди про порядок
користування спільним майном, отже,
отримання позики одним із подружжя
впливає на права другого, оскільки
повернення позики відбувається за
рахунок спільного майна подружжя, у
зв'язку з чим необхідна була згода
позивача на укладення її чоловіком
договору позики.

В судове засідання апеляційного суду
позивач не явилась повторно, про час та
місце розгляду справи повідомлена в
установленому законом порядку, про що
свідчать зворотні повідомлення про
отримання поштових відправлень.

Від позивача 25 листопада 2013 року і 18
грудня 2013 року надійшли заяви про
відкладення розгляду справи у зв'язку з
хворобою її дитини, проте до даних заяв
не долучені відповідні медичні
довідки, що не дає суду можливості
визнати причину неявки позивача
поважною.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 5 липня 2011 року
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір
безпроцентної позики грошей, згідно до
якого позикодавець ОСОБА_3 передав у
власність, а позичальник ОСОБА_4
прийняв гроші в сумі 4 240 000,00 грн. із
зобов'язанням повернути таку ж саму
суму у строк не пізніше 5 серпня 2011 року
(а.с. 51).

5 липня 2011 року ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_3
написав заяву про те, що він
підтверджує свої зобов'язання щодо
повернення до 5 серпня 2011 року грошей в
сумі 4 240 000,00 грн. отримані ним за
договором безпроцентної позики грошей
від 5 липня 2011 року від ОСОБА_3 із
зобов'язанням повернути таку ж саму
суму у строк не пізніше 5 серпня 2011 року
включно, підпис ОСОБА_4 у даній заяві
посвідчений нотаріально (а.с. 9).

Заочним рішенням Дарницького
районного суду м. Києва від 12 грудня 2012
року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення суми боргу за договором
позики з урахуванням трьох відсотків
річних від простроченої суми та
відсотків за користування чужими
грошима - задоволено частково (а.с. 37-39).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від
27 червня 2013 року рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 12 грудня 2012
року залишено без змін (а.с. 33-36).

11 червня 2013 року позивач звернулася до
суду з даним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4
про визнання правочину недійсним. В
обґрунтування позовних вимог
посилалась на те, що договір позики
грошей від 5 липня 2011 року підлягає
визнанню недійсним враховуючи, що
ОСОБА_4 даний договір уклав в інтересах
родини для розвитку сімейного бізнесу.
Зобов'язання, які виникли у ОСОБА_4 за
договором позики грошей від 5 липня 211
року, є спільним боргом подружжя, тому
при укладенні договору, обов'язково
мала бути її письмова згода щодо
вчинення даного правочину.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
їх безпідставності.

Судова колегія погоджується з таким
висновком суду, вважає, що він
відповідає обставинам справи та
вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги позивача
про те, що зобов'язання її чоловіка
ОСОБА_4 по виконанню договору позики
створюють обов'язки для неї, судова
колегія відхиляє зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України
договір, укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї.

У договорі позики, за яким ОСОБА_4
отримав грошові кошти, не зазначено, що
кошти отримані для потреб сім'ї.

Заочним рішенням Дарницького
районного суду м. Києва від 12 грудня 2012
року, яким стягнуто з ОСОБА_4 борг за
договором позики, не було встановлено,
що позика була отримана ОСОБА_4 в
інтересах сім'ї.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких
беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Таким чином, в даному випадку судом
першої інстанції вірно встановлено, що
зобов'язання ОСОБА_4 за договором
позики не створюють обов'язків для
позивача, отже, згода позивача на
укладення її чоловіком договору позики
потрібна не буде.

З огляду на наведене, судова колегія не
вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги та скасування
рішення суду.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л
и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 23 липня 2013 року залишити без
змін.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня проголошення шляхом подання
касаційної скарги до суду касаційної
інстанції.

Головуючий: Судді: