Дата документу 18.12.2013
Справа № 479/1249/13-ц
№ 2/479/418/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2013 року
Кривоозерський районний суд
Миколаївської області

в складі: головуючого – судді
Кондрачук А.П.

при секретарі
Добровольській І.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт Криве Озеро цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до
ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів в
сумі 7 500 грн., вказуючи на те, що 10 лютого
2011 року, 25 червня 2011 року та 19 січня 2012
року вона уклала з відповідачкою
письмовий договір позики, згідно
договору позики та розписки ОСОБА_2
позичила в неї грошові кошти терміном
на один місяць в розмірі 2 000 грн., 2 500
грн. та 3 500 грн. по борговій розписці від
25 червня 2011 року, 500 грн. повернуто,
залишок складає 2 000 грн., 2 000 грн. та 3 500
грн., всього 7 500 грн. Станом на листопад
2013 року відповідачка борг не повернула,
чим порушила взяті на себе
зобов’язання, тому просила позовні
вимоги задовольнити.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав в повному обсязі та
просив їх задовольнити.

Відповідачка в судовому
засіданні позов не визнала, вказавши,
що позичила у ОСОБА_1 в 1994 році 6 000 грн.
до 2003 року, потім ще позичила в неї 12 500
грн., платила їй щомісячно по 625 грн.,
тобто повернула борг на загальну суму
68 000 грн., ще залишилось повернути 6 500
грн., також додає, що в зазначені
позивачем дати грошові кошти не
отримувала, вважає, що заявлена в
позові спірна сума – це проценти за
користування грошима.

Вислухавши сторони,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню в
повному обсязі із наступних підстав.

Судом встановлено, що 10
лютого 2011 року ОСОБА_1 уклала з ОСОБА_2
письмовий договір позики, відповідно
до якого, позивач передав відповідачу
грошову суму в розмірі 2 000 грн., що
підтверджується розпискою, наявною в
матеріалах справи, згідно якої ОСОБА_2
зобов’язувався через місяць повернути
грошові кошти. За аналогічною
розпискою 25 червня 2011 року позивач
позичив відповідачу 2 500 грн., 500 грн. з
яких повернуто, залишок боргу складає 2
000 грн. та 19 січня 2012 року згідно
розписки сума позики складає 3 500 грн.,
що також підтверджується розписками,
що знаходяться в матеріалами справи.

Вимогами ч. 1 ст. 202 ЦК України
встановлено, що правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ст. 526
Цивільного кодексу України
зобов’язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України.

Частиною 1 статті 530 ЦК України
встановлено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

В ст. 610 ЦК України зазначено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України,
за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші

речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК
України договір позики укладений в
письмовій формі, на підтвердження
укладення договору позики та його умов
позивач представив розписки
позичальника, які посвідчують
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми.

Отже, письмова форма договору
внаслідок його реального характеру є
доказом не лише факту укладення
договору, але й факту передачі грошової
суми позичальнику.

Така правова позиція Верховного Суду
України зазначена в рішенні від 18
вересня 2013 року по справі № 6-63цс13.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення
з ОСОБА_2 заборгованості за договорами
позики є законними і підлягають
задоволенню.

Згідно ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати по оплаті
правової допомоги та судового збору ,
тому з відповідача на користь позивача
необхідно стягнути 350 грн. за правому
допомогу та 229 грн. 40 коп. – судовий
збір.

На підставі ст.ст. 202, 207, 526, 530, 610, 625, 640 1046,
1047,1049 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 60, 88,
212, 213, 215, 218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1
(ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер
облікової картки платника податків
НОМЕР_1) грошові кошти в сумі 7 500
гривень, витрати за надання правової
допомоги в сумі 350 грн. та судові
витрати по оплаті судового збору в сумі
229 гривень 40 копійок, всього 8 079 гривень
40 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено в
Апеляційний суд Миколаївської області
через Кривоозерський районний суд
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

СУДДЯ: (підпис)

Копія вірна:

Голова Кривоозерського

районного суду
ОСОБА_3

Рішення набрало законної сили «____»
______________ 2013 року

Оригінал рішення зберігається в
цивільній справі № 479/1249/13-ц.

Керівник апарату суду

ОСОБА_4