Провадження №2/761/5584/2013
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

02 грудня 2013 року Шевченківський
районний суд м.Києва

в складі : головуючого - судді
Пономаренко Н.В.

при секретарі
Клим Т.О.

за участю позивача
ОСОБА_1

представника позивача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа:
Дочірнє підприємство
«Будінвестсервіс» про визнання особи
такою, що втратила право користування
квартирою, визнання недійсною та
скасування реєстрації, -

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом,
просив визнати відповідача, такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням в АДРЕСА_1 та визнати
недійсною та скасувати реєстрацію
місця проживання відповідача,
посилаючись на те, що під час звернення
до КП «ЖЕК «Сирець» для здійснення
реєстрації за місцем проживання своєї
дружини він дізнався, що на даній
житловій площі також зареєстрована
ОСОБА_3 без його письмової згоди. Також
зазначив, що остання не сплачує
комунальні платежі, не отримує
кореспонденції за даною адресою, про що
свідчать сплачені рахунки на сплату
житлово-комунальних послуг так як
проживає зі своїм чоловіком ОСОБА_4 за
іншою адресою та даною квартирою не
цікавиться, а тому просить визнати
відповідачку такою, що втратила право
користування квартирою та визнати
недійсною та скасувати реєстрацію
останньої, так як вона більше шести
місяців не проживає за вище вказаною
адресою, не сплачує комунальні платежі
та не доглядає за квартирою.

В судовому засіданні позивач позов
підтримав та просив його задовольнити
проти заочного розгляду не заперечував
та зазначив, що відповідачка являється
його сестрою по матері.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав та просив
його задовольнити проти заочного
розгляду не заперечував.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання
2.12.2013 не з'явилась, про день та час
розгляду справи повідомлена належним
чином причини неявки не повідомила,
заяви про розгляд справи без її участі
не надала.

Представник Дочірнього підприємства
«Будінвестсервіс», в судове засідання
не з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлявся належним чином
причини неявки не повідомив, заяви про
розгляд справи без його участі не
надав.

В зв'язку із цим, суд вважає за можливе
слухати справу у відсутність
відповідача, за наявними у справі
доказами, ухваливши по справі за згодою
позивача, відповідно до ст.ст. 224-226 ЦПК
України, заочне рішення.

Суд, вислухавши пояснення позивача та
його представника, покази свідка,
дослідивши та оцінивши письмові докази
по справі у їх сукупності вважає, що
позов не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Як встановлено в судовому засіданні,
спірне жиле приміщення представляє
собою двокімнатну квартиру загальною
площею 40,90 кв. м., яка знаходиться
АДРЕСА_1.

Згідно довідки форми №3 від 17.09.2013р.,
відповідач ОСОБА_3 зареєстрована у
спірній квартирі з 29.07.2005 року. Вказана
квартира не приватизована і отримана
згідно ордера на сім»ю із двох осіб:
ОСОБА_5 (мати сторін) та позивач ОСОБА_1
ще до народження в 1987 році відповідачки
ОСОБА_3 (а.с. 5, 46).

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

З копії рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 11.07.2012 року в
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, третя особа: КП «ЖЕК «Сирець»
про виселення, яким в задоволенні
позовних вимог відмовлено, вбачається,
що в судовому засіданні було
встановлено, що відповідачка ОСОБА_3
зареєстрована і проживає у спірній
квартирі. Також, вказаним рішенням не
встановлено, що відповідач ОСОБА_3
вселилася до спірної квартири
самоправно, враховуючи, що вона має
право реєстрації у вказаній квартирі з
липня 2005 року, а також відповідно має
право користування цією квартирою,
результатом чого також є те, що
позивачем ОСОБА_1 протягом всього часу
розгляду справи в суді, не було надано
суду належних і допустимих доказів
щодо неправомірності реєстрації
вселення та проживання відповідачки
ОСОБА_3 (а.с.49).

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні
повідомила, що являється подругою
відповідачки та зазначила, що позивач
до квартири відповідачку не пускає на
протязі 3-4 місяців та речі останньої не
віддає так як не відкриває двері.

В судовому засіданні 30.09.2013 року була
присутня відповідач ОСОБА_3 яка
пояснила, що в спірній квартирі вона
проживала з братом (позивачем) та мамою
до 2006-2007 року постійно, однак мама
померла. А з 2010 по травень 2012 рік вона
проживала в спірній квартирі разом із
своїм чоловіком. Однак, після сварок із
позивачем, вони вимушені були виїхати
до матері чоловіка. Потім її чоловік
помер, іншого житла, крім спірної
квартири, у неї немає, всі спроби
вселитися та отримати ключі від
вхідних дверей позитивного результату
не дали.

При цьому, відповідач не заперечував,
що відповідачка ОСОБА_3 зі своїм
чоловіком змінили зі згоди відповідача
також, але за свої кошти вхідні двері на
броньовані, а також сплатили значну
суму коштів заборгованості по
квартирній платі. Крім того, він визнав,
що у квартирі знаходяться речі
відповідачки ОСОБА_3 і він дійсно не
хоче, щоб вона там проживала.

Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

Згідно ч.1 ст.71 ЖК України, при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім»ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців.

За таких обставин, суд вважає, що
відповідач на даний момент у спірній
квартирі відповідач не проживає з
поважних причин, оскільки цьому
чиняться перешкоди з боку позивача, а
посилання ОСОБА_1 на те, що відповідач
ОСОБА_3 не цікавиться спірним житлом і
не несла витрати на його (житла)
утримання, так як не проводить оплату
житлово-комунальних послуг, -
спростовується вищевказаним.

Крім того, судом встановлено, що
відповідач ОСОБА_3 не має іншого житла і
позбавлення права користування
спірною квартирою призведе до втрати
нею єдиного місця проживання. А
посилання позивача, що ОСОБА_3 має інше
житло - є голослівним і не
підтвердженим жодним доказом.

Також, стороною позивача не надано
жодного належного і допустимого доказу
тому, що реєстрація місця проживання є
недійсною і підлягає скасуванню,
оскільки вказаним вимогам також не
надано жодного підтверджуючого
належного та допустимого доказу, і
ніяких клопотань про їх витребування
також позивачем не заявлялось.

Нормами ч.1 ст.60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст.61 ЦПК
України.

Однією з засад судочинства,
регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129
Конституції України, є змагальність
сторін та свобода в наданні ними до
суду своїх доказів і у доведенні перед
судом їх переконливості.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60
ЦПК України засобами доказування в
цивільній справі є пояснення сторін і
третіх осіб, показання свідків,
письмові докази, речові докази і
висновки експертів.

Суд приймає до розгляду лише ті докази,
які мають значення для справи.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування. Кожна сторона
має довести ті обставини, на які
посилається, як на підставу своїх вимог
і заперечень. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Таким чином, оцінюючи належність,
допустимість і достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, та, враховуючи те, що
обставини, на які посилається позивач
не знайшли своє підтвердження в
судовому засіданні, а його позовні
вимоги не ґрунтуються на вимогах
закону, суд прийшов до висновку про
відмову в їх задоволенні у повному
обсязі.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 33, 47, 129 Конституції України,
ст.ст.71, 72ЖК України, ст. ст. 10, 11, 57, 60, 179,
208, 209, 212 - 215, 218, 222-224 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
третя особа: Дочірнє підприємство
«Будінвестсервіс» про визнання особи
такою, що втратила право користування
квартирою, визнання недійсною та
скасування реєстрації- відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржено
до Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі,
але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя :