Провадження по справі 2/122/2446/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2013 року Залізничний
районний суд м. Сімферополя Автономної
Республіки Крим у складі:

головуючого, судді - Домнікової М.В.,

при секретарі - Шерет Ф.М., Новікові В.Р.,
Грантковській О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в м. Сімферополі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання квартири об'єктом
спільної сумісної власності подружжя,
визнання права власності, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2 про визнання квартири об'єктом
спільної сумісної власності подружжя,
визнання права власності, мотивуючі
позовні вимоги тим, що сторони
перебували у шлюбі, зареєстрованому
25.05.2002 року Залізничним відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану Сімферопольського міського
управління юстиції АР Крим. В період
шлюбу була придбана 01.08.2003 року
квартира АДРЕСА_1, право власності на
яку було зареєстровано за позивачем. На
думку позивачки, зазначена квартира є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя. З урахуванням
наведеного та з посиланням на статті 60,
68 СК України, статті 16, 328, 368 ЦК України
ОСОБА_1 просила суд: визнати квартиру
АДРЕСА_1, набуту за договором
купівлі-продажу, посвідченим приватним
нотаріусом ОСОБА_3 01.08.2003 року, об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя; визнати за ОСОБА_1 право
власності на квартиру АДРЕСА_1 на праві
спільної сумісної власності з ОСОБА_2

До суду від позивачки надійшла заява
про розгляд справи за її відсутністю,
просила позов задовольнити.

Відповідач надав суду письмову заяву
про розгляд справи у його відсутність,
не заперечував проти задоволення
позову ОСОБА_1

Дослідивши та оцінивши усі наявні по
справі докази та матеріали цивільної
справи у їх сукупності, суд дійшов до
висновку про часткове задоволення
позову ОСОБА_1, виходячи з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 11 ЦПК
України, якою встановлений принцип
диспозитивності цивільного
судочинства, суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 ЦПК України.

А відповідно до частини 3 вищенаведеної
статті Закону, доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі виникає спір.

Судом встановлено, що 25.05.2002 року між
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Залізничним відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану Сімферопольського міського
управління юстиції АР Крим був
зареєстрований шлюб, актовий запис №125.

01.08.2003 року за договором
купівлі-продажу, за реєстром №8291,
посвідченим приватним нотаріусом
Сімферопольського міського
нотаріального округу АР Крим ОСОБА_3,
ОСОБА_2 була придбана трьохкімнатна
квартира АДРЕСА_1.

Право власності на зазначену квартиру
у встановленому законодавством
порядку було зареєстровано за ОСОБА_2

Звертаючись до суду із позовними
вимогами до ОСОБА_2 про визнання
квартири об'єктом спільної сумісної
власності подружжя, припинення права
спільної сумісної власності на
квартиру, визнання права власності,
ОСОБА_1 посилається на норми статей 60, 68
СК України та статей 16, 328, 368 ЦК України.

Однак, враховуючи, що предмет позову -
квартира АДРЕСА_1 була придбана 01.08.2003
року, тобто під час дії КпШС України,
тому до спірних правовідносин суд
вважає за необхідне застосувати норми
КпШС України.

Відповідно до статей 22, 28, 29 КпШС
України майно, набуте подружжям за
час шлюбу, є їхньою спільною
сумісною власністю. Якщо майно, яке
є власністю одного з подружжя, за
період шлюбу суттєво збільшилося
в своїй цінності, воно може бути
визнано судом спільною сумісною
власністю. У разі поділу майна, яке є
спільною сумісною власністю подружжя,
їхні частки визнаються рівними.
Якщо між подружжям не досягнуто угоди
щодо способів поділу спільного
сумісного майна, спір вирішується в
судовому порядку.

Аналогічні норми закріплені й в СК
України. Так, відповідно до статті 69 СК
України дружина і чоловік мають право
на поділ майна, що належить їм на праві
спільної сумісної власності, незалежно
від розірвання шлюбу. Згідно статті 71
СК України майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
ділиться між ними в натурі. Якщо
дружина та чоловік не домовилися про
порядок поділу майна, спір може бути
вирішений судом. При цьому, суд бере до
уваги інтереси дружини, дітей та інші
обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи, що між сторонами по справі
домовленості щодо способу та порядку
поділу спірної квартири не досягнуто, а
також з урахуванням визнання
відповідачем позову, суд дійшов до
висновку про визнання квартири АДРЕСА_1
спільною сумісною власністю подружжя.

Щодо позовних вимог в частині визнання
за ОСОБА_1 права власності на квартиру
АДРЕСА_1, на праві спільної сумісної
власності з ОСОБА_2 суд вважає їх
необгрунтованими, у сенсі задоволення
вищевказаних вимог та ч. 1 ст. 3 ЦПК
України, відповідно до якої кожна особа
має право в порядку, встаногвленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Суд не вирішує питання щодо розподілу
витрат, пов'язаних з розглядом справи у
суду, оскільки позивачка про це не
заявляла.

На підставі статей 22, 28, 29 Кодексу про
шлюб та сім'ю України, керуючись
статтями 10, 11, 60, 61, 169, 174, 209, 212-215, 218, 294
Цивільного процесуального кодексу
України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною
сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та
ОСОБА_1.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
М.В.Домнікова