Справа № 524/6529/13-ц
Провадження №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

25.12.2013 року Автозаводський районний
суд м. Кременчука Полтавської області в
складі:

головуючого судді - Савiчева В.О.

при секретарі - Бойко С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кременчуці цивільну
справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права
особи на частку у спільному майні з
виплатою вартості цієї частки,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
звернулися в суд з позовом до ОСОБА_4
про припинення права особи на частку у
спільному майні з виплатою вартості
цієї частки, зазначаючи, що відповідно
до свідоцтва про право власності на
житло виданого Управлінням
житлово-комунального господарства
Виконавчого комітету Кременчуцької
міської ради Полтавської області 02
вересня 1994 року № 3014/2 - квартира
АДРЕСА_1 належала на праві спільної
сумісної власності ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

30 вересня 1998 року після смерті ОСОБА_7
її частка в спільній сумісній
власності на вищевказану квартиру була
успадкована в розмірі 1/3 частини ОСОБА_5
(як чоловіком померлої) та в розмірі 2/3
частин ОСОБА_1 (дочкою померлої).

31 січня 2003 року в Кременчуцькому
міському відділі реєстрації актів
цивільного стану був зареєстрований
шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, про що
зроблено актовий запис №51.

09 червня 2003 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4
укладено договір дарування відповідно
до умов якого останній подаровано 1/3
частину квартири АДРЕСА_1.

Частка позивачів в спірній квартирі
становить 2/3 частин, а частка
відповідача 1/3 частини квартири.

З часу укладення шлюбу між ОСОБА_5 та
ОСОБА_4, між відповідачем та позивачами,
які є донькою та онуками ОСОБА_5 виникли
неприязні стосунки.

Після смерті ОСОБА_5 (який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2) ОСОБА_4 вважає себе єдиним
власником спірної квартири,
користується всією квартирою, а не лише
часткою, чинить перешкоди позивачам в
користуванні належними їм частинами
квартири.

Спірна квартира має загальну площу 43,73
кв. м. і складається з двох окремих
кімнат та підсобних приміщень (кухні,
ванни, комірки, балкону, коридору).
Оскільки частка відповідача складає 1/3
частину квартири, що є незначною в
спільному майні, виділ її в натурі без
відступу від рівності часток є
неможливим. Квартира є річчю
неподільною і в результаті визначення
порядку користування квартирою вона
втратить статус окремого житлового
приміщення та набуде статусу
комунальної.

Припинення частки відповідача зі
сплатою грошової компенсації не
завдасть їй істотної шкоди, оскільки
вона забезпечена іншим житлом, а саме
приватизованою кімнатою АДРЕСА_8.

Відповідно до експертного висновку про
вартість об'єкту нерухомості, ринкова
вартість житлової квартири, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 станом
на 11 березня 2013 року становить 210 588 грн.
(двісті десять тисяч п'ятсот вісімдесят
вісім грн.).

Крім того, позивачами на виконання
вимог ч. 2 ст. 365 ЦК України внесено на
депозитний рахунок суду вартість
частки відповідача у спірній квартирі
в сумі 70 196 грн. (сімдесят тисяч сто
дев'яносто шість грн.).

Таким чином, сукупність зазначених
обставин у відповідності з ч. 1 ст. 365
Цивільного кодексу України є підставою
для припинення права власності
відповідача на частку у спільній
квартирі за рішенням суду.

Просили суд припинити право власності
ОСОБА_4 на 1/3 частку АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3
право власності на 1/3 частку квартири
АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_4.

Виплатити ОСОБА_4 70 196 (сімдесят тисяч
сто дев'яносто шість) гривень, внесені
Позивачами на депозитний рахунок
Автозаводського районного суду м.
Кременчука Полтавської області.

Стягнути з відповідачки на користь
позивачів судові витрати.

В судовому засіданні представник
позивачів ОСОБА_8 позовні вимоги своїх
довірителів підтримав просив суд їх
задовольнити посилаючись на обставини
викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник
ОСОБА_9 в судовому засіданні позовні
вимоги не визнали посилаючись на
обставини викладені в заперечені на
позовну заяву.

Представник третьої особи органу опіки
та піклування виконкому
Автозаводської районної ради м.
Кременчука Соколова А.В. в судовому
засіданні позовні вимоги не
підтримала.

Дослідивши матеріали справи, повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх
сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно
оцінивши усі наявні докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення заяви по суті, суд
приходить до висновку, що слід
відмовити в задоволенні позовних вимог
позивачу з наступних підстав.

Так судом встановлено, що відповідно до
свідоцтва про право власності на житло
виданого Управлінням
житлово-комунального господарства
Виконавчого комітету Кременчуцької
міської ради Полтавської області 02
вересня 1994 року № 3014/2 - квартира
АДРЕСА_1 належала на праві спільної
сумісної власності ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

30 вересня 1998 року після смерті ОСОБА_7
її частка в спільній сумісній
власності на вищевказану квартиру була
успадкована в розмірі 1/3 частини ОСОБА_5
(як чоловіком померлої) та в розмірі 2/3
частин ОСОБА_1 (дочкою померлої).

31 січня 2003 року в Кременчуцькому
міському відділі реєстрації актів
цивільного стану був зареєстрований
шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, про що
зроблено актовий запис №51.

09 червня 2003 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4
укладено договір дарування відповідно
до умов якого останній подаровано 1/3
частину квартири АДРЕСА_1.

Частка позивачів в спірній квартирі
становить 2/3 частин, а частка
відповідача 1/3 частини квартири.

Спірна квартира має загальну площу 43,73
кв. м. і складається з двох окремих
кімнат та підсобних приміщень (кухні,
ванни, комірки, балкону, коридору).

Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 04.04.1991 р. № 7 «Про
судову практику застосування судами
законодавства, що регулює право
власності громадян на житловий
будинок» встановлено:

«При вирішенні справ про виділ в натурі
часток жилого будинку, що є спільною
частковою власністю, судам належить
мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст.
115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін
може бути виділено відокремлену
частину будинку з самостійним виходом
(квартиру). Виділ також може мати місце
при наявності технічної можливості
переобладнати приміщення в ізольовані
квартири.

Якщо виділ частки будинку в натурі
неможливий, суд вправі за заявленим про
це позовом встановити порядок
користування відособленими
приміщеннями (квартирами, кімнатами)
такого будинку. У цьому разі окремі
підсобні приміщення (кухня, коридор
тощо) можуть бути залишені в загальному
користуванні учасників спільної
часткової власності. Порядок
користування жилим будинком може бути
встановлено також і між учасниками
спільної сумісної власності.

При неможливості виділу частки будинку
в натурі або встановлення порядку
користування ним, власнику, що
виділяється, за його згодою
присуджується грошова компенсація.
Розмір грошової компенсації
визначається за угодою сторін, а при
відсутності такої угоди - судом по
дійсній вартості будинку на час
розгляду справи.

В окремих випадках суд може, враховуючи
конкретні обставини справи, і при
відсутності згоди власника, що
виділяється, зобов'язати решту
учасників спільної власності сплатити
йому грошову компенсацію за належну
частку з обов'язковим наведенням
відповідних мотивів. Зокрема, це може
мати місце, якщо частка у спільній
власності на будинок є незначною й не
може бути виділена в натурі чи за
особливими обставинами сумісне
користування ним неможливе, а власник в
будинку не проживає і забезпечений
іншою жилою площею».

Відповідач ОСОБА_4 є власником 1/3
частини кімнати жилою площею 15 кв.м в
малосімейному гуртожитку за адресою
АДРЕСА_8, що підтверджується свідоцтвом
про право власності на житло.

Частиною 4 статті 29 Цивільного кодексу
України встановлено: «Місцем
проживання фізичної особи, яка не
досягла десяти років, є місце
проживання її батьків (усиновлювачів)
або одного з них, з ким вона проживає,
опікуна або місцезнаходження
навчального закладу чи закладу охорони
здоров'я, в якому вона проживає.»

В квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано та
проживають дві особи: відповідач
ОСОБА_4 та малолітній ОСОБА_10,
ІНФОРМАЦІЯ_1, над яким ОСОБА_4
призначена опікуном згідно рішення
виконавчого комітету Автозаводської
районної ради м.Кременчука від 24 січня
2013 року № 29.

Дитина часто хворіє, знаходиться на
диспансерному обліку в 1-й міській
дитячій лікарні м.Кременчука, що
підтверджується довідкою № 1457 від
13.06.2013 p., виданою ТОВ
«Житлорембудсервіс» про склад сім'ї,
посвідченням № 484 про призначення
ОСОБА_4 опікуном над малолітнім ОСОБА_10,
довідкою № 163 від 07.08.2013 р. про стан
здоров'я малолітнього ОСОБА_10

Позивачі мають у своїй власності інше,
ніж їх частки в квартирі АДРЕСА_1, житло,
а саме за адресою АДРЕСА_7.

В судовому засіданні не надано жодного
доказу на негайну потребу в проживанні
в м. Кременчуці.

Виходячи з вищевикладеного суд вважає,
що в позовних вимогах ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_4. необхідно відмовити.

Керуючись ст. 16, 365 ЦК України,
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 04.04.1991 р. № 7 «Про судову
практику застосування судами
законодавства, що регулює право
власності громадян на житловий
будинок», ст.ст. 14, 57 - 59, 60, 208, 209, 212 - 215, 218
ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення
права особи на частку у спільному майні
з виплатою вартості цієї частки -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Полтавської області
через Автозаводський районний суд
міста Кременчука шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

СУДДЯ: