РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №
414/2859/13-ц

Провадження
№ 2/414/972/2013

27 грудня 2013 року

Кремінський районний суд в Луганській
області у складі

головуючого судді Акулова
Є.М

при секретарі
Дегтяренко Т.В

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду за адресою площа
Красна 5 в

м. Кремінна цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Комунального підприємства
«Кремінського виробничого управління
водопроводно-каналізаційного
господарства» про стягнення належної
заробітної плати

ВСТАНОВИВ:

16.12.2013 року позивач звернувся до суду
з позовом до комунального підприємства
«Кремінського виробничого управління
водопровідно-каналізаційного
господарства» про стягнення належної
заробітної плати, в обґрунтування
якого вказав, що з 01.02.2008 року й дотепер
працює контролером в Кремінському
виробничому управлінні
водопровідно-каналізаційного
господарства. Відповідно до наказу № 192
від 07.11.2011 року «Про зміни штатного
розпису», його заробітна плата
зменшилася вдвічі. З приводу
незаконності вказаного наказу № 192
проводилися багаторазові перевірки
підприємства фахівцями в галузі
законодавства про працю та
встановлено, що наказ № 192 прийнятий з
порушенням норм чинного
Законодавства про працю України. А
тому позивач просить стягнути з
Кремінського виробничого управління
водопровідно-каналізаційного
господарства на його користь 14393,28 грн
належної заробітної плати та судові
витрати покласти на відповідача.

Позивач в судовому засіданні позов
підтримв.

Представник відповідача в судове
засідання не з»явився, надав заяву про
розгляд справи за його відсутності, не
заперечував проти задоволення позову
та посилався на тяжке матеріальне
становище підприємства.

Вислухавши позивача, вивчивши
матеріали справи, суд приходить до
наступного.

Відповідно до приписів статті 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу. В межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено і не оспорюється
сторонами, що сторони перебувають в
трудових правовідносинах. Позивач з
01.02.2008 року працює контролером в
Кремінському виробничому

управлінні
водопровідно-каналізаційного
господарства, що підтверджено записами
в трудовій книжці (ас 10).

Згідно наказу № 192 від 07.11.2011 року «Про
зміни штатного розпису» (лс15) у зв'язку
зі скрутним фінансовим становищем
підприємства, з метою недопущення в
подальшому збільшення кредиторської
заборгованості підприємства та з метою
своєчасних платежів за
електроенергію, податків та своєчасної
виплати заробітної плати, керуючись
рішенням Кремінської міської ради від
14.10.2011 року № 14/1 та 14/2 передбачено
введення в дію з 01.11.2011 року нового
штатного розпису підприємства, яким
зменшено місячні тарифні ставки та
посадові оклади працівників
підприємства, у зв'язку з чим заробітна
плата позивача також була зменшена.

З наказом № 192 від 07.11.2011 року позивач в
установленому діючим законом порядку
ознайомлений не був.

Відповідно до акту перевірки
територіальної державної інспекції
праці у Луганській області від 16.03.2012
року заробітна плата позивача значно
занижена, при нарахуванні заробітної
плати не дотримано мінімальних
державних гарантій. Згідно акту
повторної перевірки дотримання норм
галузевої угоди на 2010-2012 роки від 15.12.2011
року, складеного Луганською обласною
профспілковою організацією робітників
житлово-комунального господарства,
місцевої промисловості, побутового
обслуговування населення, наказ № 192
від 07.11.2011 року виданий з грубим
порушенням норм діючого трудового
законодавства, що підтверджено й
судовими рішеннями судів різних
рівнів. (лс16-55).

Отже, внаслідок порушення
відповідачем умов законодавства про
працю, колективного договору,
регіональної та галузевої угоди,
позивачу не була нарахована та
виплачена заробітна плата за період з
листопада 2012 року по жовтень 2013 року
включно, сумма якої згідно розрахунку,
який не оспорюється відповідачем,
склала 8394,55 грн (ас 11-13).

У відповідності до ч. 3 ст. 32 КЗпП
України в зв'язку із змінами в
організації виробництва і
праці допускається зміна істотних
умов праці при продовженні роботи за
тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи
посадою. Про зміну істотних умов праці
-систем та розмірів оплати
праці, пільг, режиму роботи,
встановлення або скасування
неповного робочого часу, суміщення
професій, зміну розрядів і
найменування посад та інших - працівник
повинен бути повідомлений не пізніше
ніж за два місяці.

Зі змісту зазначеної норми
вбачається, що зміна істотних умов
праці може бути визнана законною
тільки в тому випадку, якщо буде
доведена наявність змін в організації
виробництва і праці.

Згідно ст. 97 КЗпП України, ст. 22 Закону
України „Про оплату праці" форми і
системи оплати праці, норми праці,
розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми
посадових окладів, умови запровадження
та розміри надбавок, доплат, премій,
винагород та інших заохочувальних,
компенсаційних і гарантійних виплат
встановлюються підприємствами,
установами, організаціями самостійно у
колективному договорі з дотриманням
норм і гарантій, передбачених
законодавством, генеральною та
галузевими (регіональними) угодами.
Якщо колективний договір на
підприємстві, в установі,
організації не укладено, власник або
уповноважений ним орган
зобов'язаний погодити ці питання з
виборним органом первинної
профспілкової організації
(профспілковим представником), що
представляє інтереси більшості
працівників, а у разі його
відсутності - з іншим
уповноваженим на представництво
трудовим колективом органом. Конкретні
розміри тарифних ставок (окладів) і
відрядних розцінок робітникам,
посадових окладів службовцям, а також
надбавок, доплат, премій і винагород
встановлюються власником або
уповноваженим ним органом з
урахуванням вимог, передбачених
частиною другою цієї статті. Власник
або уповноважений ним орган чи фізична
особа не має права в
односторонньому порядку приймати
рішення з питань оплати праці, що
погіршують умови, встановлені
законодавством, угодами, колективними
договорами.

Статтею 103 КЗпП України передбачено,
що про нові або зміну діючих умов
оплати праці в бік погіршення власник
або уповноважений ним орган повинен
повідомити працівника не пізніш як за
два місяці до їх запровадження або
зміни.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України
«Про колективні договори» умови
колективних договорів і угод,
укладених відповідно до чинного
законодавства, є обов'язковими для
підприємств, на які вони поширюються,
та сторін, які їх уклали.

Згідно ст. 22 Закону України «Про оплату
праці» суб'єкти організації праці не
мають права в односторонньому порядку
приймати рішення з оплати праці, що
погіршують умови, встановлені
законодавством, угодами і колективними
договорами.

Пунктом 7 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року
передбачено, що відповідно до ст. 97 КЗпП
форми і системи оплати праці,
норми праці, розцінки, тарифні сітки,
ставки, схеми посадових окладів, умови
запровадження й розміри надбавок,
доплат, премій, винагород та інших
заохочувальних, компенсаційних і
гарантійних виплат встановлюються
підприємствами, установами,
організаціями самостійно у
колективному договорі, а у випадку,
коли його не укладено, - власником або
уповноваженим ним органом за
погодженням профспілковим органом, що
представляє інтереси більшості
працівників, або, за його
відсутності, - з іншим органом,
уповноваженим на представництво
трудовим колективом, з урахуванням
загальних положень законодавства про
оплату праці, суд у разі вирішення
спорів з цих питань має з'ясовувати, чи
були і як саме вони врегульовані у
зазначеному порядку та чи було при
цьому додержано норм і гарантій,
передбачених законодавством,
генеральною й галузевою (регіональною)
угодами. При їх недодержанні
застосовуються відповідно норми і
гарантії, передбачені законодавством,
генеральною, галузевою (регіональною)
угодами.

В п. 12 зазначеної постанови вказано, що
судам слід мати увазі, що відповідно до
статей 21, 22 Закону роботодавець не може
в односторонньому порядку приймати
рішення з питань оплати праці, які
погіршують умови, встановлені
законодавством, угодами і колективним
договором. Розмір заробітної плати за
працю може бути нижчим за встановлений
трудовим договором та мінімальний
розмір заробітної плати тільки в разі
невиконання норм виробітку,
виготовлення продукції, що виявилась
браком, та з інших передбачених чинним
законодавством причин, які мали місце з
вини працівника.

При вирішенні справи суд враховує
правову позицію Верховного Суду
України за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення із
мотивів неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, яка
викладена у постанові від № 6-59 цс 12 від
04.07.2012 року, згідно якої зміна істотних
умов праці, зокрема зменшення
заробітної плати, може бути визнана
незаконною тільки в тому випадку, якщо
буде доведена наявність змін в
організації виробництва і праці, а не
лише повідомлення працівника в
установлений законом строк.

Крім того, як випливає з Рішення
Конституційного Суду України №9-рп/2013
від 15.10.2013 року у справі за
конституційним зверненням громадянина
ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення
положення частини другої статті 233
Кодексу законів про працю України у
разі порушення законодавства про
оплату праці працівник має право
звернутися до суду з позовом про
стягнення сум індексації заробітної
плати та компенсації втрати частини
заробітної плати у зв’язку з
порушенням строків її виплати як
складових належної працівнику
заробітної плати без обмеження
будь-яким строком незалежно від того,
чи були такі суми нараховані
роботодавцем.

Таким чином, оскільки відповідачем
при зменшенні в односторонньому
порядку посадових окладів та тарифних
ставок працівників в бік погіршення не
дотримано вимог законодавства щодо
строку повідомлення позивача про зміну
умов оплати, передбаченого ст.ст. 32, 103
КЗпП України та не надано доказів щодо
змін в організації виробництва і праці
відповідача, тому наказ № 192 від 07.11.2011
року «Про зміни штатного розпису»
виданий з порушенням норм діючого
трудового законодавства та є
незаконним. Отже, позивач має
право вимагати стягнення не
донарахованої заробітної плати без
обмеження будь яким строком.

А тому позов підлягає задоволенню в
повному обсязі.

Оскільки позивач звільнений за
законом від сплати судових витрат, вони
підлягають стягненню з відповідача на
користь держави, але приймаючи до уваги
майновий стан сторони, суд вважає
доцільним звільнити відповідача від їх
сплати, віднісши витрати за рахунок
держави.

Керуючись ст.ст.32,97,103,233 КЗпП
України, ст. 22,29 Закону України «Про
оплату праці»,ч. 1 ст. 5 Закону України
«Про колективні договори», Рішенням
Конституційного Суду України №9-рп/2013
від 15.10.2013 року, ст.10,60-61, 88,ч3ст209,212-215, ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до
Комунального підприємства
«Кремінського виробничого управління
водопроводно-каналізаційного
господарства» про стягнення належної
заробітної плати задовольнити.

Стягнути з Комунального
підприємства «Кремінського
виробничого управління
водопроводно-каналізаційного
господарства»на користь ОСОБА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, - 14393,28
грн. недоотриманої заробітної плати.

Судові витрати віднести за рахунок
держави.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається апеляційному суду через суд
першої інстанції, який ухвалив
оскаржуване судове рішення, протягом 10
днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
Є.М. Акулов