Справа № 449/20/13
Головуючий у 1 інстанції: Борняк Р.О.
Провадження № 22-ц/783/6406/13
Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2013 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого судді - Крайник Н.П.

суддів - Каблака П.І., Курій Н.М..

секретаря - Данилик І.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Перемишлянського районного
суду Львівської області від 11 червня
2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, Куровицької сільської ради
Золочівського району Львівської
області про визнання часткоо
незаконним та скасування рішення
Куровицької сільської ради №182 від
25.04.2005 року «Про передачу ОСОБА_2 у
приватну власність земельної ділянки
площею 0,25 га в АДРЕСА_1», визнання
частково недійсним Державного акту на
право власності на земельну ділянку
серії ЯА №730844 від 08.08.2005 року, виданого
на ім.»я ОСОБА_2 , вилучення з
незаконного володіння, користування
від ОСОБА_2 земельну ділянку АДРЕСА_2 і
повернення її ОСОБА_3, позовом
Куровицької сільської ради до ОСОБА_2
про визнання недійсним Державного
акту на право власності на земельну
ділянку ЯА 730844 від 08.08.2005 року, виданого
на ім»я ОСОБА_2 та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_5,
Куровицької сільської ради, третя
особа ОСОБА_6 про визнання недійсним
Державного акту про право приватної
власності на землю і договору
дарування земельних ділянок, про
скасування рішення про відміну рішення
сесії сільської ради про видачу
Державного акту про право приватної
власності на землю, про визнання права
на користування і володіння земельною
ділянкою та про визнання недійсним
рішень виконкому про передачу ОСОБА_5
змельної ділянки у приватну власність,
-

В С Т А Н О
В И Л А:

У вересні 2005 року ОСОБА_3 звернулась в
суд з позовом до ОСОБА_2, третя особа
Куровицька сільська рада та з
посиланням на ч.1 ст. 212 ЗК України
просила вилучити з незаконного
володіння, користування від
відповідача земельну ділянку АДРЕСА_3 і
повернути їй - законному власнику
ділянки. Мотивувала тим, що згідно
договору дарування від 15.07.2005 року
отримала в дар від ОСОБА_5 дві земельні
ділянки в АДРЕСА_3 - площею 0,0385 га та
АДРЕСА_4 - площею 0,1144 га. 23.07.2005 року
відповідач, якому належить сусідня
земельна ділянка, загородив сітчастою
огорожею земельну ділянку АДРЕСА_3
площею 0,0385 га, чим позбавив її права
власності.

Заявою від 13.11.2012 року позовні вимоги
збільшила та просила визнати частково
незаконним та скасувати рішення
Куровицької сільської ради №182 від 25
квітня 2005 року про передачу ОСОБА_2 у
приватну власність земельну ділянку в
АДРЕСА_1 для обслуговування житлового
будинку та господарських будівель
площе. 0,2500 га, визнати державний акт на
право власності на земельну серії ЯА
№730844 від 09.08.2005 року, виданий на ім.»я
ОСОБА_2 - частково недійсним та
скасувати, вилучити з незаконного
володіння, користування від ОСОБА_2
земельну ділянку АДРЕСА_3. Стягнути з
відповідача судові витрати.

У листопада 2005 року ОСОБА_2 звернувся в
суд із зустрічним позовом до ОСОБА_3,
ОСОБА_5, третя особа Куровицька
сільська рада та з посиланням на ст. 131
ЗК України просив визнати недійсним
Державний акт на право приватної
власності на землю серії ЛЕ №2587 від
15.02.1997 року, виданий Куровицькою
сільською радою, і договір дарування
земельної ділянки ВСІ №009276 від 15.07.2005
року, реєстраційний №2239, посвідчений
приватним нотаріусом Золочівського
районного нотаріального округу ОСОБА_6
Мотивував тим, що ОСОБА_5 не являється
власником цієї земельної ділянки,
оскільки на ній знаходився будинок в
якому проживала гр.. ОСОБА_10, яка
померла у 1994 році. У встановленому
законом порядку відповідач право
власності не переоформила, а тому
Державний акт на право приватної
власності на землю, виданий на підставі
рішення виконкому Куровицької
сільської ради №89 від 24.09.1996 року не
відповідає вимогам Закону. На спірну
земельну ділянку та на підставі
рішення виконкому Куровицької
сільської ради від 20.01.1994 року №1 та 17- ї
сесії 4- го скликання від 25.04.2005 року №182
йому видано 09.08.2005 року Державний акт на
право власності серії ЯА №730844.

Заявою від 24.12.2008 року, позовні вимоги
збільшив, в кінцевому просив визнати за
ним право володіння і користування
земельною ділянкою пл.. 0,0385, визнати
нечинним рішення виконкому №89 від
24.09.1996 року про передачу ОСОБА_5 у
приватну власність земельної ділянки
пл.. 0,0385 га, відмінити рішення сесії
Куровицької сільської ради від 06.10.2005
року про відміну рішення від 25.04.2005 року
про видачу йому Державного акту про
право приватної власності на землю.

Заявою від 03.04.2013 року позовні вимоги
доповнив та крім вищезазначених вимог
просив визнати нечинним договір
дарування 2-ох земельних ділянок
АДРЕСА_3, АДРЕСА_4 від 15.07.2005 року,
посвідчений приватним нотаріусом
Золочівського районного нотаріального
округу ОСОБА_6

У грудні 2005 року Куровицька сільська
рада звернулась в суд з позовом до
ОСОБА_2 та просила визнати недійсним
Державний акт серії ЯА №730844 від 09.08.2005
року з посилання на те, що рішення на
підставі якого було видано цей
Державний акт, відмінено рішенням від
06.10.2005 року №213.

Рішенням Перемишлянського районного
суду Львівської області від 11 червня 2013
року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано частково незаконним та
скасовано рішення Куровицької
сільської ради №182 від 25.04.2005 року «Про
видачу Держвних актів на право
власності на землю громадянам с.
Печенія» в частині передачі ОСОБА_2 у
приватну власність земельної ділянки в
АДРЕСА_1 для обслуговування житлового
будинку та господарських будівель
площею 0,2500 га.

Визнано частково недійсним та
скасовано Державний акт на право
приватної власності на земельну
ділянку ЯА№730844, виданий 08.08.2005 року на
ім'я ОСОБА_2, в частині приватизації ним
земельної ділянки площею 0,0385 га та
дороги загального користування, що
знаходиться в с. Печенія Золочівського
району Львівської області.

Вилучено з незаконного володіння,
користування ОСОБА_2 земельну ділянку
АДРЕСА_3 та повернуто її ОСОБА_3.

Позов Куровицької сільської ради
Золочівського району Львівської
області задоволено.

Визнано частково недійсним та
скасовано Державний акт на право
приватної власності на земельну
ділянку ЯА №730844, виданий 08.08.2005 року на
ім.»я ОСОБА_2, в частині приватизації
ним земельної ділянки площею 0,0385 га та
дороги загального користування, що
знаходиться в с. Печенія Золочівського
району Львівської області.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено
частково.

Визнано недійсним та скасовано рішення
рішення Куровицької сільської ради №213
від 06.10.2005 року «Про відміну рішення
«Про видачу Державного акту на право
власності на землю». В решті в позові
відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 51
грн. судових витрат та в користь
Куровицької сільської ради 51 грн.
судових витрат.

Рішення суду оскаржив відповідач
ОСОБА_2 Вважає його незаконним,
необ'єктивним та упередженим. Просить
рішення скасувати, окрім визнання
частково незаконним скасування
рішення Куровицької сільської ради №182
від 25.04.2005 року та ухвали тини нове, яким
його позовні вимоги викладені в
зустрічній позовній заяві з
уточненнями та доповненнями
задоволити, в позовних вимогах ОСОБА_3
та Куровицької сільської ради
відмовити. Зобовязати Куровицьку
сільську раду усунути розбіжності в
рішенні виконкому сільської ради №1
від 20.01.1994 року і рішення 17 сесії
сільської ради 25.04.2005 року №182 про
затвердження і передачу йому в
приватну власність земельної ділянки,
вирішити питання судових витрат.

Свої вимоги мотивує тим, що суд неповно
з»ясував обставини справи без участі
ОСОБА_5, чим порушив вимоги ст. 35 п.2, ст. 77
ч.2 п.1, ст. 169 ч.1 п.2. Суд безпідставно
відхилив клопотання про зупинення
провадження у справі у зв'язку з
розглядом його звернення
правоохоронними органами щодо грубого
порушення чинного законодавства
України Куровицькою сільською радою
при видачі державного акту на право
власності на земельну ділянку ОСОБА_5
пл. 0,331 га від 15.02.1997 року і її шахрайства
при заволодінні чужим майном і трьома
земельними ділянками померлої ОСОБА_13,
нечинного дарування нею двох земельних
ділянок гр. ОСОБА_3 згідно договору
дарування від 15.07.2005 року.

Суд не врахував того факту, що ОСОБА_5 не
мала законних прав на набуття права
власності на земельну діляну АДРЕСА_3
пл. 0,0385 га та земельну ділянку АДРЕСА_4
пл. 0,1144 га та АДРЕСА_5 пл. 0,1400 га, які були
в користуванні померлої ОСОБА_13, і її
будинку в якому вона проживала
ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_5, не була
спадкоємцем і опікуном померлої
ОСОБА_13, а тому не має передбаченого
законом права на отримання земельних
ділянок. Судом не було встановлено
правомірність надання спірної
земельної ділянки АДРЕСА_3 пл. 0,0385 га та
інших земельних ділянок. Куровицька
сільська рада не надала жодного доказу
правомірності користування ОСОБА_5
спірною земельною ділянкою АДРЕСА_4 та
іншими земельними ділянками померлої
ОСОБА_13 Після смерті ОСОБА_13 ніхто із
близьких родичів не успадкували її
майна і земельних ділянок ні за
заповітом, ні за законом. Куровицька
сільська рада повинна була вирішити
питання взяття на баланс відумерлої
спадщини за заявою органу місцевого
самоврядування, яка в подальшому
повинна була перейти у власність
територіальної громади.

Судом невірно трактується про
захоплення ним дороги загального
користування 26,9 м., який є основним
проходом до його будинку, а тому на неї
не може претендувати ОСОБА_14

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше, як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
вимог цього Кодексу, в межах заявлених
ними вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб які беруть участь у
справі. При цьому кожна із сторін
зобов»язана довести ті обставини на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, а обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК
України, рішення суду повинно бути
законним і обгрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив
справу згідно із законом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з»ясованих
обставин, на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність та
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено матеріалами справи,
ОСОБА_5 була опікуном ОСОБА_13 та
проживала разом з нею до дня її смерті -
ІНФОРМАЦІЯ_2. /а.с. 28, 33 том 1/

Згідно довідки Куровицької сільської
ради №67 від 11.01.2006 року станом на 1994 рік
за ОСОБА_13, жителькою с. Печенія
Золочівського району Львівської
області була закріплена земельна
ділянка площею 0,40 га. /а.с.118 том 1/.

Враховуючи відсутність у покійної
ОСОБА_13 правовстановлюючих документів
на будинок та земельні ділянки, що
підтверджується довідкою, виданою
Золочівським МБТІ №228 від 01.12.2005 року
/а.с. 41 том 1 та Золочівським районним
відділом земельних ресурсів №12/12 від
01.11.2005 року /а.с. 35 том 1/ виконавчий
комітет Куровицької сільської ради в
межах своїх повноважень розпорядився
ними та рішеннями №57 від 22 серпня 1996
року та №89 від 25.09.1996 року затвердив
встановлені межі та розміри земельної
ділянки згідно технічного звіту,
вирішив видати Державний акт на право
приватної власності на землю ОСОБА_5,
загальною площею 0,3331 га, яка
розташована в с. Печенія Золочівського
району та передати у приватну
власність громадян земельні ділянки
для ведення особистого підсобного
господарства, обслуговування житлових
будинків і господарських будівель
згідно додатку №1, в тому числі під №105
ОСОБА_5 /а.с. 50, 284 том 1/.

Актом встановлення і узгодження меж
земельної ділянки гр. ОСОБА_5 від 23.08.1996
року в присутності представника
виконкому Куровицької сільської ради
та представників суміжних
землеволодінь, в тому числі ОСОБА_2
проведено встановлення в натурі межі
земельної ділянки ОСОБА_5, опис її
положення на місцевості. Жодних
заперечень з боку суміжних
землекористувачів не було. /технічний
звіт а.с.300 том 1/

15 лютого 1997 року на підставі
вищезазначеного рішення виконкому
Куровицької сільської ради №89 від
24.09.1996 року ОСОБА_5 видано Державний акт
на право приватної власності на землю
площею 0,3331 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель, ведення
особистого підсобного господарства.
/а.с.6 том 1/

15 липня 2005 року ОСОБА_5, як повноправний
власник землі, розпорядилася
земельними ділянками, уклавши договір
дарування земельних ділянок,
посвідчений приватним нотаріусом
Золочівського районного нотаріального
округу ОСОБА_6 та зареєстрований в
реєстрі за №2239. За умовами даного
договору дарувальник ОСОБА_5 передала у
власність обдарованої ОСОБА_3 нерухоме
майно, а саме земельну ділянку АДРЕСА_3
площею 0,0385 га та земельну ділянку
АДРЕСА_4 площею 0,1144 га для ведення
особистого підсобного господарства, що
знаходяться в АДРЕСА_1.

Актом встановлення і узгодження меж
земельної ділянки від 29.07.2004 року в
складі голови Куровицької сільської
ради, землевпорядника Куровицької
сільської ради та представника
Золочівського відділу УДЗК з участю
землекористувачів ОСОБА_2, ОСОБА_15,
ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_5, ОСОБА_18, ОСОБА_19
проведено встановлення і узгодження
меж земельної ділянки гр. ОСОБА_2 і опис
її положення на місцевості. /а.с. 29 том 1/.

Згідно Державного акту про право
приватної власності на землю ЯА №730844,
виданого 08.08.2005 року ОСОБА_2, останньому
на праві приватної власності належить
земельна ділянка пл. 0,25 га, розташована
по вул. Перемоги в с. Печенія
Золочівського району Львівської
області. Даний Державний акт виданий на
підставі рішення виконкому
Куровицької сільської ради №1 від
20.01.1994 року та рішення сесії
Куровицької сільської ради №182 від
25.04.2005 року. Згідно плану земельної
ділянки ОСОБА_2, відображеної у
Державному акті, у площу такої увійшла
земельна ділянка площею 0,0385 га, яка в
минулому перебувала у користуванні
ОСОБА_13

У зв'язку з виявленими порушеннями при
винесенні рішення від 25.04.2005 року №182,
на підставі якого ОСОБА_2 видано
Державний акт про право приватної
власності на землю, Куровицька
сільська рада 06.10.2005 року прийняла
рішення №213 «Про відміну рішення «Про
видачу Державного Акту на право
власності на землю»

Актом від 10.10.2005 року складеним за
участю сільського голови,
землевпорядника та секретаря
Куровицької сільської ради
підтверджено, що ОСОБА_2 самовільно
захопив земельну ділянку загального
користування /дорога/ - довжиною 26,90 м.,
шириною 2,75 м., загальною площею 0, 0074 га,
яка на підставі Державного акту,
виданого 1997 році належить ОСОБА_5
довжиною 26, 90 м., з одного боку та 28, 05 м.
з другого, шириною з одного боку 15,70 м., з
другого 12,20 м, площею 0,0385 га. /а.с.8 том.1/.

При розгляді справи в апеляційній
інстанції ОСОБА_2 не заперечив про
включення спірної земельної ділянки та
частини дороги в його Державний акт на
право приватної власності на землю.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЗК України
захист права громадянина на земельну
ділянку може здійснюватися шляхом
визнання недійсними рішень органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування.

Згідно ст. 155 ЗК України у разі видання
органом виконавчої влади або органом
місцевого самоврядування акта, яким
порушуються права особи щодо
володіння, користування чи
розпорядження належною їй земельною
ділянкою, такий акт визнається
недійсним.

У відповідності до вимог чинного
законодавства правовий акт органу
державної влади, органу влади АРК або
органу місцевого самоврядування, який
не відповідає законові і порушує права
власника, за позовом власника майна
визнається судом незаконним та
скасовується.

Власник майна, права якого порушені
внаслідок видання правового акта
органом державної влади, органом влади
АРК або органом місцевого
самоврядування, має право вимагати
відновлення того становища, яке
існувало до видання цього акта.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 та
Куровицької сільської ради про
визнання частково незаконним та
скасування рішення Куровицької
сільської ради №182 від 25 квітня 2005 року
про передачу ОСОБА_2 у приватну
власність земельної ділянки в АДРЕСА_1
для обслуговування житлового будинку
та господарських будівель площею. 0,2500
га, визнання частково недійсним та
скасування Державного акту на право
власності на земельну серії ЯА №730844
від 09.08.2005 року, виданого на ім'я ОСОБА_2,
суд першої інстанції виходив з того, що
рішення Куровицької сільської ради №182
від 25.04.2005 року «Про видачу Державних
актів на право власності на землю
громадянам села Печенія» в частині
передачі ОСОБА_2 у приватну власність
земельної ділянки в АДРЕСА_1 для
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель видано з
порушенням чинного на той час
земельного законодавства, а державний
акт на право власності на земельну
ділянку, який є правовстановлюючим
документом та який видається на
підставі рішення відповідного органу
місцевого самоврядування є похідним
від такого рішення та підлягає
скасуванню.

З таким висновком і погоджується
колегія суддів, оскільки він
відповідає матеріалам справи та нормам
матеріального права, а ОСОБА_2 не надав
суду належних та допустимих доказів
про порушення його прав з приводу
володіння та користування спірною
земельною ділянкою, яка належить
ОСОБА_5

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 в частині
визнання недійсним та скасування
рішення Куровицької сільської ради
№213 від 06.10.2005 року «Про відміну рішення
«Про видачу Державного акту на право
власності на землю», то суд першої
інстанції вірно виходив з того, що у
відповідності п.10 ст. 59 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
акти органів та посадових осіб
місцевого самоврядування з мотивів
їхньої невідповідності Конституції
України або Законам України визнаються
незаконними лише в судовому порядку.

Судом першої інстанції вірно взято до
уваги висновок, який є обов'язковим до
застосування, викладений у Рішенні
Конституційного Суду України №7-рп/2009
від 16 квітня 2009 року, у п.5 якого
зазначено, що органи місцевого
самоврядування не можуть скасовувати
свої попередні рішення, вносити до них
зміни, якщо відповідно до приписів цих
рішень виникли правовідносини,
пов'язані з реалізацією певних
суб'єктивних прав та охоронюваних
законом інтересів, і суб'єкти цих
правовідносин заперечують проти їх
зміни чи припинення.

Колегія суддів вважає обґрунтованим
висновок суду першої інстанції про
правомірність набуття права власності
ОСОБА_5 на спірну земельну ділянку,
площею 0,0385 га, оскільки на час розгляду
справи рішення №57 від 22 серпня 1996
року та №89 від 25.09.1996 року про
затвердження встановлених меж та
розмірів земельних ділянок та
Державний акт на право приватної
власності на землю ОСОБА_5 від 15.02.1997
року не визнані недійсними та не
скасовані. Незаконність їх прийняття в
судовому порядку ОСОБА_2 не доведена.
Окрім того, колегія суддів звертає
увагу на те, що ОСОБА_2 як на підставу
незаконності рішень, на підставі яких
ОСОБА_5 видано Державний акт про право
власності на землю в уточненій та
доповненій позовній заяві посилається
на ст. 121 Земельного Кодексу, в редакції
1991 року, тоді як вказаний Земельний
Кодекс налічував лише 117 статтей.

Згідно ст 387 ЦК України, власник має
право витребувати своє майно лише від
особи, яка незаконно, без відповідної
правової підстави заволоділа ним.

Вирішуючи вимоги ОСОБА_3 щодо вилучення
з незаконного володіння, користування
від ОСОБА_2 земельної ділянки АДРЕСА_3,
суд вірно врахував вищезазначені
положення закону та прийшов до вірного
висновку про їх задоволення і в цій
частині.

Як вбачається зі змісту уточнених та
доповнених позовних вимог ОСОБА_2,
такий як підставу про визнання
договору дарування земельних ділянок
недійсним покликався на ст. ст. 203, 215, 230,
373, 377, 398, 407 ЦК України.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1
- 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

У ч. 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Враховуючи, що ОСОБА_5 будучи власником
спірних земельних ділянок на власний
розсуд розпорядилася ними, колегія
суддів не вбачає підстав для перевірки
його відповідності вищезазначеним
положенням закону.

Розглядаючи спір, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду,
стосуються переоцінки доказів у
справі, що не є підставою для
скасування законного та
обґрунтованого рішення суду.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про недоведеність порушення
прав позивача, відтак обґрунтовано
прийняв рішення про відмову у
задоволенні інших позовних вимог.

Тому колегія суддів приходить до
висновку про відхилення апеляційної
скарги та залишення рішення суду
першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 303 , 304 , п.1ч.1 ст. 307 , ст. 308 ,
п.1 ч. 1 ст. 314 , ст.315, 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Перемишлянського районного
суду Львівської області від 11 червня 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, може бути оскарженим у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили.

Головуючий:
Крайник Н.П.

Судді:
Каблак П.І.

Курій Н.М.