Справа № 209/3465/13-ц
Провадження № 2/209/1254/13
З А О Ч Н Е Р ІШ Е Н Н Я
Дніпровський районний суд м.
Дніпродзержинська у складі:
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання
договору купівлі - продажу нерухомого
майна дійсним та визнання права
Відповідачі в судове засідання не
з'явилися, про розгляд справи
повідомлені належним чином.
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про визнання договору
купівлі – продажу нерухомого майна
дійсним та визнання права власності.
На обґрунтування своїх позовних вимог
зазначає, що 29 квітня 1998 року між нею
ОСОБА_1 та відповідачами по справі було
укладено договір купівлі-продажу,
відповідно до якого відповідачі
продали, а ОСОБА_1 купила квартиру
розташовану за адресою: м.
Дніпродзержинськ, б-р
Будівельників,буд.26., кв.17, загальною
площею 61,0кв.м. Договір був укладений та
посвідчений реєстратором Товарної
біржі «Дніпродзержинська» за
реєстровим номером № 004/171-Н від 29
квітня 1998 року, та зареєстрований в ОКП
«Дніпродзержинське БТІ» 30 квітня 1998
року. При цьому сторонами договору
купівлі-продажу було виконано всі
умови договору, в тому числі було
сплачено повну вартість майна,
обумовлені обопільні гарантії,
продавцями передано покупцю зазначену
в договорі квартиру. Жодних зауважень з
приводу якості або інших характеристик
вказаного майна вони, як сторони
договору не мали. При укладанні
договору купівлі-продажу квартири
адміністрація біржі завірила сторони,
що договір укладено згідно вимог
діючого законодавства, в самому тексті
договору вказано, що згідно Закону
України «Про товарну біржу», договір не
підлягає нотаріальному посвідченню.
Таким чином після укладання даного
договору купівлі-продажу, його
нотаріальне посвідчення сторони не
здійснювали. В теперішній час позивач,
ОСОБА_1 не може реалізовувати свої
права власника по розпорядженню
квартирою, в зв’язку з тим, що
нотаріусами не визнається
правомірність договору
купівлі-продажу, укладеного на біржі
нерухомості та не посвідченого
нотаріально, так як в інструкції по
проведенню нотаріальних дій не
передбачено, як правовстановлюючих
документів – угод затверджених на
біржі, а в теперішній час позивач по
справі не має можливості
переоформлення договору
купівлі-продажу, так як відповідачі
виїхали в невідомому напрямку одразу
після продажу квартири, та місце
знаходження їх не відоме. Починаючи з 29
квітня 1998 року позивач, ОСОБА_1 відкрито
володіє набутою за договором
квартирою, безпосередньо проживаючи в
ній за адресою: Дніпродзержинськ, б-р
Будівельників,буд.26., кв.17, за якаю нею
відкрито особистий рахунок №262407.
Просить суд визнати дійсним договір
купівлі-продажу нерухомого майна
квартири від 29 квітня 1998 року № 004/171-Н,
що знаходиться за адресою АДРЕСА_1,
загальною площею 61,0м.кв. Визнати за
ОСОБА_1 право власності на нерухоме
майно, а саме квартиру розташовану за
адресою: м. Дніпродзержинськ, б-р
Будівельників,буд.26., кв.17, загальною
Представник позивача, ОСОБА_5, в
судове засідання не з’явився, але
надав суду заяву в який просить суд
розглядати справу за його відсутності,
позов підтримав у повному обсязі, не
заперечував проти заочного розгляду
справи; є достатньо матеріалів про
права та відносини сторін, потрібність
дачі особистих пояснень позивачем
відсутня, суд вважає за можливе
розглядати справу у її відсутності,
згідно вимог ч.2 ст. 158 ЦПК України.
Відповідачі, ОСОБА_2 та ОСОБА_3
зареєстроване місце проживання
(перебування), місцезнаходження, місце
роботи яких невідомо, в судове
засідання не з’явилися, про час та
місце розгляду справи повідомлені
належним чином, відповідно до ч.9 ст.74
ЦПК України шляхом оголошення у пресі,
а саме через регіональне видання –
газету «Урядовий кур’єр» та урядову
газету «Вісті Придніпров’я».
Відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України з
опублікування оголошення про виклик
відповідача вважається повідомленням
про час та місце розгляду справи.
Відповідачі причину неявки суду не
повідомив, заяви про розгляд справи за
їх відсутності не надійшло, суд вважає
причини неявки відповідачів
Зі згоди представника, згідно
довіреності, позивача, суд ухвалює
рішення при заочному розгляді справи,
що відповідає положенням ст. 224 ЦПК
України - суд зважаючи на наявність
законних підстав приходити до висновку
про можливість ухвалити рішення про
задоволення позову на підставі наданих
сторонами доказів, без вислуховування
особистих пояснень відповідача по
справі.

Судом досліджені докази по справі:

-          досліджені письмові докази
по справі шляхом оголошення їх у
судовому засіданні;

Вивчивши письмові докази, вивчивши
матеріали справи, з’ясувавши
обставини справи та дослідивши їх
доказами, суд вважає, що заява підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст. 45 ЦК України 1963 року,
недодержання форми угоди, яку вимагає
закон, тягне за собою недійсність угоди
лише в разі, якщо такий наслідок прямо
зазначено в законі.

Згідно ч.2 ст. 47 ЦК України 1963 року, якщо
одна зі сторін повністю або частково
виконала угоду, що потребує
нотаріального посвідчення, а друга
сторона ухиляється від нотаріального
оформлення угоди, суд вправі за вимогою
сторони, яка виконала угоду, визнати
угоду дійсною. В цьому разі нотаріальне
оформлення угоди не вимагається.

Згідно п. 4 ст. 203 ЦК України правочин
може вчинятися у формі, встановленій
законом.

Згідно ст. 209 ЦК України правочин, який
вчиняється у письмовій формі, підлягає
нотаріальному посвідченню лише у
випадках, встановлених законом або
домовленістю сторін.

Згідно ч.2 ст. 220 ЦК України якщо сторони
домовилися щодо всіх істотних умов
договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд має
право визнати такий договір дійсним. У
цьому разі наступне нотаріальне
посвідчення договору не вимагається.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові
належать права володіння, користування
та розпоряджання своїм майном. На
зміст права власності не впливають
місце проживання власника та
місцезнаходження майна.

Згідно зі ст. 319ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Згідно ст.655 ЦК України, за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов’язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов’язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно з п. 4 Постанови Пленуму
Верховного суду України від 28 квітня 1978
року «Про судову практику в справах про
визнання угод недійсними», який до
введення в дію ЦК України від 16 січня 2003
року, регулював порядок застосування
ст. 47, ч.2 ЦК України від 1963 року, з
підстав недодержання нотаріальної
форми визнаються недійсними тільки
угоди, які відповідно до чинного
законодавства підлягають
обов’язковому нотаріальному
посвідченню, зокрема, договори
довічного утримання; застави, купівлі
– продажу, в тому числі при придбанні
на біржових торгах, міни або дарування
жилого будинку (квартири) чи його (її)
частини; дарування іншого майна на суму
понад 500 крб. і валютних цінностей на
суму понад 50 крб. Якщо така угода
виконана повністю або частково однією
із сторін, а друга сторона ухиляється
від її нотаріального оформлення, суд на
підставі ч.2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони,
яка виконала угоду, її
правонаступників або прокурора вправі
визнати угоду дійсною. Однак це правило
не може бути застосовано, якщо
сторонами не було досягнуто згоди з
істотних умов угоди або для укладення
її були в наявності передбачені в
законі обмеження (наприклад, статтями
105, 114 ЦК). Щоб не допустити
неправильного визнання дійсним угод на
підставі ч.2 ст. 47 ЦК, суд повинен
перевірити, чи підлягала виконана
угода нотаріальному посвідченню, чому
вона не була нотаріально посвідчена і
чи не містить вона протизаконних умов.

Згідно ЗУ «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» вiд 01 липня 2004 року № 1952-IV
державна реєстрація прав проводиться
на підставі рішень судів, що набрали
законної сили.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України докази
встановлюються на підставі...пояснень
сторін, показань свідків, письмових
доказів...

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Згідно ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка
бере участь у справі, має право заявити
клопотання про розгляд справи за її
відсутності.

Згідно із ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі
неявки в судове засідання відповідача,
який належним чином повідомлений і від
якого не надійшло заяви про розгляд
справи за його відсутності або якщо
повідомлені ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

У судовому засіданні встановлені
наступні обставини та визначені до них
правовідносини.

29 квітня 1998 року ОСОБА_1 уклала з ОСОБА_2
та ОСОБА_3 договір купівлі-продажу, який
було зареєстровано на Товарній біржі
«Дніпродзержинська» за реєстровим
номером № 004/171/-Н. Згідно з умовами
договору ОСОБА_2 та ОСОБА_3 передали у
фактичне володіння та користування
квартиру розташовану за адресою м.
Дніпродзержинськ, б-р
Будівельників,буд.26., кв.17, загальною
площею 61,0кв.м.зняли з обліку своє місце
проживання за даною адресою та
отримали грошові кошти в рахунок
оплати обумовленої вартості даної
квартири. Вищевказаний договір було
укладено у повній відповідальності до
діючого на той час законодавства
України. На сьогоднішній день позивач
має бажання вільно реалізувати своє
право розпоряджатися своєю власністю
однак дізналася, що договір купівлі –
продажу квартири не відповідає чинному
законодавству, оскільки він не був
посвідчений нотаріально. З цієї
причини позивач не може розпорядитися
на свій розсуд належною їй квартирою
без визнання договору дійсним. Під час
укладення договору купівлі – продажу
квартири сторони виконали всі умови
договору. На момент укладення договору
позивачу не було відомо, що даний
договір підлягає нотаріальному
посвідченню.

Суд вважає встановленим наявність
фактів, якими частково обґрунтовуються
вимоги позивача з таких мотивів.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України докази
встановлюються на підставі...пояснень
сторін, показань свідків, письмових
доказів...

Згідно вивчених судом матеріалів
справи, з’ясованих обставин справи,
які досліджені доказами, суд прийшов до
висновку про часткове задоволення
позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про
визнання договору купівлі – продажу
нерухомого майна дійсним та визнання
права власності, в зв’язку з тим, що як
встановлено у судовому засіданні, на
момент укладення договору
купівлі-продажу нерухомого майна 29
квітня 1998 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 на Товарній біржі
«Дніпродзержинська» позивач не знала і
не могла знати про обов’язковість
нотаріального посвідчення договору,
оскільки після його оформлення на
товарній біржі та реєстрації права
власності, а також враховуючи той факт,
що текст договору купівлі-продажу не
містив вимоги щодо обов’язкового
нотаріального посвідчення угоди,
вважала правомірним набуття ним права
власності на квартиру. Сторонами
виконані усі вимоги ст.655 ЦК України,
волевиявлення учасників було вільне,
відповідало внутрішній волі сторін;
правочин був спрямований на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ним. Зараз позивач не має
можливості скористатися правом
власності на нерухоме майно оскільки
договір купівлі-продажу не було
нотаріально посвідчено, у зв'язку з чим
він змушений звертатись до суду за
захистом свого порушеного права, як
власника нерухомого майна. Є
необхідність визнання договору
купівлі-продажу дійсним. Є підстави для
задоволення позову в цій частині.

Вимоги позивача, щодо визнання за нею,
ОСОБА_1, права власності на нерухоме
майно – квартири, розташованої за
адресою: АДРЕСА_2 суд вважає такими, що
не підлягають задоволенню, оскільки
згідно п.27 постанови Кабінету
Міністрів України №703 від 22 червня
2011року, документами, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно, є: укладений в
установленому законом порядку договір,
предметом якого є нерухоме майно, права
щодо якого підлягають державній
реєстрації, або речове право на
нерухоме майно, чи його дублікат;
рішення суду,що набрало законної
сили,щодо права власності та інших
речових прав на нерухоме майно. Таким
чином, визнавши договір купівлі –
продажу квартири дійсним, необхідність
визнання за позивачами права власності
на квартиру відсутня.

Встановлені судом факти і обставини
справи підтверджуються:

- копією паспорту та ідентифікаційного
номеру на ім’я ОСОБА_1 /а.с.5/, згідно
якої підтверджується особа позивача,
та місце реєстрації;

- копією договору купівлі-продажу
нерухомого майна /а.с.6/, згідно якого
підтверджується факт, придбання 29
квітня 1998 року ОСОБА_1 у ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 двокімнатну квартиру загальною
площею 61,0 кв.м., розташованої за
адресою: м. Дніпродзержинськ, б-р.
Будівельників б. 26, кв.17;

- копією технічного паспорту /а.с.7-8/,
згідно якого підтверджується технічна
характеристика квартири розташованої
за адресою: м. Дніпродзержинськ, б-р.
Будівельників б. 26, кв.17;

- копією довідок наданих ТОВ
«Абонентом ХХІ» від 04 липня 2013 року
/а.с.9/, згідно яких підтверджується факт
відкриття 29 квітня 1998 року особового
рахунку квартиронаймачем ОСОБА_1 за
адресою м. Дніпродзержинськ, б-р.
Будівельників б. 26, кв.17 та факт
реєстрації ОСОБА_1 та членів її сім’ї у
квартирі за вищевказаною адресою;

- копія звіту про оцінку вартості
майна /а.с.15-18/, згідно якого
підтверджується вартість майна на 28
жовтня 2013року.

На підставі ст. 45, ч.2 ст.47, 128, 227 ЦК
України 1963 р., ст. 15, 16, 203, 209, 220, 317, 319, 328,
638, 655, ЦК України, Згідно ЗУ «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» від 01
липня 2004 року № 1952-IV, п. 4 Постанови
Пленуму Верховного суду України від 28
квітня 1978 року «Про судову практику в
справах про визнання угод недійсними»,
п.27 постанови Кабінету Міністрів
України №703 від 22 червня 2011року,
керуючись ст. 8, 10, 57, 59, 60, ч.2 ст. 158, 169, 209,
213-215, 224-226 ЦПК України, суд, –

ВИРІШИВ:

ОСОБА_6 Георгіївни до ОСОБА_2 та ОСОБА_3
про визнання договору купівлі –
продажу нерухомого майна дійсним та
визнання права власності –
задовольнити частково.

Визнати дійсним договір купівлі –
продажу нерухомого майна квартири, від
29 квітня 1998 року №004/171-Н, розташованої
за адресою: АДРЕСА_3, загальною площею
61,0 кв. м., укладеного між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, ОСОБА_3 - дійсним.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1
– відмовити.

Рішення може бути оскаржене у
апеляційному порядку шляхом подачі
протягом десяти днів з дня його
проголошення апеляційної скарги до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через Дніпровський районний
суд м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя

Дніпровського районного суду

м. Дніпродзержинська
В.Є.
Гнєзділов