РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2013
року
Личаківський районний суд м.
Львова

в складі головуючого
судді
Леньо С. І.

зпри
секретарі
Станько Р.О.

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про
стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до
відповідача, просить ухвалити рішення,
яким стягнути з відповідача
матеріальну шкоду в розмірі 2 310,28 грн.
та моральну шкоду в розмірі 15 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що 27.07.2013р. між нею
та відповідачем було укладено договір
№ 144 на виготовлення та передачу у
власність ПВХ конструкцій загальною
площею 23,238 м.кв. на загальну суму 20 753
грн. За умовами цього договору,
замовник доручає, а виконавець
зобов’язується організувати роботи по
виготовленню та передачі у власність
ПВХ конструкцій за розцінками
виконавця. Замовник зобов’язується
оплатити та прийняти готові вироби та
роботу. Якість виробів, що постачаються
за договором, повинна відповідати
технічним умовам виконавця, нормам та
якості для даного виду виробів. Своїх
обов’язків відповідно до умов
договору відповідач не виконав. Так, в
порушення умов договору останній
поставив ПВХ конструкції не в повному
обсязі, а саме площа недопоставленої
продукції становить 1,49 м.кв. на
загальну суму 1330,66 грн. Ці конструкції
не відповідають розмірам вказаним у
комерційній пропозиції, а саме висота,
яка була вказана в пропозиції
становила 3250 мм, а поставлені ПВХ
конструкції становлять висоту 3350 мм, що
на 10 см є більшим, а загальна сума цих
збитків площею 0,6499 складає 579,62 грн.
Конструкції всередині від
неправильного транспортування
тріснуті, а в кутках натколоте скло.
Також, в порушення умов договору
останній не надав акту
прийому-передачі для підписання
позивачу при отриманні ПВХ
конструкцій, і оскільки ПВХ
конструкції були залишені на проїзній
частині міста, вимушена була доставити
самостійно, і додатково зазнала витрат
на суму 400 грн. Враховуючи те, що її
неодноразові звернення щодо усунення
вказаних порушень відповідач
проігнорував, і як наслідок, виконав
взяті на себе зобов’язання не належним
чином, суму переліченої вище
матеріальної шкоди, яка разом
становить 2 310,28 грн. просить стягнути з
останнього в примусовому порядку. В
обґрунтування моральної шкоди
покликається на те, що на її
неодноразові звернення про усунення
порушень та виконання зобов’язання
належним чином, з боку працівників
відповідача чула численні погрози та
моральний тиск, що викликало в неї
постійну тривогу, переживання,
неспокійний сон та сильні душевні
хвилювання. Виконання відповідачем
своїх обов’язків не належним чином
призвело до затримки
будівельно-ремонтних робіт, які
проводились в її помешканні, внаслідок
чого там завжди присутній пил, через
який їй доводиться терпіти дискомфорт.
Тому, ступінь перенесених нею
моральних страждань оцінює в 15 000 грн.,
які також просить стягнути з
відповідача в примусовому порядку.

В судовому засіданні позивач заявлені
вимоги підтримала, дала пояснення
аналогічні вищенаведеним та просить
позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не
з’явився повторно, хоча про час та
місце розгляду справи повідомлявся
належним чином, скерував до суду заяву
про відкладення розгляду справи з
мотивів виїзду у відрядження.
Враховуючи те, що жодного документу в
підтвердження поважності причин
неявки останній суду не надав, а
розгляд справи з аналогічних мотивів
та без підтверджуючих документів
відкладався неодноразово, суд визнає
такі причини неявки не поважними та
вважає можливим розглянути справу у
його відсутності з ухваленням заочного
рішення по справі, проти чого не
заперечила позивач, та що відповідає
положенням ст. 224 ЦПК України.

Заслухавши пояснення позивача,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
в сукупності зібрані по ній докази та
ухвалюючи рішення у відповідності до
вимог ст. 215 ЦПК України суд приходить
до висновку, що позов до задоволення не
підлягає виходячи з наступного.

Згідно з ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

Підставами виникнення цивільних прав
та обов’язків, відповідно до п. 1 ч. 2 ст.
11 ЦК України, є договори та інші
правочини.

В судовому засіданні встановлено, що
27.07.2013р. між позивачем та відповідачем
було укладено договір № 144 на
виготовлення та передачу у власність
ПВХ конструкцій загальною площею 23,238
м.кв. на загальну суму 20 753 грн. (а.с.4). За
умовами цього договору, замовник
доручає, а виконавець зобов’язується
організувати роботи по виготовленню та
передачі у власність ПВХ конструкцій
за розцінками виконавця. Замовник
зобов’язується оплатити та прийняти
готові вироби та роботу. Якість
виробів, що постачаються за договором,
повинна відповідати технічним умовам
виконавця, нормам та якості для даного
виду виробів.

За своєю правовою природою, укладений
між сторонами договір, є договором
підряду, загальні положення про який
врегульовано Главою 61 Розділу ІІІ
Книги П’ятої ЦК України.

Так, відповідно до змісту ч. 1 ст. 837 ЦК
України, за договором підряду одна
сторона (підрядник) зобов’язується на
свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов’язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Якість роботи визначено у ст. 857 ЦК
України, за якою робота, виконана
підрядником, має відповідати умовам
договору підряду, а в разі їх
відсутності або неповноти – вимогам,
що звичайно ставляться до роботи
відповідного характеру. Виконана
робота має відповідати якості,
визначеній у договорі підряду, або
вимогам, що звичайно ставляться, на
момент передання її замовникові.
Результат роботи в межах розумного
строку має бути придатним для
використання відповідно до договору
підряду або для звичайного
використання роботи такого характеру.

Більш детально правовідносини, які
установились між сторонами
врегульовано положеннями Параграфу 3
цієї Глави, зокрема ст. 875 ЦК України
визначено, що за договором
будівельного підряду підрядник
зобов’язується збудувати і здати у
встановлений строк об’єкт або
виконати інші будівельні роботи
відповідно до проектно-кошторисної
документації, а замовник
зобов'язується надати підрядникові
будівельний майданчик (фронт робіт),
передати затверджену
проектно-кошторисну документацію, якщо
цей обов’язок не покладається на
підрядника, прийняти об’єкт або
закінчені будівельні роботи та
оплатити їх.

Правові наслідки порушення
зобов’язання закріплені у ст. 611 ЦК
України, п.4 ч. 1 якої визначено такий
правовий наслідок як відшкодування
збитків та моральної шкоди.

Для відшкодування шкоди за цією
правовою нормою, необхідним є
доведення таких факторів: по-перше,
неправомірність поведінки особи, якою
можна вважати будь-яку поведінку,
внаслідок якої заподіяно шкоду, якщо її
завдавач був уповноважений на такі дії;
по-друге, наявність самої шкоди, під
якою слід розуміти втрату або
пошкодження майнового або немайнового
характеру. Шкода в такому випадку, є не
лише обов’язковою умовою, але й мірою
відповідальності, оскільки за
загальним правилом, відображає грошову
оцінку майнових та немайнових втрат
потерпілого і повинна бути
відшкодована в повному обсязі;
по-третє, причинно-наслідковий зв’язок
між протиправною поведінкою та шкодою,
який виражається в тому, що шкода
виступає об’єктивним наслідком
поведінки завдавача шкоди, і
по-четверте, обов’язково повинна бути
вина завдавала шкоди, яка може
виражатись як у формі умислу, так і
формі необережності. Наявність всіх
перелічених умов в їх сукупності є
обов’язковим для ухвалення рішення
про відшкодування шкоди, і якщо
відсутність своєї вини за правилами ч. 2
ст. 614 ЦК України доводить особа, яка
порушила зобов’язання, то наявність
самої шкоди, а також її розмір, в силу
ст. 60 ЦПК України, повинна довести
особа, яка покликається на порушення
зобов’язання, тобто позивач.

Однак, як вбачається з долучених
стороною позивача документів, жодного
належного та допустимого доказу в
підтвердження факту завдання їй шкоди
до матеріалів справи не долучено. Сама
позивач стверджує, що роботи були
виконані, однак не надає суду доказів
того, що такі роботи виконані не
належним чином. Більше того, остання не
вказує, за якими критеріями нею
обраховано розмір шкоди та не долучає
доказів того, що вона понесла затрати в
розмірі 400 грн. на доставку
конструкції, яку ніби то, мав зробити
відповідач.

В даному випадку, за відсутності
позиції відповідача щодо самої суті
спору, для ухвалення рішення про
задоволення позову необхідним є
доведення наявності самої шкоди та її
розміру, однак матеріалами справи такі
обставини не доведені.

Підсумовуючи вищенаведене, суд не
вбачає правових підстав для
задоволення позовних вимог про
стягнення матеріальної шкоди, оскільки
як її наявність, а також сам розмір
позивачем не доведено, і враховуючи те,
що вимога про стягнення моральної
шкоди є похідною від вимоги про
стягнення матеріальної шкоди, за
недоведеністю основної вимоги, тобто
за відсутністю встановлених порушених
прав позивача, слід також відмовити і в
задоволенні похідної вимоги, тобто,
відмовити в задоволенні позову в
повному обсязі.

На підставі наведеного та керуючись ст.
ст. 3,10,11,88,169,209,212-215,218,224-226 ЦПК України,
ст. ст. 3,11,15,16,22,23,611,614,837,857,875,1167 ЦК
України, суд, –

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Фізичної особи
підприємця ОСОБА_2 про стягнення
грошових коштів на суму 17310,28 грн. -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Личаківський районний суд м. Львова
шляхом подачі апеляційної скарги в
порядку та строки передбачені ст. ст.
294,296 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте
Личаківським районним судом м. Львова
за письмовою заявою відповідача,
поданою протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Суддя:

Леньо С. І.