Справа № 689/2593/13-ц
УХВАЛА

"17" грудня 2013 р. Ярмолинецький районний
суд Хмельницької області в складі:

головуючого - судді
Соловйова А.В.

при секретарі Цмикайло Т.В.,

з участю представника
заявника ОСОБА_1,

представника позивача не
з'явився

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду смт.
Ярмолинці заяву ОСОБА_1 про перегляд
заочного рішення Ярмолинецького
районного суду від 12.11.2013 р., -

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Ярмолинецького
районного суду Хмельницької області
від 12.11.2013 р. було задоволено позов
Комунального підприємства
«Комунальник - 2011» до ОСОБА_1 та
вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь
Комунального підприємства
«Комунальник -2011» 1109,93 грн. боргу та 229,40
грн. судового збору.

Відповідачем подано заяву про перегляд
заочного рішення. Відповідач
посилається на те, що в силу
захворювання вона не могла прийняти
участь в судовому засіданні, а в судове
засідання пішов її чоловік - ОСОБА_2 із
її заявою про згоду на представництво
ним її інтересів. Прийшовши у 8:30-8:40 до
суду, ОСОБА_2 не був запрошений в судове
засідання, а в 9:15 йому було повідомлено
про те, що судове засідання відбулось
без його участі, оскільки час
проведення судового засідання у
повістці був зазначений незрозуміло.
Посилається на безпідставне
застосування судом норми п. 6 ч. 1 ст. 6
Закону України «Про статус ветеранів
військової служби, ветеранів органів
внутрішніх справ і деяких інших осіб та
їх соціальний захист» і незастосування
ст. 22 Закону України «Про міліцію»,
оскільки статусу ветерана МВС член
сім'ї заявника не має.

В судовому засіданні представник
заявника заяву підтримав з аналогічних
мотивів. Просить додатково
відшкодувати йому витрати, пов'язані із
виготовленням ксерокопій, придбання
паливно-мастильних матеріалів у
зв'язку із участю в судових засіданнях.

Представник позивача в судові
засідання не з'являвся, хоча був
належно повідомлений про час та місце
розгляду справи.

Заслухавши пояснення, розглянувши
матеріали справи в їх сукупності, суд
встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
судові засідання у справі №689/2338/13-ц
проводились двічі: 31.10.2013 р. та 12.11.2013 р..
Заявник в судові засідання не
з'являлась, що визнано нею у заяві про
перегляд заочного рішення, про причину
неявки суд не повідомлявся, у т.ч.
засобами поштового зв'язку.

Посилання заявника на те, що у судових
засіданнях не зміг прийняти участь її
чоловік - ОСОБА_2 не свідчить про
поважність причини неявки самого
заявника враховуючи, що ОСОБА_2 не є
стороною даної справи, а стверджувана
заявником її заява про згоду на
представництво її інтересів вказаною
особою не надає права процесуального
представництва згідно із ст. 42 ЦПК
України. В світлі цього, а також
визнаного заявником у заяві факту
прибуття ОСОБА_2 до суду о 8:30-8:40 год.
12.11.2013 р., посилання заявника на
отримання інформації про те, що початок
судового засідання мав відбутись у
вказаний день лише о 8:50 не заслуговує
на увагу.

При цьому, посилання представника
заявника про те, що заявник не змогла
з'являтись у судові засідання за станом
здоров'я, не підтверджене належними
доказами. Так, з виписки з історії
хвороби №5986 вбачається, що така
виписка видана 02.04.2013 р. із зазначенням
строку лікування: з 15.03.2013 р. по 02.04.2013 р..
Даних про перебування заявника на
лікуванні під час розгляду справи
судом в жовтні-листопаді 2013 р.
матеріали справи не містять,
представник заявника на цю обставину
не посилався.

Оцінюючи подані представником докази в
світлі істотності їх значення по суті
спору, суд зазначає, що позов було
задоволено враховуючи положення п. 6 ч. 1
ст. 6 Закону України «Про статус
ветеранів військової служби, ветеранів
органів внутрішніх справ і деяких
інших осіб та їх соціальний захист»
виходячи з того, що представник
заявника, як член його сім'ї,
користується статусом ветерана
органів внутрішніх справ.

Згідно із ч. ч. 5, 6, 7 ст. 22 Закону України
«Про міліцію», на які посилається
заявник, працівники міліції, які живуть
і працюють у сільській місцевості та в
селищах міського типу, і члени їх сімей,
які проживають з ними, забезпечуються
безплатно житлом з опаленням і
освітленням за встановленими нормами,
а також користуються іншими пільгами,
передбаченими законодавством. За
працівниками міліції, звільненими зі
служби за віком, хворобою або вислугою
років, зберігається право на пільги за
цим Законом.

Однак, посилання заявника на те, що член
її сім'ї є пенсіонером МВС, однак, не має
статусу ветерана, спростовується
записами у рахунках позивача, де
вказано про застосування пільги саме
як ветерану МВС, листом УМВС України в
Хмельницькій області №15/1280 від 26.11.2013
р., згідно із яким вислуга років ОСОБА_2
на день звільнення в органах
внутрішніх справ становить 27 років 15
днів і що ОСОБА_2 є, власне, ветераном
органів внутрішніх справ.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України
«Про статус ветеранів військової
служби, ветеранів органів внутрішніх
справ і деяких інших осіб та їх
соціальний захист», ветеранами органів
внутрішніх справ визнаються громадяни
України, які бездоганно прослужили на
військовій службі, в органах
внутрішніх справ, податковій міліції,
державній пожежній охороні, Державній
кримінально-виконавчій службі України,
органах і підрозділах цивільного
захисту, Державній службі спеціального
зв'язку та захисту інформації України 25
і більше років у календарному або 30 та
більше років у пільговому обчисленні (з
яких не менше 20 років становить вислуга
у календарному обчисленні) і звільнені
в запас або у відставку відповідно до
законодавства України або колишнього
Союзу РСР чи держав СНД.

Відтак, суд приходить до висновку, що до
спірних відносин слід застосувати
спеціальний закон, який регулює
відносини із зазначеним спеціальним
суб'єктом, що і було зроблено при
ухваленні рішення. Посилання
представника заявника на нелогічність
співвідношення статусу пенсіонера
органів внутрішніх справ та ветерана
органів внутрішніх справ в світлі
наданих пільг не спростовує змісту
зазначених правових норм.

Згідно із ч. 1 ст. 232 ЦПК України заочне
рішення підлягає скасуванню, якщо
судом буде встановлено, що відповідач
не з'явився в судове засідання та не
повідомив про причини неявки з
поважних причин і докази, на які він
посилається, мають істотне значення
для правильного вирішення справи.
Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 231 ЦПК України, у
результаті розгляду заяви про перегляд
заочного рішення суд може своєю
ухвалою залишити заяву без
задоволення.

З врахуванням наведеного, підстави для
скасування заочного рішення та
призначення справи до судового
розгляду не доведені у встановленому
порядку належними доказами. Тому заява
про перегляд заочного рішення не
підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 209, 210, 231, 232 ЦПК України,
суд,

УХВАЛИВ:

Заяву про скасування заочного рішення
Ярмолинецького районного суду
Хмельницької області від 12.11.2013 р. у
справі №689/2593/13-ц - залишити без
задоволення.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене в
загальному порядку.

Суддя підпис

Копія вірна:

Суддя
А.В.Соловйов