Красилівський районний суд
Хмельницької області
Справа № 2209/1554/12
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.12.2013 року
м.Красилів

Красилівський районний суд

Хмельницької області у складі:

головуючого - судді Вознюка Р.В.

при
секретарі Басистій Т.В.

з участю
позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Красилові цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
виділ частки із спільного майна, поділ
спільного майна подружжя,

в с т а н о в и
в:

У червні 2012 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання
права спільної сумісної власності на
квартиру АДРЕСА_1 та розподіл майна
подружжя: квартири АДРЕСА_1 та рухомих
речей.

До початку розгляду справи по суті,
позивач уточнила позовні вимоги,
просила відповідно до ч.1 ст.364 ЦК
України виділити належну їй 1/2 частку
квартири АДРЕСА_1, та стягнути з ОСОБА_3
вартість належної позивачу частки в
квартирі АДРЕСА_1 в сумі 91391 грн.
припинивши право позивача на цю частку,
визнавши право на цю частку за
відповідачем, а також просила
розподілити рухоме майно, що є спільною
сумісною власністю подружжя, виділивши
їй: газову плиту «Індезіт», кухонний
гарнітур, холодильник «Норд», пилосос
«Самсунг», відеомагнітофон
«Панасонік»; відповідачу - м'які меблі,
кухонні корпусні меблі, телевізор
«Шарп», килимові покриття.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач
зазначила, що вказане майно придбано за
час спільного проживання, проте ОСОБА_3
не бажає поділити його, а також чинить
перешкоди в користуванні спільною
квартирою.

В ході судового розгляду позивач
ОСОБА_1 та її представник ці вимоги
підтримали.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник
позов визнали частково посилаючись на
те, що ОСОБА_3 не чинить перешкод ОСОБА_1
у користуванні спірною квартирою, і
немає можливості сплатити ОСОБА_1 91391
грн. за половину квартири, у зв'язку із
відсутністю таких коштів та майна
необхідного для відшкодування цієї
частки, і задоволення цих вимог ОСОБА_1
призведе до необхідності продажу
безпосередньо квартири, яка є його
місцем проживання, що призведе до
порушення його прав, а також газова
плита «Індезіт» не підлягає розподілу
оскільки вона належить йому і не є
спільно нажитим в шлюбі майном.

Заслухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали справи суд
вважає, що позов підлягає частковому
задоволенню.

Судом об'єктивно встановлено, що з 16
липня 2005 року по 23 грудня 2011 року ОСОБА_3
і ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому
шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син
ОСОБА_5.

За час шлюбу сторони за спільні кошти
придбали:

- кухонний гарнітур, вартістю 400 грн.;

- холодильник «Норд», вартістю 900 грн.;

- пилосос «Самсунг», вартістю 500 грн.;

- відеомагнітофон «Панасонік»,
вартістю 700 грн.;

- газову плиту «Індезіт», вартістю 2000
грн.;

- м'які меблі, вартістю 700 грн.;

- кухонні корпусні меблі, вартістю 100
грн.;

- телевізор «Шарп», вартістю 200 грн.;

- килимове покриття, вартістю 100 грн.;

- дві доріжки, вартістю 100 грн., а всього
майна на загальну суму 5700 грн..

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 належить на праві
власності по 1/2 частці квартири
АДРЕСА_1. Вартість спірної квартири
становить 182782 грн., і вказана вартість
сторонами не оспорюється.

Вказані обставини частково визнаються
сторонами та підтверджуються їх
поясненнями, свідоцтвом про народження
ОСОБА_5, рішенням Красилівського
районного суду від 12 грудня 2011 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
розірвання шлюбу, та рішенням
апеляційного суду Хмельницької
області від 13 червня 2012 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ
майна подружжя.

Згідно ч.ч.2, 4, 5 ст.71 СК України,
неподільні речі присуджуються одному з
подружжя, якщо інше не визначено
домовленістю між ними. Присудження
одному з подружжя грошової компенсації
замість його частки у праві спільної
сумісної власності на майно, зокрема на
житловий будинок, квартиру, земельну
ділянку, допускається лише за його
згодою, крім випадків, передбачених
Цивільним кодексом України.
Присудження одному з подружжя грошової
компенсації можливе за умови
попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.

ОСОБА_3 не надав суду достатніх та
об'єктивних доказів про своє право
особистої приватної власності на
газову плиту «Індезіт», а показання
свідка ОСОБА_8, що зі слів батька ОСОБА_3
цю газову плиту купував батько ОСОБА_3 є
недостатніми, тому суд вважає, що дане
майно, яке придбане за час шлюбу сторін,
належить їм на праві спільної сумісної
власності.

Статтею 60 СК України визначено, що
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя,

В силу ч.1 ст.70 даного Кодексу у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власністю подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

У відповідності до ч.1 ст.71 цього ж
Кодексу майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
ділиться між ними в натурі.

Вартість майна, яка погоджена
сторонами, складає 5700 грн.. Розмір
частки кожного з подружжя становить 2850
грн. (5700:2).

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку про необхідність поділу
вищевказаного рухомого майна подружжя
ОСОБА_3 за варіантом, який визначений
сторонами в судовому засіданні і який
відповідає вимогам закону та не
порушує їх прав.

При цьому, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
підлягає стягненню незначна
компенсація вартості майна в сумі 350
грн..

Вирішуючи позов ОСОБА_1 про стягнення
на її користь з ОСОБА_3 вартість 1/2
частини квартири АДРЕСА_1 в сумі 91391
грн., суд приходить до висновку, що
вказані вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.3 ст.41 Конституції України,
ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.

Частинами 1, 2 ст.364 ЦК України
передбачено, що співвласник має право
на виділ у натурі частки із майна, що є у
спільній частковій власності. Якщо
виділ у натурі частки із спільного
майна не допускається згідно із
законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього
Кодексу), співвласник, який бажає
виділу, має право на одержання від
інших співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки.

Відповідно до ч.ч.2-4, 5 ст.319 ЦК України,
власник має право вчиняти щодо свого
майна будь-які дії, які не суперечать
закону. При здійсненні своїх прав та
виконанні обов'язків власник
зобов'язаний додержуватися моральних
засад суспільства. Власність
зобов'язує. Усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
своїх прав. Власник не може
використовувати право власності на
шкоду правам, свободам та гідності
громадян, інтересам суспільства,
погіршувати екологічну ситуацію та
природні якості землі.

Заперечуючи проти позову в цій частині,
відповідач та його представник
посилалися на те, що відповідач не
перешкоджає ОСОБА_1 проживати у
квартирі, а сплатити їй грошову
компенсацію він не має об'єктивної
можливості у зв'язку з відсутністю
коштів і задоволення таких вимог
ОСОБА_1 призведе до необхідності
продажу безпосередньо квартири, яка є
його місцем проживання, що призведе до
порушення його прав.

В ході судового розгляду позивач та її
представник не спростували наведені
відповідачем та його представником
доводи.

Суд вирішуючи позовні вимоги щодо
стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
коштів в сумі 91391 грн., враховує не лише
норми закону, які передбачають
наявність у позивача права вимагати
компенсації, як власника частини
квартири, а також і на наявність у
ОСОБА_1 обов'язків власника відповідно
до положень ст.319 ЦК України.

Приймаючи до уваги викладене суд
приходить до висновку, що позивачем та
її представником не доведено в
судовому засіданні, що відповідач має
можливість сплатити позивачу грошову
компенсацію в сумі 91391 грн., і
покладення на відповідача обов'язку зі
сплати такої суми позивачу призведе до
звернення стягнення на квартиру, її
примусового продажу й порушення прав
безпосередньо відповідача.

Також суд враховує, що позивачем та її
представником не надано доказів, що
ОСОБА_3 чинить перешкоди ОСОБА_1 в
користуванні квартирою АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.88 ЦПК України на
ОСОБА_3 слід покласти судовий збір
пропорційно до розміру задоволених
вимог.

Позов ОСОБА_1 задоволено на 2,87 %
(2850х100:99291), а тому з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір
в розмірі 28 грн. 49 коп. (992,91х2,87:100).

Судові витрати за проведення експертиз
не можуть бути стягнуті з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1, оскільки суд не взяв до
уваги висновки експертів і позов про
стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
вартості 1/2 частини спірної квартири
задоволенню не підлягає.

В порядку, передбаченому ст.154 ЦПК
України, суд вважає за необхідне
скасувати заходи забезпечення позову,
вжиті ухвалами від 19 червня 2012 року і 27
березня 2013 року.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 61, 79, 88, 154, 212-215 ЦПК
України, ч.3 ст.41 Конституції України,
ст.364, 319 ЦК України, ст.ст.57, 60, 70, 71 СК
України, суд

в и р і ш
и в:

Позов задовольнити частково.

Розділити майно подружжя, виділивши в
натурі:

1) ОСОБА_1:

- кухонний гарнітур, вартістю 400 грн.;

- холодильник «Норд», вартістю 900 грн.;

- пилосос «Самсунг», вартістю 500 грн.;

- відеомагнітофон «Панасонік»,
вартістю 700 грн., - а всього майна на суму
2500 грн.;

2) ОСОБА_3:

- газову плиту «Індезіт», вартістю 2000
грн.;

- м'які меблі, вартістю 700 грн.;

- кухонні корпусні меблі, вартістю 100
грн.;

- телевізор «Шарп», вартістю 200 грн.;

- килимове покриття, вартістю 100 грн.;

- дві доріжки, вартістю 100 грн., - а всього
майна на суму 3200 грн..

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
компенсацію вартості майна в сумі 350
грн..

В задоволенні інших вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
судові витрати по справі в сумі 28 грн. 49
коп..

Скасувати арешт на майно, накладений
ухвалами Красилівського районного
суду Хмельницької області від 19 червня
2012 року і 27 березня 2013 року.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Хмельницької області через
Красилівський районний Хмельницької
області суд шляхом подачі апеляційної
скарги в 10-денний строк з дня
проголошення рішення.

Суддя: Р. В. ВОЗНЮК