Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2013 року Кіцманський районний суд
Чернівецької області у складі:
головуючого судді Мізюка В.М., при
секретарі Константинник М.Д., за участю
представника позивача ОСОБА_1,
представника відповідача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду м. Кіцмань справу
за позовом публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості та зустрічний позов
ОСОБА_3 до публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» про визнання кредитного
договору недійсним та захист прав
споживача, -

В С Т А Н О В И В :

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду
з позовом до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості, мотивуючи свої
вимоги тим, що згідно укладеного 02
березня 2007 року Кредитного договору №
CVХRRХ33740261 останній отримав кредит у
розмірі 5996,39 гривень зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 12 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном погашення 02 березня 2009 року.
Вказує, на те, що остання підтвердила
свою згоду на те, що підписана заява
разом з Умовами надання кредиту
фізичним особам «Розстрочка» складає
між нею і Банком договір, про що
свідчить підпис ОСОБА_3 в заяві.
Зазначає, що відповідно до умов
договору погашення заборгованості
здійснюється в наступному порядку, а
саме: щомісяця в період сплати,
позичальник повинен надавати Банку
грошові кошти (щомісячний платіж) для
погашення заборгованості за кредитом,
яка складається із заборгованості за
кредитом, за відсотками, комісією, а
також витрати згідно умов. Посилається
на те, що протягом дії кредитного
договору відповідач взяті на себе
зобов’язання за вказаним договором
належним чином не виконував, в
результаті чого станом на 22 травня 2013
року виникла заборгованість в сумі
57995,27 гривень, а тому просив
задовольнити позов.

ОСОБА_4 та його представник в судовому
засіданні позов не визнали та подали
зустрічну позовну заяву до ПАТ КБ
«ПриватБанк» про визнання кредитного
договору недійсним та захист прав
споживача, в якому не визнали вимоги
первісного позову в повному об’ємі та
просили визнати кредитний договір №
CVХRRХ33740261 недійсним та як такий, що
укладений з порушеннями Закону України
«Про захист прав споживачів» та є
наслідком злочинних дій працівника
банку, який засуджений вироком
Шевченківського районного суду м.
Чернівці від 21 грудня 2011 року.

В судовому засіданні представник
позивача за первісним позовом
підтримала позовні вимоги в повному
об’ємі та заперечила в задоволенні
зустрічних позовних вимог в повному
об’ємі.

Суд, заслухавши пояснення
представників як і позивача так і
відповідача, ОСОБА_3 та дослідивши
письмові матеріали справи вважає, що в
задоволенні первісних позовних вимог
слід відмовити задовольнивши в повному
об’ємі зустрічні позовні вимоги.

В судовому засіданні встановлено, що 02
березня 2007 року був укладений
Кредитний договір № CVХRRХ33740261 за яким
ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 5996,39
гривень зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 12 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном погашення
02 березня 2009 року.

З вироку Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 21 грудня 2011 року
ухваленого в справі за № 1-160
вбачається, що працівника банку ОСОБА_5,
який оформляв кредит ОСОБА_3, визнано
винним у вчиненні злочинів
передбачених ст. ст. 27 ч.5, 28 ч. 3, 222 ч. 2, 27
ч.5, 28 ч. 3, 358 ч. 3, 28 ч. 3, 358 ч. 3 КК України.

Так, згідно вищевказаного вироку судом
було встановлено, що члени
організованої злочинної групи ОСОБА_6,
ОСОБА_7 та ОСОБА_5С, діючи за єдиним
планом з розподілом функцій учасників
групи, спрямованих на досягнення цього
плану, відомого всім її учасникам, в
період з жовтня 2006 року по березень 2007
року шляхом надання в ЗАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» завідома неправдивої
інформації, незаконно одержали в
даному банку кредитні кошти на
загальну суму 526962 гривень, які перевели
в готівку та в подальшому передали
позичальникам, отримавши при цьому
винагороду за незаконне оформлення
кредитів.

02 березня 2007 року підсудні ОСОБА_6 та
ОСОБА_7М, здійснюючи спільну
підприємницьку діяльність по продажу
комп'ютерної техніки, реалізуючи
злочинний умисел, направлений на
незаконне оформлення кредиту на
ОСОБА_3, склали фіктивний
рахунок-фактуру №299 від 02 березня 2007
року та видаткову накладну №Р299 від 02
березня 2007 року, в яких неправдиво
зазначили, що приватний підприємець
ОСОБА_8 реалізував ОСОБА_3, а вона
отримала комп'ютер вартістю 6257 грн.,
вказавши при цьому для надання ОСОБА_3
вигляду платоспроможності в
рахунку-фактурі № 299 від 02.03.2007 року, що
вона внесла в касу підприємства 1260
гривень готівкою за придбання цього
товару. В подальшому вказані фіктивні
документи ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були подані
ОСОБА_5С, який достовірно знаючи, що ці
документи містять завідома неправдиві
відомості, і позичальник не буде
отримувати комп'ютер, уклав кредитно-

заставний договір № CVХRRХ33740261 від 02.03.2007
року, згідно з яким та на підставі
фіктивних рахунків-фактури і
видаткової накладної на рахунок
приватного підприємця ОСОБА_8 були
перераховані кредитні кошти в сумі 4997
гривень після цього ОСОБА_6 та ОСОБА_7,
діючи узгоджено з ОСОБА_5С, зняли з
рахунку готівкою вказані кредитні
кошти, частину з яких в сумі 2500 гривень
передали позичальникові ОСОБА_3, а
решту коштів в сумі 2497 гривень
розподілили між собою.

ОСОБА_8 того свідченнями ОСОБА_3 та її
співмешканця ОСОБА_9 по даному
кримінальному провадженню встановлено
та підтверджено ту обставину, що ОСОБА_3
мала на меті отримання кредитних
коштів в сумі 2500 гривень для вирішення
побутових питань а не придбання
комп’ютерної техніки, отже суд вважає,
що вищевказаним вироком встановлено
незаконність кредитного договору №
CVХRRХ33740261 від 02.03.2007 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК
України, вирок у кримінальному
провадженні, що набрав законної сили,
або постанова суду у справі про
адміністративне правопорушення
обов'язкові для суду, що розглядає
справу про цивільно-правові наслідки
дій особи, стосовно якої ухвалено вирок

або постанову суду, з питань, чи мали
місце ці дії та чи вчинені вони цією
особою.

Крім того суд вважає, що даним
договором порушені права ОСОБА_3 як
споживача, зокрема, відповідно до ст. 19
Закону України «Про захист прав
споживачів» підприємницька практика є
такою, що вводить в оману, якщо під час
пропонування продукції споживачу не
надається або надається у нечіткий,
незрозумілий або двозначний спосіб
інформація, необхідна для здійснення
свідомого вибору. Перелік форм
підприємницької практики, що вводить в
оману, не є вичерпним.

Дії працівника банку, суд розцінює як
обман споживача ОСОБА_3, оскільки
останній не повідомив, що договір
насправді укладається на суму майже 6000
гривень та не врахував, що
волевиявлення даного споживача було
спрямоване на отримання кредиту в сумі
2500 гривень та належним чином не
ознайомив її з умовами договору,
використавши надмірну довіру
останньої та необізнаність у своїх
злочинних цілях. Дані обставини
встановлені в вищевказаному вироці
суду, а саме: на запитання чому в
договорі вказана сума 6000 грн., а не 2500
грн., працівник банку наполегливо
переконував ОСОБА_3, що вона буде
зобов'язана погашувати тільки 2500 грн., а
зазначена сума є формальністю. ОСОБА_8
того, кредитний договір включає в себе
ще і договір застави на комп'ютер, який
ОСОБА_3 не купляла і не мала наміру
цього робити.

А тому, вважаю, що Договір № CVХRRХ33740261
від 02.03.2007 року не відповідає вимогам
ст. 203 ЦК України: зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним,
а тому є недійсним, оскільки був
укладений також і з порушенням Закону
України «Про захист прав споживачів»,
тож він є наслідком злочинних дій
працівника банку, що в свою чергу і
підтверджується вироком
Шевченківського районного суду м.
Чернівці від 21 грудня 2011 року.

Суд критично оцінює, надані ПАТ КБ
«ПриватБанк» розрахунки
заборгованості станом на 22 травня 2013
року, оскільки вони не відповідають
реальним обставинам справи, оскільки
відповідно до ст. 59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть мути
підтверджені іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист
прав споживачів» встановлено, що
споживачі звільняються від сплати
судового збору за позовами, що
пов'язані з порушенням їх прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини на які вона посилається як на
підставу своїх вимог.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним та обґрунтованим, а за змістом
має містити встановлені судом факти і
відповідні їм правовідносини. При
встановленні фактів суд оцінює
належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

На підставі вищенаведеного ст. ст. 203, 215,
216, 1054, 1056-1 ЦК України, ст. ст. 11, 19 Закон
України «Про захист прав споживачів»,
керуючись ст. ст. 15, 16, 27, 30, 31, 40, 62, 75, 123, 128,
212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості, відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» про визнання
кредитного договору недійсним та
захист прав споживача, задовольнити.

Визнати укладений між ОСОБА_3 та ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» договір № CVХRRХ33740261 від 02
березня 2007 року, недійсним.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Чернівецької області через
Кіцманський районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення, а в
разі якщо рішення було постановлено
без участі особи, яка його оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя: