Справа № 110/3241/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" грудня 2013 р.

Красноперекопський міськрайонний суд
Автономної Республіки Крим у складі:

головуючого
судді

Халдєєвої О.В.

при секретарі

Гевак С.М.

за участю позивача
ОСОБА_1

представника позивача
ОСОБА_2

відповідача
ОСОБА_3

представника відповідача
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення
матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася
до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3
про стягнення матеріальної шкоди в
розмірі 6600 (шість тисяч шістсот)
гривень. Свої вимоги мотивує наступним:
Між громадянами ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_3 та позивачкою ОСОБА_1 з
2008 року був укладений усний договір про
зберігання ввіреного майна на колишній
свинофермі колгоспу «П’ятиозерний»,
де останні утримували тварин: індиків,
свиней, корів, нутрій та ін. протягом
доби, з 08:00 год. 24.03.2013 року до 08:00 год.
25.03.2013 року чергував відповідач та
повинен був охороняти (зберігати)
тварин та птицю. 25.03.2013 року зранку на
території с. Совхозне
Красноперекопського району позивачка
знайшла 11 індиків задушених та 11
індиків травмованих, які загинули
протягом наступного тижня. Індики були
власністю позивачки, їх загризли
собаки. Вина відповідача ОСОБА_3
полягає в тому, що він не виконав умови
усного договору та на його зміні під
час зберігання саме відповідачем
ОСОБА_3 тварин (індиків) на колишній
свинофермі собаки, які утримувалися
без прив’язу, загризли індиків
позивачки в кількості 22 шт. Відповідач
не зміг пояснити того, що відбулося.
Спочатку ОСОБА_3 погоджувався
відшкодувати завдану ОСОБА_1 шкоду в
розмірі 6600 грн., але згодом відмовився
та почав погрожувати. Позивачка та її
представник звертаються до норм ст. 1166
ЦК України, згідно яких майнова шкода,
завдана неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю особистим
немайновим правам фізичної або
юридичної особи, а також шкода, завдана
майну фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала та просять суд
позов до відповідача про відшкодування
матеріальної шкоди в розмірі 6600 грн.
задовольнити.

В судовому засіданні
позивачка та її представник ОСОБА_9
вимоги підтримали, уточнили позовні
вимоги, а саме послались на главу 66 ЦК
України – зберігання та її положення
(за втрату (нестачу) або пошкодження
речі, прийнятої на зберігання, зберігач
відповідає на загальних підставах –
ст. 950 ЦК України), та наполягають на
задоволенні позовних вимог –
стягненні з відповідача ОСОБА_3
матеріальної шкоди в розмірі 6600 грн.

Відповідач ОСОБА_3 та його
представник ОСОБА_10 в судовому
засіданні вимоги не визнали, пояснили,
що ніякий договір не укладався,
позивачка, відповідач та інші дійсно
тримають тварин та птицю на колишній
свинофермі та чергують там, ніяких
зобов’язань по збереженню птиці або
тварин позивачки відповідач на себе не
брав, тому не повинен відшкодовувати
матеріальну шкоду. Він ніколи не обіцяв
сплатити матеріальну шкоду, тварини не
можуть бути предметом договору
зберігання.

Вислухавши вимоги позивачки
та її представника, заперечення
відповідача та його представника,
допитавши свідків, дослідивши надані
суду докази , суд вважає необхідним у
задоволенні позовних вимог відмовити з
наступних підстав.

Так, судом встановлено:

- згідно свідоцтва про право власності
на майновий пай члена кооперативного
сільськогосподарського підприємства
ОСОБА_1 має право на пайовий фонд
колективного сільськогосподарського
підприємства «П’ятиозерний»,
реорганізованого в ПАФ ім.. ОСОБА_11 с.
Совхозне (а.с. 8);

- згідно довідки Красноперекопського
ринку середня вартість 1 кг. м’яса
індички складає 50 (п’ятдесят) грн. (а.с.
7);

- згідно довідки виконавчого комітету
Совхозненської сільської Ради
Красноперекопського району АР Крим
ОСОБА_1 тримає особисте підсобне
господарство в кількості: індики – 100
шт., корова – 1 (одна) голова, теля – 1
(одна) голова, свині – 20 голів, нутрії –
25 шт.; підсобне господарство тримається
в приміщенні, яке належить ОСОБА_1 на
підставі виданого їй майнового паю (а.с.
9);

- згідно акту від 25.03.2013 року, складеного
ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 25.03.2013 року на
території колишньої свиноферми
колгоспу «П'ятиозерний» в с. Совхозне
були виявлені 11 тушок мертвих індичок
та 11 індичок смертельно травмовані; всі
22 індички належали ОСОБА_12, яка тримала
їх на вищевказаній території та
передала під охорону ОСОБА_13 з 24.03.2013
року на 25.03.2013 року на підставі усного
договору (а.с. 39);

- згідно свідоцтв про право власності
на майновий пай члена кооперативного
сільськогосподарського підприємства
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17,
ОСОБА_18 та ОСОБА_19 мають право на
пайовий фонд колективного
сільськогосподарського підприємства
«П’ятиозерний», реорганізованого в
ПАФ ім.. ОСОБА_11 с. Совхозне (а.с. 40, 42, 44, 45,
46, 47);

- згідно копій документів, завірених
адвокатом ОСОБА_10 свинарник № 81 – від.
№ 1 належить багатьом пайовикам,
зокрема ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_19 та ін.
(а.с. 41, 43, 48, 49, 50, 51);

- згідно довідки виконавчого комітету
Совхозненської сільської Ради
Красноперекопського району АР Крим
ОСОБА_3 тримає особисте підсобне
господарство в кількості 10 голів
свиней (а.с. 52).

Частиною 3 статті 10 ЦПК
України передбачено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

За ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних осіб, поданим
відповідно до ЦПК України, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі. Так, кожна
сторона зобов’язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадку, коли обставини визнані
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, тоді вони не
підлягають доказуванню (ч. 1 ст. 60, ч. 1 ст.
61 ЦПК України).

Відповідно до норм ч. 1 ст. 936 ЦК України
за договором зберігання одна сторона
(зберігач) зобов'язується зберігати
річ, яка передана їй другою стороною
(поклажодавцем), і повернути її
поклажодавцеві у схоронності. Договір
зберігання укладається у письмовій
формі у випадку укладення правочину
фізичних осіб між собою на суму, що
перевищує у двадцять і більше разів
розмір неоподатковуваного мінімуму
доходів громадян (ст. 208 ЦК України)
(тобто на суму більше 340 гривень), крім
правочинів, передбачених частиною
першою статті 206 цього Кодексу - усно
можуть вчинятися правочини, які
повністю виконуються сторонами у
момент їх вчинення. Письмова форма
договору вважається дотриманою, якщо
прийняття речі на зберігання
посвідчене розпискою, квитанцією або
іншим документом, підписаним
зберігачем.

Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_20
пояснили суду що вони ніякого договору
по охорону не укладали, а просто по
черзі чергували щоб не покрали тварин
та птицю, відповідальність за
пошкодження чужих тварин та птиці не
несли, про це договорів не складали. Зі
слів позивачки їм відомо про те що її
індиків погризли собаки коли чергував
ОСОБА_3, вони індиків не перераховували
та не зважували. Акт від 25.03.2013 року
ОСОБА_6 О та ОСОБА_7 підписали не 25.03.2013
року а пізніше, наприкінці липня 2013
року, на прохання позивачки, але ніхто
нікому ніколи не передавав тварин та
птицю під охорону,птицю не
перераховували, знають про кількість
зі слів позивачки.

Враховуючи вищевикладене,суд
приходить до висновку що договірних
відносин щодо зберігання між
позивачкою та відповідачем не було,
тому в суду немає підстав вважати
зобов’язання відповідача ОСОБА_3
невиконаними, а у позивачки ОСОБА_1
відповідно немає права вимагати
відшкодування шкоди.

Крім того, належним чином не
підтверджена сума відшкодування 6600
гривень, так як точної кількості
індиків ніхто, окрім позивачки не
знає          ,точної ваги птиці
також,тому що її ніхто не зважував,
вага позивачкою була встановлена у
позові самостійно,без проведення
зважування,про що позивачка
підтвердила у суді.

Всебічно, повно, об'єктивно та
безпосередньо дослідивши наявні у
справі докази, вислухавши пояснення
сторін, з'ясувавши обставини, на які
посилаються сторони, як на підставу
своїх вимог та заперечень, оцінивши ці
докази в сукупності, суд приходить до
висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
стягнення матеріальної шкоди.

Судові витрати віднести на
рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 206, 208, 936, 937, 950 ЦК
України, ст. ст.3, 11, 60, 209, 212, 213 - 215, 218 ЦПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про стягнення матеріальної
шкоди – відмовити повністю.

Рішення може бути
оскаржено в апеляційному порядку до
Апелляційного суду АР Крим шляхом
подачі апеляції у 10-денний строк з дня
проголошення рішення через
Красноперекопський міськрайонний
суд.

Суддя:

ОСОБА_21