АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у 1-ій інстанції - Барташук
Доповідач - Музичко С.Г
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2013 року колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ Апеляційного суду м.
Києва в складі:

головуючого - судді: Музичко С.Г.,

суддів: Кравець В.А., Семенюк Т.А.

при секретарі: Гладченко Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа -
Служба у справах дітей Дніпровської
районної у м.Києві державної
адміністрації про надання дозволу на
виїзд за межі України неповнолітньої
дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Дніпровського районного
суду м.Києва від 09 липня 2013року, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дніпровського районного
суду м.Києва від 09 липня 2013 року
позовна заява ОСОБА_2 задоволена
частково.

Вирішено надати дозвіл
неповнолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на
багаторазові тимчасові виїзди за межі
України до досягнення нею 16 років,
тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 у супроводі
батька ОСОБА_2 без згоди та супроводу
матері ОСОБА_3, та/або у супроводі інших
відповідальних осіб, уповноважених її
батьком ОСОБА_2, які вживатимуть усіх
необхідних заходів для безпечного
перебування дитини - ОСОБА_4 за кордоном
та гарантуватимуть повернення її в
Україну, без згоди та супроводу матері
ОСОБА_3 до усіх країн Шенгенської
угоди, а також, до Росії, Білорусії,
Великої Британії, Грузії,
Домініканської республіки, Індії,
Йорданії, Канади, Куби, Мексики, ОАЄ,
Сінгапуру, Таїланду, Tунісу, Туреччини,
Шрі-Ланки, Японії, Китаю з туристичною,
навчальною метою, а також для
оздоровлення і відпочинку.

Вирішено надати дозвіл ОСОБА_2 на
оформлення та виготовлення проїзних
документів на багаторазові тимчасові
виїзди за межі України його
неповнолітньої доньки ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення донькою 16
років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 - без згоди
матері дитини ОСОБА_3. У задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в
якій просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог, вважаючи,
що судом порушені норми матеріального
та процесуального права, не враховано
обставини, які мають суттєве значення
для справи.

В судовому засіданні апеляційного
суду відповідач ОСОБА_3 просила
задовольнити апеляційну скаргу з
наведених у ній доводів. Позивач ОСОБА_2
та його представник ОСОБА_5 проти
апеляційної скарги заперечували,
вважаючи, що рішення суду першої
інстанції є законним та обґрунтованим.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, доводи апеляційної
скарги, заперечення, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду та матеріали справи в межах
апеляційного оскарження, вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, виходячи з
наступного.

У травні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом до відповідача про
надання дозволу на виїзд за межі
України неповнолітньої ОСОБА_4 без
згоди матері, посилаючись на те, що з 23
серпня 1997 року перебував у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, який
було розірвано 15 вересня 2006 року. Від
шлюбу сторони мають неповнолітню
доньку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після
розірвання шлюбу донька залишилася
проживати з батьком ОСОБА_2

Зазначає, що неодноразово звертався до
відповідача з проханням надати дозвіл
доньці на перетинання державного
кордону, проте мати дитини відмовилась
надати такий дозвіл.

З урахуванням уточнень до позовної
заяви просив суд надати дозвіл на виїзд
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 на багаторазові
тимчасові виїзди за межі України в
період з 15 грудня кожного року по 15
січня кожного року, в період з 01 червня
кожного року по 01 вересня кожного року
та в період з 15 жовтня по 15 листопада
кожного року до досягнення нею 16 років,
тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2, у супроводі
батька ОСОБА_2 без згоди та супроводу
матері ОСОБА_3, та/або у супроводі інших
відповідальних осіб (близьких родичів,
керівників груп, гуртків та
колективів), уповноважених батьком
ОСОБА_2, які вживатимуть всіх
необхідних заходів для безпечного
перебування доньки за кордоном та
гарантуватимуть повернення її в
Україну, без згоди та супроводу матері
ОСОБА_3 до Австралії, Австрії,
Аргентини,Бельгії, Білорусії, Болгарії,
Ватикану, Великої Британії, Греції,
Грузії, Данії, Домініканської
республіки, Єгипту, Ізраїлю, Індії,
Індонезії, Ірландії, Іспанії, Італії,
Йорданії, Канади, Кіпру, Куби, Мальти,
Марокко, Мексики, Нідерландів,
Німеччини, Нової Зеландії, ОАЄ, Польщі,
Португалії, Росії, Румунії, Сербії,
Сінгапуру, Словаччини, Словенії,
Таїланду, Тайваню, Тунісу, Туреччини,
Угорщини, Франції, Хорватії, Чехії,
Чорногорії, Швейцарії, Швеції,
Шрі-Ланки, Японії, з
культурно-розважальною, туристичною,
навчальною метою, а також для
оздоровлення та розширення кругозору
і для поїздок з творчими колективами,
також просив надати дозвіл на
оформлення проїзного документу на
багаторазові тимчасові виїзди за межі
України його неповнолітньої доньки
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди її
матері - ОСОБА_3

Судом встановлено, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі з
23.08.1997 року, який рішенням
Дніпровського районного суду м. Києва
від 15 вересня 2006 року розірвано (а.с.5, 8).
Від шлюбу мають неповнолітню доньку -
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Як вбачається з матеріалів справи, у
травні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
ОСОБА_3 із письмовою заявою про надання
останньою згоди на перетин державного
кордону України у його супроводі,
неповнолітньої доньки ОСОБА_4 в
зазначений період (а.с.4).

Проте, ОСОБА_3 в добровільному порядку
не надає письмової згоди на виїзд
дитини за кордон, мотивуючи свою
незгоду неправомірним використанням
цифрових фотокарток та електронних
кодів, що не відповідає її релігійним
поглядам.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України
розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України "Про
охорону дитинства" батько і мати мають
рівні права та обов'язки щодо своїх
дітей. Предметом основної турботи та
основним обов'язком батьків є
забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України" за
відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 4 «Правил оформлення і
видачі паспорта громадянина України
для виїзду за кордон і проїзного
документа дитини, їх тимчасового
затримання та вилучення», затверджених
Постановою Кабінету Міністрів України
від 24.03.2004р. № 380, оформлення громадянам
України, які не досягли 16-річного віку,
здійснюється на підставі нотаріально
засвідченого клопотання батьків або їх
законних представників у разі потреби
самостійного виїзду таких осіб за
кордон.

Частина 18 зазначених вище правил
передбачає, оформлення
паспорта/проїзного документа
здійснюється на підставі заяви
батьків, а у разі, коли батьки не
перебувають у шлюбі між собою, того з
них, з ким проживає дитина, справжність
підпису яких засвідчено нотаріально.
За наявності заперечень одного з
батьків документ може бути оформлено
на підставі рішення суду.

Задовольняючи частково позовні
вимоги, суд першої інстанції вважав їх
обґрунтованими. Проте, з таким
висновком суду повною мірою погодитися
не можна з огляду на наступне.

Чинним законодавством передбачено
можливість вирішувати питання про
надання дозволу саме на конкретний
виїзд дитини за кордон без згоди матері
(одноразовий), з визначенням його
початку і закінчення. Інше розуміння
змісту нормативних актів та
допустимість неодноразових виїздів
дитини за кордон без згоди матері на
підставі одного рішення суду є грубим
порушенням права одного з батьків на
спілкування з дитиною та на участь у її
вихованні.

Окрім того, позивачем не надано
доказів, що він дійсно має намір
здійснити виїзд саме у вказані країни,
при цьому ОСОБА_2 не зазначено
оздоровчих закладів, у які він має
намір вивезти дитину на оздоровлення,
навчання, що вказує на
необґрунтованість заявлених вимог.

За таких обставин, колегія
суддів вважає, що вимога позивача про
надання дозволу на неодноразові виїзди
дитини за кордон фактично
обґрунтовується прагненням ігнорувати
інтереси матері, яка проживає окремо
від дитини.

Враховуючи наведене, судова колегія
дійшла висновку скасувати оскаржуване
рішення та постановити нове рішення
про відмову у задоволенні позову у
відповідності до ст.309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 317
ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду
м.Києва від 09 липня 2013 року,- скасувати,
ухваливши нове рішення наступного
змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, третя особа - Служба у справах
дітей Дніпровської районної у м. Києві
державної адміністрації про надання
дозволу на виїзд за межі України
дитини, - відмовити.

Рішення набирає чинності з моменту
його проголошення, може бути оскаржене
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів

Головуючий:

Судді: