АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Лозинська
26 грудня 2013 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого: Невідомої Т.О.
суддів:
Нежури В.А., Пікуль А.А.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне
рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 18 лютого 2013 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1 про усунення
перешкод в користуванні власністю
шляхом виселення,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з вищезазначеним позовом. В
обґрунтування заявлених позовних
вимог посилався на те, що позивач та
відповідачі є співвласниками
житлового будинку АДРЕСА_1, де йому
належить 7/8 частин даного
одноповерхового будинку загальною
площею 115, 4 кв. м., житловою площею 73, 8
кв.м., а відповідачам 1/8 його частина.
Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 18.11.2010 року позивачу
виділено приміщення: 1-4 (житлове) площею
10,9 кв.м.; 1-5 (житлове) площею 10, 5 кв.м.; 1-6
(житлове) площею 17, 9 кв.м.; 1а-2 (житлове)
площею 23,6 кв.м.; 1-1 площею 12,9 кв.м.; 1-3
площею 4, 6 кв.м., що на 1,67 кв.м. менше від
житлової площі його ідеальної частки,
що становить 7/8 частин домоволодіння
АДРЕСА_1. Даним рішення відповідачам
виділено в натурі наступні приміщення:
1а-3 (житлове) площею 10, 9 кв.м.; 1а-1 площею
8,6 кв.м.; 1а-4 площею 11,3 кв.м.; 1а-5 площею 4,2
кв.м., що на 1, 67 кв. м. від житлової площі
їх сумісної ідеальної частки, яка
становить 1/8 частину домоволодіння
АДРЕСА_1. Позивач посилався на тривале
та безпідставне користування
відповідачами належною йому кімнатою
1а-2 площею 23,6 кв.м. та на те, що
зазначеним рішенням його зобов'язано з
метою відокремлення виділених
приміщень будинку, виконати роботи:
закласти дверний проріз між
приміщеннями 1а-2 площею 23, 6 кв. м. і 1а-1
площею 8,6 кв.м.; розібрати раніше
закладений дверний проріз між
приміщеннями 1-6 площею 17, 9 кв.м. і 1а-2
площею 23, 6 кв.м. та встановити дверний
блок. Однак виконати рішення суду в цій
частині він позбавлений можливості,
оскільки відповідачами не звільнено
житлову кімнату 1а-2 площею 23, 6 кв.м.

Заочним рішенням Солом'янського
районного суду м. Києва від 18.02.2013 позов
ОСОБА_2 задоволено.

Усунено перешкоди в
користуванні ОСОБА_2 власністю -
житловою кімнатою 1а-2, площею 23,6 кв.м., в
будинку АДРЕСА_1 шляхом виселення
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 із вказаної
житлової кімнати.

Ухвалою Солом'янського
районного суду м. Києва від 11 червня 2013
року відмовлено в задоволенні заяви
ОСОБА_3, ОСОБА_1 про перегляд заочного
рішення.

Не погодившись із таким рішенням
суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу,
в якій посилається на неправильне
застосування судом першої інстанції
норм процесуального та матеріального
права, просила скасувати рішення суду
першої інстанціїта ухвалити нове, яким
відмовити повністю в задоволенні
позову.На думку апелянта у суду були
відсутні правові підстави для
задоволення заявлених позовних вимог
та виселення ОСОБА_1

ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5
заперечували проти апеляційної скарги,
вважали, що спір судом вирішений
правильно.

В судове засідання ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_1 не з'явились, про час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, у зв'язку з чим колегія суддів
вважала за можливе розглядати справу у
відсутності відповідачів відповідно
до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які з'явилися в суд
апеляційної інстанції, з'ясувавши
обставини справи та оговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
оскаржуваного рішення, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

При ухваленні рішення про задоволення
позову суд першої інстанції вважав
встановленими наступні обставини.

Рішенням Солом'янського районного
суду м. Києва від 19 червня 2012 року у
справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до ОСОБА_4, треті особи: Головне
управління юстиції в м. Києві, Київське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна, про
встановлення права власності на
частину будинку, поділ успадкованого
майна в натурі та визнання свідоцтва на
спадщину частково недійсним та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення
порядку користування земельною
ділянкою, виділ спадкового майна в
натурі та усунення перешкод в
користуванні власністю, яке залишено
без змін ухвалою Апеляційного суду м.
Києва від 11 грудня 2012 року та набрало
законної сили, позивачу ОСОБА_2 в
порядку виділу спадкового майна
виділено в натурі наступні приміщення:

- 1-4 (житлове) площею 10,9 кв.м.; 1-5
(житлове) площею 10, 5 кв.м.; 1-6 (житлове)
площею 17, 9 кв.м.; 1а-2 (житлове) плщею 23,6
кв.м.; 1-1 пощею 12,9 кв.м.; 1-3 площею 4, 6 кв.м.,
що на 1,67 кв.м. менше від житлової площі
його ідеальної частки, та становить 7/8
частин домоволодіння АДРЕСА_1.

Також зазначеним рішенням з метою
відокремлення виділених приміщень в
будинку ОСОБА_2 зобов'язано виконати
роботи, а саме: закласти дверний проріз
між приміщеннями 1а-2 площею 23, 6 кв. м. і
1а-1 площею 8,6 кв.м.; розібрати раніше
закладений дверний проріз між
приміщеннями 1-6 площею 17, 9 кв.м. і 1а-2
площею 23, 6 кв.м. та встановити дверний
блок.

Однак виконати рішення суду в цій
частині позивач позбавлений
можливості, оскільки відповідачами не
звільнено житлову кімнату 1а-2 площею 23,
6 кв.м

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачі чинять перешкоди у
користуванні жилим приміщенням, яке
виділено позивачу в натурі, крім того,
порушено право позивача на
користування спірною житловою
кімнатою 1а-2 площею 23, 6 кв.м. в будинку
АДРЕСА_1, яке є похідним від права
власності і підлягає захисту. Також
судом першої інстанції враховано те, що
позивачу створюються перешкоди у
виконанні судового рішення, яке є
обов'язковим для виконання. Крім того,
судом встановлено відсутність
укладеного договору найму на
користування відповідачами спірною
кімнатою.

Виходячи з наявних у матеріалах справи
та досліджених судом першої інстанції
письмових доказів суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про те,
що обставини, що мають значення для
справи, які суд вважав встановленими
при вирішення справи доведені.

Висновки суду щодо підстав для
задоволення позовних вимог
відповідають обставинам справи та
положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно
до спірних правовідносин застосовані
правильно.

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом неповно з'ясовані обставини
справи, проведена неправильна оцінка
доказів та недоведені позовні вимоги,
що призвело до неправильного вирішення
справи, не можуть бути прийняті судом
апеляційної інстанції в якості підстав
для скасування оскаржуваного рішення
враховуючи наступне.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Власник має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном (ст.391 ЦК України).

Обставин, які б дали суду апеляційної
інстанції підстави для спростування
указаних висновків суду, апеляційна
скарга відповідача не містить, в ході
апеляційного розгляду апелянтом також
не наведено таких обставин.

Посилання в апеляційній скарзі на
вимоги ч. 2 ст. 405 ЦК України не можуть
бути прийняті до уваги, оскільки на
правовідносини, що склалися між
сторонами вказані норми закону не
розповсюджується.. Відповідач був не
позбавлений можливості поставити
питання щодо права користування
спірним приміщенням, але своїм правом
не скористався, належних та допустимих
доказів на підтвердження своїх
заперечень суду не надав. Не надані
такі докази і суду апеляційної
інстанції.

Враховуючи викладене, апеляційний суд
приходить до висновку про те, що судом
першої інстанції дана належна оцінка
доводам сторін у сукупності з наданими
сторонами доказами, висновки суду
відповідають обставинам справи,
доводи, викладені у апеляційній скарзі,
не спростовують їх, тому підстав для
скасування оскаржуваного рішення в
частині вирішення вищезазначених
позовних вимог немає.

Відповідно до вимог ч.1 ст.308 ЦПК України
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без зміни, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 18 лютого 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили,
шляхом подання касаційної скарги до
цього суду.

Головуючий:
Т.О. Невідома

Судді:
В.А. Нежура

А.А. Пікуль