ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2013 року Фастівський
міськрайсуд Київської області в складі
головуючого судді Буймової Л.П., при
секретарі Корченко О.Я., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Фастові цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за
несвоєчасну сплату аліментів та
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
третя особа ВДВС Фастівського МРУЮ про
звільнення від стягнення
заборгованості зі сплати аліментів та
зменшення розміру аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до суду з
позовом до відповідача про стягнення
пені за несвоєчасну сплату аліментів,
посилаючись на те, що рішенням
Фастівського міськрайсуду від 26
листопада 2008 року у цивільній справі №
2-2150/2008 присуджено стягнути з
відповідача ОСОБА_2 аліменти на користь
ОСОБА_1 на утримання сина, ОСОБА_3, у
розмірі 1/3 частини мого заробітку
щомісячно, але не менше 30 %
прожиткового мінімуму на дитину
відповідного віку, починаючи стягнення
з 15.10.08 до досягнення дитиною
повноліття. 25.05.2011 року державним
виконавцем Фастівського МРУЮ відкрито
виконавче провадження з виконання
виконавчого документа № 2-2150/2008, але
відповідачем аліменти не сплачуються і
відповідно до довідки про
заборгованость № 03.3-22/18111-7 від 05.09.2013
року заборгованість станом на 31.08.2013
року становить 22 979,78 грн. За
розрахунками позивача неустойка (пеня)
за несвоєчасну сплату аліментів станом
на 01.10.2013 року за період з 01.10.2012 року по
01.10.2013 року становить 26 362,93 грн.
Враховуючи викладене, позивач просить
стягнути з відповідача неустойку (пеню)
за несвоєчасну сплату аліментів в сумі
26 362,93 грн. та стягнути судові витрати
згідно з квитанціями.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги,
посилаючись на вищевказані обставини і
доповнила, що відповідач ОСОБА_2 умисно
не сплачує аліменти на утримання
дитини, отримує заробіток, але сину не
допомагає та його життям не
цікавиться. Не дивлячись на існуючу
ухвалу суду про заборону виїзду
відповідача за кордон, ОСОБА_2 їздить у
відрядження та отримує при цьому дохід.
Проти зустрічного позову ОСОБА_2
позивачка категорично заперечила та
повідомила суду, що заборгованість зі
сплати аліментів виникла саме з вини
відповідача і підстави для звільнення
його від заборгованості та зменшення
розміру аліментів відсутні.

Представник позивача ОСОБА_8
підтримала позовні вимоги, посилаючись
на обставини, які зазначені в позові та
суду пояснила, що відповідач ОСОБА_2
почав сплачувати аліменти лише після
звернення з позовом до суду, що слугує
доказом можливості сплачувати ним
аліменти. Крім того, представник
позивача вважає, що надані
відповідачем медичні довідки не
доводять значне погіршення стану його
здоров'я , а перебування на його
утриманні непрацездатних батьків не
підтверджене належними доказами,
зокрема відсутнє судове рішення про
стягнення з нього аліментів.
Представник позивача наголосила на
тому, що згідно з наданою нею до суду
довідкою, ОСОБА_2 зареєстрований як
фізична особа - підприємець, а тому має
можливість сплачувати аліменти та
гасити заборгованість, що виникла.

В свою чергу відповідач ОСОБА_2
звернувся до позивача з зустрічним
позовом про звільнення його від сплати
заборгованості за аліментами та про
зменшення розміру аліментів,
посилаючись на те, що заборгованість зі
сплати аліментів за період 2012-2013 років
виникла не з його вини, а внаслідок
об»єктивних причин, які від нього не
залежать, зокрема значне погіршення
стану його здоров»я, перебування на
його утриманні непрацездатних батьків,
які також мають поганий стан здоров»я,
відсутність постійного заробітку, що в
свою чергу призвело до нарахування
йому розміру аліментів, виходячи із
середньої заробітної плати для даної
місцевості, дуже великий та непомірний
для нього розмір аліментів (1/3 частина
заробітку), зміна його сімейного стану.
Враховуючи викладені обставини,
відповідач ОСОБА_2 просить звільнити
його від сплати заборгованості за
аліментами, зменшити розмір аліментів
з 1/3 частини всіх видів заробітку на 1/6
частину всіх видів заробітку
щомісячно, але не менше 30 % прожиткового
мінімуму на дитину відповідного віку.
Відповідач в судовому засіданні
уточнив позовні вимоги та просив
обчислити розмір заборгованості за
аліментами в судовому порядку,
встановивши її станом на 01.09.2013 року в
сумі 17 603,78 грн.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився, про день та час розгляду
справи був повідомлений належним
чином, але суду надав письмові
заперечення на позовну заяву ОСОБА_1

Представник відповідача ОСОБА_5 проти
позовних вимог ОСОБА_1 заперечувала та
суду пояснила, що заборгованість
відповідача зі сплати аліментів
виникла не з його вини, а тому просила
суд не нараховувати пеню за
несвоєчасну сплату аліментів. Також
представник відповідача підтримала
зустрічний позов ОСОБА_2, посилаючись
на обставини, які викладені в
зустрічному позові та суду показала, що
ОСОБА_2 був звільнений з роботи та на
даний час не працевлаштований, саме
тому й не має можливості сплачувати
аліменти, які станом на 2013 рік
становлять суму 1133,33 грн..
Заборгованість по сплаті аліментів
виникла у відповідача у зв'язку зі
значним погіршенням мого здоров'я,
зміни його сімейного стану (він
одружився) та тим, що на його утриманні
перебувають непрацездатні батьки, які
також тяжко хворіють і потребують
постійного догляду та матеріальних
затрат. Посилаючись на суттєвість
обставин, що мають істотне значення,
представник відповідача просила суд
звільнити його від сплати
заборгованості за аліментами та
зменшити розмір аліментів, які
стягуються з відповідача з 1/3 частини
заробітку до 1/6 частини заробітку.

Суд, вислухавши пояснення
позивача, представника позивача,
представника відповідача та третьої
особи, вивчивши письмові матеріали
справи, дійшов висновку, що позов
ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі
рішення Фастівського міськрайсуду та
виконавчого листа № 2-2150 від 26
листопада 2008 року з відповідача ОСОБА_2
стягуються аліменти на користь ОСОБА_1
на утримання їх сина ОСОБА_3 у розмірі 1/3
частини заробітку щомісячно, але не
менше 30 % прожиткового мінімуму на
дитину відповідного віку.

На час винесення судом рішення
відповідач мав постійне місце роботи
та з його заробітної плати
утримувалися аліменти в розмірі 1/3
частини заробітної плати.

Відповідно до записів в трудовій
книжці на ОСОБА_2, 30.12.10 він був
звільнений з роботи та аліменти на
утримання сина сплачував з затримками.
25.04.2011 року відповідач
працевлаштувався та погасив частину
заборгованості за аліментами. 20.07.2011
року відповідач звільнений з роботи та
на час розгляду справи судом не
працевлаштований.

В судовому засіданні оглянуто довідку,
яка свідчить про те, що 16.10.2013 року
відповідач ОСОБА_2 зареєстрований як
фізична особа - підприємець, але
зазначена довідка не може бути
врахована судом, як належний доказ,
оскільки вона не стосується предмету
спору. Заборгованість зі сплати
аліментів, на яку нарахована пеня
позивачем, та яка оскаржується
відповідачем, виникла з вересня 2012 року
по вересень 2013 року.

Задовольняючи частково позовну заяву
ОСОБА_1, суд керується вимогами
ст. 196 Сімейного кодексу України,
відповідно до якої при виникненні
заборгованості з вини особи, яка
зобов»язана сплачувати аліменти за
рішенням суду, одержувач аліментів має
право на стягнення неустойки (пені) у
розмірі одного відсотка від суми
несплачених аліментів за кожен день
прострочення. Розмір неустойки може
зменшений судом з урахуванням
матеріального та сімейного стану
платника аліментів та вимогами ч.3
ст. 551 ЦК України, відповідно до
якої розмір неустойки може бути
зменшений за рішенням суду, якщо він
значно перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

З наданих сторонами письмових доказів,
а саме копії трудової книжки, медичних
довідок на відповідача та його батька,
довідки Форми 3 вбачається, що
відповідач ОСОБА_2 хворіє, не має
постійного місця роботи, має на
утриманні непрацездатного батька
ОСОБА_7, який проживає з відповідачем,
а тому суд, враховуючи матеріальний та
сімейний стан платника аліментів,
вважає за можливе зменшити розмір
неустойки до суми 5 000 грн.

Також суд враховує, що розмір неустойки
в сумі 26 362,93 грн., яку просить стягнути
позивач за період з 01.10.2012 року по 01.10.2013
року, перевищує розмір заборгованості
за аліментами, яка станом на 29.11.2013 року
становить 21 672,69 грн.
(довідка-розрахунок заборгованості №
03.3-22/2489-7 від 29.11.13).

Відмовляючи в зустрічному позові
ОСОБА_2 щодо звільнення його від сплати
заборгованості за аліментами, суд
керується положеннями ч.2 ст. 197
Сімейного кодексу України, відповідно
до якої за позовом платника аліментів
суд може повністю або частково
звільнити його від сплати
заборгованості за аліментами, якщо
вона виникла у зв»язку з його тяжкою
хворобою або іншою обставиною, що має
істотне значення.

Згідно з п.22 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 15.05.06
« Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»
суд може з урахуванням матеріального
та сімейного стану платника аліментів,
за передбачених ст. 197 СК України умов
повністю або частково звільнити його
від сплати заборгованості.

Частина 4 ст. 195 Сімейного кодексу
України передбачає, що розмір
заборгованості за аліментами
обчислюється державним виконавцем, а у
разі спору судом.

Досліджена в судовому засіданні
довідка-розрахунок заборгованості №
03.3-22/2489-7 від 29.11.13 та копії квитанцій про
сплату аліментів, які надані
представником відповідача, свідчать
про те, що з 01.01.2011 року ОСОБА_2 сплатив
аліменти на суму 13 700 грн. і станом на
29.11.2013 року заборгованість по сплаті
аліментів становить суму 21 672,69 грн.

Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу
України батьки зобов'язані утримувати
дитину до досягнення нею повноліття.

Судом встановлено, що за період 2012-2013
років відповідач ОСОБА_2 аліменти
сплачував нерегулярно, а дитина
потребувала постійних витрат, в тому
числі у зв'язку зі станом здоров'я.
Більшу частину витрат по утриманню
сина несла позивачка, а тому суд вважає,
що звільнення відповідача від сплати
заборгованості за аліментами буде
суперечити принципу розумності та
справедливості, а також порушить права
малолітнього.

Згідно зі ст. 192 СК України розмір
аліментів, визначений за рішенням суду
або домовленістю між батьками, може
бути згодом зменшено або збільшено за
рішенням суду за позовом платника або
одержувача аліментів у разі зміни
матеріального або сімейного стану,
погіршення або поліпшення здоров»я
когось з них.

Звдовольняючи частково зустрічні
позовні вимоги ОСОБА_2 про зменшення
розміру аліментів, суд враховує
обставини, передбачені ст. 182 СК
України, а саме те, що дитина, на
утримання якої стягуються аліменти,
хворіє, стан здоров'я та матеріальне
становище відповідача, який періодично
лікується, не має постійного місця
роботи, наявність у відповідача на
утриманні непрацездатних батьків, а
також те, що загальний розмір
аліментів, що стягується з відповідача
на підставі рішення Фастівського
міськрайсуду та виконавчого листа №
2-2150 від 26.11.08 на користь відповідачки
ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3,
складає 1/3 частину всіх видів заробітку
щомісячно, але не менше 30 % прожиткового
мінімуму на дитину відповідного віку і
враховуючи те, що відповідач не працює,
рахується виходячи з середньої
заробітної плати для м. Фастова, яка
станом на на 2013 рік складає 1 133,33 грн.

В судовому засіданні знайшов
підтвердження той факт, що з часу
винесення рішення про стягнення
аліментів з відповідача ( 26.11.2008 року)
його матеріальний та сімейний стан
змінилися, стан його здоров»я
погіршився.

Судом було оглянуто письмові довідки
та встановлено, що відповідач
перебуває в зареєстрованому шлюбі,
ніде офіційно не працює, маю
нерегульований, мінливий дохід, має на
утриманні непрацездатних батьків, які
потребують постійної допомоги. ОСОБА_7
(батько відповідача) перебуває на «Д»
обліку у зв'язку з новоутворенням
нижнього відділу прямої кишки; ІХС,
стенокардії, гіпертонічної хвороби
серця ІІ ступеню, цукрового діабету ІІ
типу, деформації обох колінних
суглобів ІІ-ІІІ ступеню, варикозного
розширення нижніх кінцівок, хронічного
холециститу, хронічного панкреатиту та
коньюктевиту. У відповідача ОСОБА_2
згідно наданих довідок встановлено
такі захворювання як артеріальна
гіпертензія ІІ-ІІІ ст., гіпертензивне
серце, стеатогепатит зі збільшенням
розмірів, холецистит зі сладжем,
правобічний нефронтоз, неврологічні
реакції ситуаційного ґенезу.

Враховуючи всі наявні у справі, докази
суд вважає, що буде законним та
справедливим рішення про зменшення
розміру аліментів з 1/3 частини всіх
видів заробітку до ? частини всіх видів
заробітку щомісячно, але не менше 30 %
прожиткового мінімуму на дитину
відповідного віку.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Частина 1 ст. 10 ЦПК України передбачає,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін.

Враховуючи викладені вище
обставини, вирішуючи спір на підставі
наявних у справі доказів, суд вважає, що
позовні вимоги ОСОБА_1 за первісним
позовом та позовні вимоги ОСОБА_2 за
зустрічним позовом підлягають
частковому задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись
ст.ст. 10, 60, 209, 212 ЦПК, ст.ст. 15, 16,
551 Цивільного кодексу України, ст. ст. 182,
183, 184, 187, 192, 194, 195, 196, 197 Сімейного кодексу
України, ст. 74 Закону України «Про
виконавче провадження», постановою
Пленуму Верховного Суду України від
15.05.06 « Про застосування судами окремих
норм Сімейного кодексу України при
розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»
суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
пеню за несвоєчасну сплату аліментів в
розмірі 5 000 гривень та судові витрати в
розмірі 229 гривень та 700 гривень.

В решті позову ОСОБА_1 відмовити.

Зустрічний позом ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Зменшити розмір аліментів, що
стягуються зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
на утримання неповнолітнього сина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1/3 на ? частину
усіх видів заробітку відповідача, але
не менше 30 % прожиткового мінімуму на
дитину відповідного віку, до
досягнення дитиною повноліття.

В решті позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Київської області через
Фастівський міськрайонний суд
протягом 10 днів.

Суддя: