АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий в суді 1 інстанції
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2013 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді Ящук
Т.І.

суддів
Чобіток А.О., Антоненко Н.О.

при секретарі
Лужецькій І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 22 жовтня 2013 року по справі
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Вердикт Фінанс» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Вердикт
Фінанс» про визнання недійсною окремої
частини кредитного договору,

встановила:

У вересні 2013 року позивач ТОВ «Вердикт
Фінанс» звернувся до суду з позовом до
відповідача ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
в розмірі 107 725 грн. 28 коп., посилаючись
на невиконання умов кредитного
договору від 09.10.2008 року, укладеного між
ВАТ «Астра Банк», правонаступником
якого є ПАТ «Астра Банк», та ОСОБА_2,
предметом якого є надання відповідачу
кредиту на споживчі потреби у розмірі
20 000 грн. зі строком користування
кредитом 36 місяців терміном до 09.10.2011
року включно.

Відповідно до договору купівлі-продажу
№ 1 від 28.12.2010 року, укладеного між ВАТ
«Астра Банк» та ТОВ «Вердикт Фінанс»,
банк продав товариству боргові
зобов'язання фізичних осіб (право
вимоги в повному обсязі), в тому числі
боргові зобов'язання відповідача
ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_2 звернулась до суду з
зустрічним позовом до ТОВ «Вердикт
Фінанс» про визнання недійсним пункту
6.1 кредитного договору, укладеного
09.10.2008 року між ВАТ «Астра Банк» та
ОСОБА_2, посилаючись на те, що кредитний
договір у цій частині суперечить актам
цивільного законодавства.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 22 жовтня 2013 року позов ТОВ
«Вердикт Фінанс» - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ
«Вердикт Фінанс» заборгованість за
кредитним договором в сумі 18 765 грн. 34
коп. та судові витрати в сумі 229 грн. 40
коп., а всього - 18 994 грн. 74 коп.

У задоволенні решти позовних вимог ТОВ
«Вердикт Фінанс» - відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 - відмовлено.

Заочним рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва від 09.11.2010 року
позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання
договору та повернення грошових коштів
- задоволено. Розірвано усний договір
про надання послуг по забезпеченню
необхідної документації та отримання
дозволу для реалізації проекту
будівництва житлового будинку,
укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4
Стягнуто з ОСОБА_4 користь ОСОБА_3
грошову суму в розмірі 543 900 грн.,
витрати на правову допомогу в розмірі 5
000 грн., судовий збір в розмірі 1 700 грн.
та витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи в розмірі
120 грн., а всього: 550 720 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з рішенням,
ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій
просить змінити рішення суду в частині
розміру стягнутої суми заборгованості
за кредитним договором, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи. Вказувала, що суд
першої інстанції, ухвалюючи рішення
про стягнення з відповідача суми
заборгованості у розмірі 18 765 грн. 34
коп., не врахував, що після звернення
позивача із позовом до суду, ОСОБА_2 на
банківський рахунок позивача в якості
погашення заборгованості за кредитним
договором були перераховані кошти у
розмірі 2000 грн.

В судовому засіданні
представник апелянта підтримав
апеляційну скаргу та просив
задовольнити; представник позивача
вважав доводи апеляційної скарги
безпідставними та просив залишити
рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді Ящук
Т.І., вислухавши пояснення осіб, що
з'явились в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Судом першої інстанції
встановлено, що 09.10.2008 року між ВАТ
«Астра Банк» та ОСОБА_2 був укладений
кредитний договір № 091008-031, за умовами
якого банк зобов'язався надати
відповідачу кредит на споживчі потреби
у розмірі 20 000 грн. зі строком
користування кредитом 36 місяців
терміном до 09.10.2011 року включно, а
позичальник зобов'язалася повернути
грошові кошти у встановлений договором
строк, сплатити проценти за
користування кредитом та інші платежі,
встановлені умовами договору.

Пунктом 6.1 кредитного договору,
який ОСОБА_2 у зустрічному позові
просить визнати недійсним,
передбачено, що у разі прострочення
позичальником строків сплати платежу,
визначеного п.3.5 договору, позичальник
сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5
процентів від несвоєчасно сплаченої
суми за кожен день прострочення.

За договором купівлі-продажу № 1
від 28.12.2010 року, укладеним між ВАТ
«Астра Банк» та ТОВ «Вердикт Фінанс»,
банк продав товариству боргові
зобов'язання фізичних осіб ( право
вимоги у повному обсязі) за кредитними
договорами, укладеними фізичними
особами з ВАТ «Астра Банк», в тому числі
боргові зобов'язання ОСОБА_2, у зв'язку
з невиконанням нею як боржником у
повному обсязі своїх зобов'язань перед
банком, зокрема боргових зобов'язань
щодо повернення кредиту, сплати
процентів, інших платежів,
передбачених умовами кредитного
договору.

Відмовляючи у задоволенні
зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про
визнання недійсним п. 6.1 кредитного
договору від 09.10.2008 року, суд першої
інстанції виходив з того, що заявлені
вимоги є безпідставними, ОСОБА_2 не
довела, яким чином ТОВ «Вердикт
Фінанс» було порушено її права при
укладенні нею кредитного договору з
ВАТ «Астра Банк».

Рішення суду в цій частині
сторонами не оскаржувалось,
обов'язкових підстав для скасування чи
зміни рішення не вбачається, тому
рішення суду у вказаній частині
колегія суддів не перевіряє.

Задовольняючи частково позовні
вимоги ТОВ «Вердикт Фінанс» про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, суд першої інстанції
виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 як
позичальник умови договору належним
чином не виконала, суму кредитної
заборгованості ВАТ «Астра Банк», як
первісному кредитору, не повернула,
проценти за користування кредитом та
комісійну винагороду за
обслуговування кредитної
заборгованості на умовах, встановлених
кредитним договором, не сплатила.

Відповідно до додаткової угоди
до договору купівлі-продажу №1 від
28.12.2010 року ВАТ «Астра Банк» передав ТОВ
«Вердикт Фінанс» право вимоги до
відповідача за кредитним договором №
091008-031 від 09.10.2008 року в сумі 34 640 грн.

Згідно з наданим позивачем
розрахунком станом на 16.08.2013 року,
заборгованість ОСОБА_2 нарахована ТОВ
«Вердикт Фінанс» на суму 107 725 грн. 28 коп.
і складається з: 928 грн. 66 коп. -
заборгованості по основній сумі
кредиту; 2173 грн. 41 коп. - нарахованих
процентів за користування кредитом; 34
347 грн. 07 коп. - комісійної винагороди
(комісії) за обслуговування кредитної
заборгованості; 70 088 грн. 60 коп. -
неустойки за несвоєчасне виконання
зобов'язання (пені); 187 грн. 54 коп. - 3%
річних від простроченої суми.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог ТОВ «Вердикт Фінанс» в
частині стягнення комісії за період
часу з 28.12.2010 року по 16.08.2013 року (19 800
грн.), суд першої інстанції виходив з
того, що відсутні належні докази
надання позивачем (відповідно до п.п..
1.2., 1.2.2. кредитного договору) з моменту
переуступки прав вимоги відповідачу
послуг щодо обслуговування кредитної
заборгованості відповідача, за які
передбачена комісійна винагорода
(комісія) в розмірі 3 % від суми кредиту,
зазначеної у п. п. 1.1. договору.

Задовольняючи позовні вимоги в
частині стягнення заборгованості по
основній сумі кредиту в розмірі 928 грн.
66 коп., по нарахованих відсотках в сумі
1164 грн. 13 коп. та комісійних платежах в
розмірі 14 547 грн. 07 коп. станом на 28.12.2010
року (на момент переуступки права
вимоги), суд першої інстанції виходив з
того, що відповідачем не спростований
факт неналежного виконання своїх
зобов'язань за кредитним договором та
наявність вказаної заборгованості
станом на момент переуступки права
вимоги позивачу.

Крім того, оскільки умовами
кредитного договору передбачено, що за
прострочення погашення кредиту
проценти нараховуються на суму
заборгованості за кредитом за весь
період прострочення до повного
погашення кредиту, то судом першої
інстанції визнано обґрунтованим
нарахування ТОВ «Вердикт Фінанс»
процентів з моменту переуступки права
вимоги в розмірі 1009 грн. 28 коп. та
передбачені умовами договору 3% річних
в сумі 187 грн. 54 коп., тому зроблено
висновок про наявність підстав для їх
стягнення з відповідача на користь
позивача.

Задовольняючи частково позовні
вимоги про стягнення пені, суд першої
інстанції виходив з того, що заявлений
розмір пені не відповідає засадам
розумності та добросовісності,
оскільки з матеріалів справи
встановлено, що розмір нарахованої
відповідачу пені за порушення умов
кредитного договору становить 70 088 грн.
60 коп., при цьому сума непогашеного
кредиту становить 928 грн. 66 коп., а
загальна сума отриманого відповідачем
кредиту - 20 000 грн.

Виходячи із вимог ч. 3 ст. 551 ЦК
України, оскільки сума неустойки (пені)
значно перевищує розмір непогашеного
кредиту, суд, з урахуванням принципів
розумності та справедливості, визнав
доцільним зменшити розмір неустойки за
порушення умов кредитного договору,
привівши розмір пені до розміру
заборгованості за тілом кредиту - до 928
грн. 66 коп.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції,
вважає їх законними, обґрунтованими і
такими, що відповідають обставинам
справи.

Виходячи з наявних у матеріалах справи
та досліджених судом першої інстанції
письмових доказів, колегія суддів
дійшла висновку, що обставини, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими при вирішенні справи,
доведені.

Суд першої інстанції правильно
застосував норми матеріального права,
послався на положення ст. 203, 526, 551, 625, 1054
ЦК України, ретельно перевірив
розрахунки заборгованості та дійшов
обґрунтованого висновку про часткове
задоволення позовних вимог і стягнення
з відповідача на користь позивача:
основної суми кредиту - 928 грн. 66 коп.,
заборгованості по відсотках станом на
28.12.2010 року - 1164 грн. 13 коп. та станом на
16.08.2013 року - 1009 грн. 28 коп.;
заборгованості по комісійних платежах
(станом на 28.12.2010 року) - 14547 грн. 07 коп.;
пені - 928 грн. 66 коп. та 3% річних - 187 грн. 54
коп., а всього - 18 765 грн. 34 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги
відповідача зводяться до того, що сума
стягнутої судом заборгованості
підлягає зменшенню на 2000 грн., які були
сплачені нею після здійснення
позивачем розрахунку заборгованості -
16.08.2013 року, чотирма платежами по 500 грн.:
30.08.2013 року, 10.09.2013 року, 25.09.2013 року та
10.10.2013 року.

Однак зазначені доводи колегія
суддів не приймає до уваги як підставу
для зміни рішення, оскільки відповідно
до пункту 3.8. кредитного договору
погашення заборгованості за цим
договором здійснюється у такому
порядку: можливі штрафні санкції,
прострочені комісії, прострочені
відсотки, прострочена заборгованість
за кредитом (частиною кредиту),
нараховані комісії, відсотки за
звітний період.

Враховуючи зазначені умови
договору про те, що сплачені суми
заборгованості, направляються,
насамперед, на погашення неустойки,
при цьому сума пені була зменшена судом
за правилами ч. 3 ст. 551 ЦК України із 70 088
грн. 60 коп. до 928 грн. 66 коп., отже, при
такому зменшенні суми пені судом було
враховано ступінь виконання
зобов'язання відповідачем,
співвідношення розміру нарахованої
пені та розміру основної
заборгованості.

За таких обставин колегія суддів
вважає безпідставними доводи апелянта
про необхідність зменшення стягнутої
суми заборгованості на 2000 грн.

Інших доводів, які б дали суду
апеляційної інстанції підстави для
спростування вищевказаних висновків
суду, апеляційна скарга не містить.
Рішення суду є законним та
обґрунтованим.

Таким чином, колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції повно та всебічно
встановлено обставини справи, надано
вірну оцінку зібраним доказам,
відповідно до спірних правовідносин,
правильно застосовано норми
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, доводи,
викладені в апеляційній скарзі,
висновків суду не спростовують, а тому
рішення суду скасуванню чи зміні не
підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307- 308, 313-317, 218 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 22 жовтня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: