Справа № 1326/9972/12
Головуючий у 1 інстанції: Дячишин В.Ф.
Провадження № 22-ц/783/6281/13
Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2013 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого
судді Мікуш Ю.Р.

Суддів:
Ніткевича А.В., Ванівського О.М.

Секретар Гацій
І.І.

З участю прокурора Цвікілевич М.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Франківського районного суду м. Львова
від 02 липня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 з участю
третьої особи: відділу у справах дітей
Франківської районної адміністрації
Львівської міської Ради про визначення
місця проживання дітей,-

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваним рішенням Франківського
районного суду м. Львова від 02 липня 2013
року відмовлено у задоволенні позову
ОСОБА_3 про визначення місця проживання
дітей за безпідставністю позовних
вимог.

Рішення суду оскаржила позивачка
ОСОБА_4 - ОСОБА_3

В апеляційній скарзі зазначає, що
вважає оскаржуване рішення суду
незаконним, необґрунтованим,
несправедливим.

Франківський районний суд м. Львова, не
виконавши вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу всупереч
діючого законодавства та неповно, не
всебічно з»ясував обставини справи, на
які сторони посилалися в процесі
розгляду даної справи як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які не
були досліджені в судовому засіданні
та мали б бути дослідженими під час
судового процесу.

Під час розгляду даної справи судом
було порушено норми матеріального та
процесуального права, зокрема, принцип
змагальності сторін.

Суд не прийняв до уваги той факт, що між
батьками малолітніх дітей ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 існує спір та у своєму рішенні
неправдиво зазначив , що між батьками
немає спору та тільки батьки
малолітніх дітей повинні вирішувати
самостійно питання про місце
проживання своїх дітей. Вважає таку
позицію Франківського районного суду
помилковою.

Просить скасувати оскаржуване рішення
суду та ухвалити нове рішення по суті
позовних вимог, яким визначити місце
проживання малолітніх дітей ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 в квартирі АДРЕСА_1.

Заслухавши думку прокурора з приводу
обставин справи, вивчивши матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення.

Матеріалами справи та судом
встановлено, що відповідачі ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 є батьками малолітніх дітей:
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується
свідоцтвами про народження дітей серія
НОМЕР_1 та серія НОМЕР_2 від 17 листопада
2011 року. ( а.с.11,12).

14 жовтня 2011 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2
уклали та нотаріально посвідчили
договір про сплату аліментів батьком
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання
двох дітей та визначили місце
проживання дітей з матір»ю ОСОБА_4 (
а.с.13).

Відповідно до листа-відповіді
Франківського РВ ЛМУ ГУМВС України у
Львівській області від 07.06.2012 року №
71/1591Ж, ОСОБА_4 разом зі своїми
малолітніми дітьми проживає за
адресою: АДРЕСА_3.

Згідно акту обстеження
матеріально-побутових умов сім»ї від
06.01.2012 року Службою у справах дітей
апарату Первомайської міської Ради,
санітарно-гігієнічний стан приміщення
квартири за місцем проживання дітей
задовільний, всім необхідним для
проживання сім»я забезпечена.

Відповідно до листа Служби у справах
дітей Одеської міської Ради від 27.05.2013
року № 502/1 було проведено виїзд на
місце проживання малолітніх дітей за
адресою АДРЕСА_2, під час перевірки
житлово-побутових умов проживання
дітей встановлено, що
санітарно-гігієнічні норми не
порушені, створені всі умови для
проживання, виховання та нормального
розвитку дітей.

Стаття 141 СК України зазначає, що мати
та батько мають рівні права та
обов»язки щодо дитини незалежно від
того, чи перебували вони в шлюбі між
собою.

Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов»язків щодо дитини.

Відповідно до принципу 6 Декларації
прав дитини від 20 листопада 1959 року,
дитина для повного і гармонійного
розвитку її особи потребує любові і
розуміння. Вона повинна, якщо це
можливо, зростати під опікою і
відповідальністю своїх батьків, і в
усякому разі, в атмосфері любові і
моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітню дитину не
слід, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, розлучати зі
своєю матір»ю.

Позивачка ОСОБА_3, яка є бабусею
малолітніх дітей, ставлячи вимогу про
визначення місця проживання дітей,
строком на один місяць в квартирі
АДРЕСА_1, не зазначає з ким, на яких
умовах, під чиєю опікою, хто займеться
вихованням та піклуванням дітей, а
відтак правильним є висновок суду
першої інстанції, що діти проживають з
матір»ю за домовленістю між батьками
та спору щодо місця проживання дітей
між батьками немає.

Згідно ст. 257 СК України баба, дід,
прабаба, прадід мають право
спілкуватися із своїми внуками,
правнуками, брати участь у їх
вихованні, однак таких позовних вимог
щодо усунення перешкод у вихованні
внуків позивачкою не наведено.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, оскільки
визначення місця проживання дітей
належить батькам, а не бабі, дідові.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду.

Підстав для скасування законного та
обґрунтованого рішення колегія суддів
не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в і д х и л и т
и .

Рішення Франківського районного суду
м. Львова від 02 липня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, може бути оскаржена до
Вищого Спеціалізованого суду України
на протязі двадцяти днів з дня набрання
ухвалою законної сили.

Головуючий
Ю.Р. Мікуш

Судді
О.М.Ванівський

А.В.Ніткевич