Виноградівський районний суд
Закарпатської області
________________________________________________________________________
___________________________
Справа № 299/4477/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.12.2013 року
м.Виноградів

Виноградівський районний суд
Закарпатської області в особі
головуючого – судді Леньо
В.В., при секретарі – Дорда Д.В.,
розглянувши у судовому засіданні в
залі суду м. Виноградів цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права власності на спадкове
майно,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання
права власності на спадкове майно.

Вимоги позову мотивовано тим, що 07.12.1987
року померла мати позивача-Кайло
ОСОБА_3, а 13.02.1997 року помер батько
позивачки-Кайло ОСОБА_4.

Після смерті батька позивачки ОСОБА_5,
залишилося спадкове майно: житловий
будинок по вул. Цілинна 39 в м.
Виноградів, Виноградівського району,
Закарпатської області. Згідно до
Свідоцтва про право особистої
власності на жилий будинок від 02.10.1997
року, виданого на підставі рішення
виконкому Виноградівської міської
ради за №349 від 30.09.1997 року, власником
даного будинку, був батько позивачки-
Кайло М.М.

Як вбачається із Довідки виконавчого
комітету Виноградівської міської ради
за №3142 від 23.10.2013 року, на час смерті
ОСОБА_5, у спадковому будинку проживали
позивачка ОСОБА_1, та її рідна
сестра-відповідачка ОСОБА_2

Отже, у відповідності до ст.529 ЦК
України (1963 року) позивачка та
відповідачка є спадкоємцями за законом
першої черги до майна померлого.

В свою чергу, ст. 549 ЦК України (1963 року)
визначає, що визнається, що спадкоємець
прийняв спадщину: 1) якщо він фактично
вступив в управління або володіння
спадковим майном; 2) якщо він подав
державній нотаріальній конторі за
місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини.

Позивачка ОСОБА_1, на відміну від її
сестри-відповідачки ОСОБА_2, фактично
вступила в управління та володіння
спадковим майном - житловим будинком по
вул.Цілинній, 39 в м.Виноградові, що
виразилось в тому, що позивачкою ОСОБА_1
проводився косметичний ремонт будинку
ззовні та зсередини, здійснювались всі
комунальні платежі по даному
дворогосподарству, оброблялась
прилегла земельна ділянка,
впорядковувались та використовувались
за призначенням хатні речі, в той час як
відповідачка ОСОБА_2 проживала в
будинку батьків виключно як
квартирант, не вчиняючи жодних дій, які
б свідчили про її намір прийняти у
спадщину майно, що залишилось після
смерті їхнього батька.

На даний момент, вище зазначене
Свідоцтва про право особистої
власності на жилий будинок від 02.10.1997
року, яке було видане на батька
позивачки ОСОБА_5 – втрачено.

Оголошення про втрату оригіналу даного
Свідоцтва опубліковано позивачкою в
газеті "Новини Виноградівщини" за
№44(8340) від 02.11.2013 року.

У зв'язку із необхідністю оформлення
спадщини та втратою вище зазначеного
оригіналу Свідоцтва, позивачка 08.11.2013
року звернулася до Виноградівської
міської ради із письмовою заявою про
видачу їй дублікату Свідоцтва про
право особистої власності на жилий
будинок від 02.10.1997 року, виданого на
підставі рішення виконкому
Виноградівської міської ради за №349
від 30.09.1997 року на ім'я ОСОБА_5.

Згідно відповіді виконкому
Виноградівської міської ради за №
02-9/3687 від 18.11.2013 року, позивачці ОСОБА_1
було відмовлено у видачі дублікату
Свідоцтва про право особистої
власності на жилий будинок від 02.10.1997
року виданого на ім.»я батька
позивачки- Кайло М.М., поскільки з 01.01.2013
року внесені зміни до законодавства
щодо визнання права власності та було
рекомендовано звернутися до суду.

В подальшому для видачі ОСОБА_6 з
реєстру прав власності позивачка
звернулася до Реєстраційної служби
Виноградівського району.

Згідно до відповіді Реєстраційної
служби за №08-07/1354 від 14.11.2013 року
провести державну реєстрацію права
власності на ім'я померлого не
видається за можливе, та було
рекомендовано звернутися до суду.

Як вбачається із відмови у видачі
Свідоцтва про право на спадщину за
законом, виданої приватним нотаріусом
Виноградівського районного
нотаріального округу за вих..№340 від
15.11.2013 року, видати позивачці свідоцтво
про право на спадщину за законом після
смерті ОСОБА_5 не видається за можливе,
поскільки втрачено оригінал
правовстановлюючого документу на
нерухоме майно спадкодавця, у зв'язку
із чим нотаріусом позивачці було
рекомендовано звернутися до суду.

Позивачка ОСОБА_1, про день, час і місце
розгляду справи в судове засідання не
з"явилася, однак до суду надійшла
письмова заява про розгляд справи за її
відсутності, та про те, що заявлені
позовні вимоги підтримує повністю
(а.с.48).

Відповідач ОСОБА_2, про день, час та
місце розгляду справи будучи належним
чином повідомлений належним чином
своєчасно, в судове засідання не
з’явився, однак до суду подала
письмову заяву про розгляд справи за
її відсутності та про те, що не
заперечує проти задоволення позову
(а.с.49).

Обстеживши матеріали справи та
клопотання сторін, визнаючи в порядку
ст.169 ЦПК України необов’язковим
відібрання особистих пояснень від
учасників процесу, і, враховуючи, що у
справі наявні достатні матеріали про
права і взаємовідносини сторін, суд
вважає за можливе провести розгляд
справи на підставі наявних у ній
матеріалів та доказів і приходить до
висновку, що позовні вимоги є
підставними та підлягають
задоволенню, оскільки в судовому
засіданні встановлені ті обставини на
які посилається позивач в своїй
позовній заяві, відповідачами позов
визнано повністю, що не суперечить
закону або порушує права, свободи чи
інтереси інших осіб, тому в порядку
ст.174 ЦПК України визнання ним позову
прийнято судом.

В судовому засіданні встановлено, що
07.12.1987 року померла мати позивача-Кайло
ОСОБА_3 (а.с.6), а 13.02.1997 року помер батько
позивачки-Кайло ОСОБА_4 (а.с.7).

Після смерті батька позивачки ОСОБА_5,
залишилося спадкове майно: житловий
будинок по вул. Цілинна 39 в м.
Виноградів, Виноградівського району,
Закарпатської області. Згідно до
Свідоцтва про право особистої
власності на жилий будинок від 02.10.1997
року, виданого на підставі рішення
виконкому Виноградівської міської
ради за №349 від 30.09.1997 року, власником
даного будинку, був батько позивачки-
Кайло М.М.(а.с.39)

Як вбачається із Довідки виконавчого
комітету Виноградівської міської ради
за №3142 від 23.10.2013 року (а.с.32-33), на час
смерті ОСОБА_5, у спадковому будинку
проживали позивачка ОСОБА_1, та її рідна
сестра-відповідачка ОСОБА_2

Так, ВССУ в своєму узагальненні судової
практики розгляду цивільних справ про
спадкування № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року
відзначив, що судам слід звернути
увагу, що на час відкриття спадщини в
період чинності ЦК УРСР його нормами
було передбачено певні дії, які
свідчили про прийняття спадщини, у тому
числі прийняття спадщини шляхом вступу
у володіння та управління спадковим
майном (фактичне прийняття спадщини).
Якщо спадщина відкрилась у період
чинності ЦК УРСР, застосовуванню
підлягають норми ЦК УРСР про
належність спадщини спадкоємцеві з
часу відкриття спадщини незалежно від
оформлення права на спадщину.

Отже, у відповідності до ст.529 ЦК
України (1963 року) позивачка та
відповідачка є спадкоємцями за законом
першої черги до майна померлого.

В свою чергу, ст. 549 ЦК України (1963 року)
визначає, що визнається, що спадкоємець
прийняв спадщину: 1) якщо він фактично
вступив в управління або володіння
спадковим майном; 2) якщо він подав
державній нотаріальній конторі за
місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини.

Позивачка ОСОБА_1, на відміну від її
сестри-відповідачки ОСОБА_2, фактично
вступила в управління та володіння
спадковим майном - житловим будинком по
вул.Цілинній, 39 в м.Виноградові, що
виразилось в наступному: позивачкою
ОСОБА_1 проводився косметичний ремонт
будинку ззовні та зсередини,
здійснювались всі комунальні платежі
по даному дворогосподарству(а.с.18-31),
оброблялась прилегла земельна ділянка,
впорядковувались та використовувались
за призначенням хатні речі, в той час як
відповідачка ОСОБА_2 проживала в
будинку батьків виключно як
квартирант, не вчиняючи жодних дій, які
б свідчили про її намір прийняти у
спадщину майно, що залишилось після
смерті їхнього батька.

На даний момент, вище зазначене
Свідоцтва про право особистої
власності на жилий будинок від 02.10.1997
року, яке було видане на батька
позивачки ОСОБА_5 Михайловича-втрачено.

Оголошення про втрату оригіналу даного
Свідоцтва опубліковано позивачкою в
газеті "Новини Виноградівщини" за
№44(8340) від 02.11.2013 року (а.с.43-44).

У зв'язку із необхідністю оформлення
спадщини та втратою вище зазначеного
оригіналу Свідоцтва, позивачка 08.11.2013
року звернулася до Виноградівської
міської ради із письмовою заявою про
видачу їй дублікату Свідоцтва про
право особистої власності на жилий
будинок від 02.10.1997 року, виданого на
підставі рішення виконкому
Виноградівської міської ради за №349
від 30.09.1997 року на ім'я ОСОБА_5 (а.с.34).

Згідно відповіді виконкому
Виноградівської міської ради за №
02-9/3687 від 18.11.2013 року, позивачці ОСОБА_1
було відмовлено у видачі дублікату
Свідоцтва про право особистої
власності на жилий будинок від 02.10.1997
року виданого на ім.»я батька
позивачки- Кайло М.М., поскільки з 01.01.2013
року внесені зміни до законодавства
щодо визнання права власності та було
рекомендовано звернутися до суду
(а.с.35).

В подальшому для видачі ОСОБА_6 з
реєстру прав власності позивачка
звернулася до Реєстраційної служби
Виноградівського району.

Згідно до відповіді Реєстраційної
служби за №08-07/1354 від 14.11.2013 року
провести державну реєстрацію права
власності на ім'я померлого не
видається за можливе, та було
рекомендовано звернутися до суду
(а.с.36).

Як вбачається із відмови у видачі мені
Свідоцтва про право на спадщину за
законом, виданої приватним нотаріусом
Виноградівського районного
нотаріального округу за вих..№340 від
15.11.2013 року, видати позивачці свідоцтво
про право на спадщину за законом після
смерті ОСОБА_5 не видається за можливе,
поскільки втрачено оригінал
правовстановлюючого документу на
нерухоме майно спадкодавця, у зв'язку
із чим нотаріусом позивачці було
рекомендовано звернутися до суду
(а.с.37).

В названому вище узагальненні ВСС
зазначив, що відповідно до ч. 3. ст. 3
Закону України від 01 липня 2004 року "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" права на
нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації відповідно до
цього Закону, виникають з моменту такої
реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного
Закону права на нерухоме майно, що
виникли до набрання чинності цим
Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав була
проведена відповідно до законодавства,
що діяло на момент їх виникнення, або
якщо на момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на
житлові будинки, споруди регулювалася
підзаконними нормативними актами,
зокрема такими, як Інструкція про
порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР,
затверджена заступником Міністра
комунального господарства Української
РСР 31 січня 1966 року, яка втратила
чинність на підставі наказу
Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995
року № 56, Тимчасове положення про
порядок реєстрації прав власності на
нерухоме майно, затверджене наказом
Міністерства юстиції України від 07
лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в
Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з
подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали
державну реєстрацію будівель, споруд,
державну реєстрацію права власності на
нерухоме майно, проте виникнення права
власності на будинки, споруди не
залежало від державної реєстрації до
часу набрання чинності ЦК та Законом
України від 01 липня 2004 року "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень".

Таким чином, з підстав передбачених
ст.549 ЦК України (1963 р.), позивачка ОСОБА_1
прийняла спадщину, однак не має
можливості отримати свідоцтво про
право на спадщину на житловий будинок,
що знаходиться в м. Виноградів по вул.
Цілинна 39, Виноградівського району,
який належав спадкодавцю на праві
приватної власності, оскільки
відсутній оригінал
правовстановлюючого документу, яким є
Свідоцтво про право особистої
власності на жилий будинок від 02.10.1997
року, виданого на підставі рішення
виконкому Виноградівської міської
ради за №349 від 30.09.1997 року, який був
втрачений позивачкою, однак який
обов'язково необхідно подати нотаріусу
для оформлення права на спадщину та
видачі свідоцтва про право на спадщину
на нерухоме майно.

У відповідності до п.4 Прикінцевих та
Перехідних положень ЦК України 2003 року
щодо цивільних відносин, які виникли до
набрання чинності Цивільним кодексом
України, положення цього Кодексу
застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.

В п.3.1 узагальнення проведеного ВССУ
від 16.05.2013 року відмічено, що право
власності спадкоємця на спадкове майно
підлягає захисту в судовому порядку
шляхом його визнання у разі, якщо таке
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 - що у
випадках відсутності
правовстановлюючих документів у
зв'язку з їх втратою та відсутності
реєстрації об'єкта нерухомості за
спадкодавцем (на ім'я спадкодавця) суди
в основному задовольняють вимоги
спадкоємців про визнання права
власності на нерухоме майно. Якщо
документи, що засвідчують право
власності на нерухоме майно, існували,
проте були втрачені власником та не
можуть бути відновлені в передбаченому
законом порядку, застосуванню підлягає
ст. 392 ЦК України, відповідно до якої
позов про визнання права власності
може бути пред'явлений, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати власником
документа, який засвідчує його право
власності.

Отже, як передбачено ст. 392 ЦК України,
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, у разі
втрати ним документа, який засвідчує
його право власності.

Крім того, п. 23 Постанови Пленуму
Верховного суду України "Про судову
практику у справах про спадкування" від
30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що
свідоцтво про право на спадщину
видається за письмовою заявою
спадкоємців, які прийняли спадщину в
порядку, установленому цивільним
законодавством. За наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають. У
разі відмови нотаріуса в оформленні
права на спадщину особа може
звернутися до суду з правилами
позовного провадження.

У відповідності до п. п. 4.15, 4.18 Наказу
Міністерства юстиції України "Про
затвердження Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України"
від 22 лютого 2012 року за № 295/5, видача
свідоцтва про право на спадщину на
майно, яке підлягає реєстрації,
проводиться нотаріусом після подання
правовстановлюючих документів щодо
належності цього майна спадкодавцеві
та перевірки відсутності заборони або
арешту цього майна. Якщо до складу
спадкового майна входить нерухоме
майно, що підлягає реєстрації (за
винятком земельної ділянки), нотаріус
вимагає, крім правовстановлюючого
документа, витяг з Реєстру прав
власності. За відсутності у спадкоємця
необхідних для видачі свідоцтва про
право на спадщину документів нотаріус
роз'яснює йому процедуру вирішення
зазначеного питання в судовому
порядку.

Таким чином, враховуючи те, що
позивачка прийняла спадщину, в порядку
передбаченому ст..549 ЦК України (1963
року), вона не має можливості оформити в
установленому, актами цивільного
законодавства, порядку спадщину та
отримати свідоцтво про право на
спадщину на нерухоме майно, оскільки
відсутній оригінал свідоцтва про право
власності на нерухоме майно, який було
втрачено, що є перешкодою для набуття
права власності на об'єкт нерухомого
майна, , в порядку спадкування шляхом
отримання свідоцтва про право на
спадщину на нерухоме майно в нотаріуса.

Відповідно до статті 1 Першого
протоколу до Конвеціїї про захист прав
людини і основоположних свобод кожна
фізична або юридична особа має право
мирно володіти своїм майном. Ніхто не
може бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

В той же час, право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом, власник майна
може пред"явити позов про визнання його
права власності, зокрема, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

З урахуванням всього вищевикладеного,
суд приходить до переконання, що
існують обставини, які є підставою для
визнання за позивачкою ОСОБА_1 права
власності на вище вказане нерухоме
майно.

Керуючись ст.ст. 10, 27, 60, 61, 169, 174, 209, 212-215,
218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_2
право власності в цілому на житловий
будинок з надвірними спорудами, який
розташований в м. Виноградів по вул.
Цілинна 39, Виноградівського району.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

ГоловуючийОСОБА_6