Номер провадження № 22-ц/785/8443/13
Головуючий у першій інстанції Матяш
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2013 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Троїцької Л.Л., Фальчука В.П.

при секретарі: Швець В.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 05 вересня 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про стягнення коштів за
розпискою, стягнення матеріальних
збитків та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2012 року ОСОБА_4
звернулася до Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області з
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
стягнення коштів за розпискою,
стягнення матеріальних збитків та
моральної шкоди, мотивуючи це тим, що 25
квітня 2008 року між сторонами було
укладено договір завдатку, за яким,
вона, як покупець передала
відповідачам як продавцям у якості
завдатку 42 500 доларів США в рахунок
купівлі квартири АДРЕСА_1. Договір
завдатку строни оформили розпискою, в
якій відповідачі зазначили, що
отримали від позивачки в якості
завдатку зазначену суму, що являється
50% обумовленої суми за квартиру. Інші 50%
обумовленої суми за придбану квартиру
позивачка повинна була сплатити
відповідачам після здійснення
останніми переобладнання квартири, а
саме: встановлення виходу з квартири на
АДРЕСА_1, а також переведення статусу
квартири з житлового в нежитловий фонд
та нотаріального посвідчення угоди. 25
квітня 2008 року між позивачкою та КС
„Авіаційних робітників Міністерства
оборони України" на придбання
зазначеної квартири було оформлено
кредит на суму 180 000 гривень. Усі сплати
по кредиту здійснювалися своєчасно без
затримок та на сьогоднішній день
заборгованість повністю погашена.
Сума сплачених позивачкою процентів за
весь період договору склала 237 600
гривень. Однак, відповідачі на
виконання між сторонами домовленості
щодо купівлі позивачкою квартири
уникають контакту з нею, а згодом стало
відомо, що зазначену квартиру АДРЕСА_1
відповідачі 22 жовтня 2008 року
подарували третій особі - ОСОБА_7.

На підставі викладеного,
позивачка просила стягнути з
відповідачів солідарно на її користь:

- 42 500 долларів США, що на теперішній час
за курсом НБ України становить 345 525
гривень, як не повернутий завдаток;

- 237 600 гривень матеріальних збитків у
зв'язку з ухиленням відповідачів від
виконання домовленості;

- 20 000 гривень моральної шкоди

- поновити строк позовної давності.

Рішенням Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 05 вересня 2013 року позов ОСОБА_4 -
задоволено частково. Стягнуто у
солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 борг за
договором завдатку від 25.04.2008 року у
сумі 345 525 гривень та 237 600 гривень
понесених матеріальних збитків. В
іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням
суду, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3
звернулася до суду апеляційної
інстанції з апеляційною скаргою, в якій
просить скасувати рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 05 вересня 2013 року, посилаючись на
порушення судом першої інстанції при
постановленні оскаржуваного рішення
норм матеріального та процесуального
права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційних скарг та заперечень на них,
перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
в межах позовної заяви та доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 підлягає
частковому задоволенню на таких
підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для
справи;

2) недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими;

3) невідповідність висновків
суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, а також
розгляд і вирішення справи
неповноважним судом; участь в
ухваленні рішення судді, якому було
заявлено відвід на підставі
обставин, що викликали сумнів у
неупередженості судді, і заяву про
його відвід визнано судом апеляційної
інстанції обґрунтованою; ухвалення
чи підписання постанови не тим суддею,
який розглядав справу.

Норми матеріального права
вважаються порушеними або
неправильно застосованими, якщо
застосовано закон, який не
поширюється на ці правовідносини, або
не застосовано закон, який підлягав
застосуванню.

Порушення норм процесуального
права можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення, якщо це
порушення призвело до неправильного
вирішення справи

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із Законом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з`ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог або
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції
зазначеним вимогам, у повній мірі, не
відповідає.

Фактично судове рішення оскаржується в
частині задоволених позовних вимог про
стягнення у солідарному порядку суми
завдатку, стягнення у солідарному
порядку матеріальних збитків
понесених внаслідок невиконання
домовленості щодо продажу квартири.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6
в частині стягнення у солідарному
порядку суми завдатку, стягнення у
солідарному порядку матеріальних
збитків понесених внаслідок
невиконання домовленості щодо продажу
квартири, суд першої інстанції виходив
з того, що:

- 25 квітня 2008 року укладено договір
завдатку, за яким, ОСОБА_4, як покупець
передала відповідачам ОСОБА_2, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, як продавцям, у якості завдатку
42 500 доларів США в рахунок купівлі
квартири АДРЕСА_1. Договір завдатку
строни оформили розпискою, в якій
відповідачі зазначили, що отримали від
позивачки в якості завдатку зазначену
суму, що являється 50% обумовленої суми
за квартиру. Інші 50% обумовленої суми за
придбану квартиру позивачка повинна
була сплатити відповідачам після
здійснення останніми переобладнання
квартири, а саме: встановлення виходу з
квартири на АДРЕСА_1, а також
переведення статусу квартири з
житлового в нежитловий фонд та
нотаріального посвідчення угоди;

- 25 квітня 2008 року між ОСОБА_4 для
придбання зазначеної квартири у
Кредитній спілці „Авіаційних
робітників Міністерства оборони
України" оформлено кредит на суму 180 000
гривень. Усі сплати по кредиту
здійснювалися своєчасно без затримок
та на сьогоднішній день заборгованість
повністю погашена. Сума сплачених
позивачкою процентів за весь період
договору склала 237 600 гривень;

- ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 не виконали
домовленості згідно яких позивач
мала купити квартиру АДРЕСА_1 та
уникали контакту з позивачем, а у
подальшому - 22 жовтня 2008 року
подарували дану квартиру -
ОСОБА_7;ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 після
відчуження спірної квартири іншій
особі, відмовилися повернути ОСОБА_4
отриманий від неї завдаток - 42500 доларів
США та спричинили також матеріальні
збитки у вигляді суми сплачених
позивачем процентів по кредитному
договору, який оформлений у Кредитній
спілці „Авіаційних робітників
Міністерства оборони України" з метою
отримання коштів на придбання
квартири.

Проте повністю погодитися з такими
висновками суду першої інстанції не
можна.

Згідно із чч. 1, 3 ст. 635 ЦК України
попереднім є договір, сторони якого
зобов'язуються протягом певного строку
(у певний термін) укласти договір в
майбутньому (основний договір) на
умовах, встановлених попереднім
договором. Зобов'язання, встановлене
попереднім договором, припиняється,
якщо основний договір не укладений
протягом строку (у термін),
встановленого попереднім договором,
або якщо жодна із сторін не направить
другій стороні пропозицію про його
укладення. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК
України виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є
грошова сума або рухоме майно, що
видається кредиторові боржником у
рахунок належних з нього за договором
платежів, на підтвердження
зобов'язання і на забезпечення його
виконання. Якщо не буде встановлено, що
сума, сплачена в рахунок належних з
боржника платежів, є завдатком, вона
вважається авансом.

Таким чином, внесення завдатку як
способу виконання зобов'язання може
мати місце лише в разі наявності
зобов'язання, яке повинно було виникати
на підставі договорів купівлі-продажу
квартири.

Тобто внесення завдатку може мати
місце лише за наявності зобов'язання,
яке випливає з договору.

При цьому сторонами попереднього
договору у встановленій законом формі
не укладалося, грошові кошти
передавалися відповідачам за
письмовою розпискою від 25.04.2008 року,
згідно якої ОСОБА_4 передала, а ОСОБА_5,
ОСОБА_2, ОСОБА_6 отримали 42500 доларів США
( фактично отримано на руки суму у
гривні - 212500 грн.) в якості 50%
попередньої оплати за квартиру
АДРЕСА_1.

Відповідно до вимог статей 635, 657 ЦК
України попередній договір
купівлі-продажу квартири має бути
укладений у письмовій формі з
обов'язковим нотаріальним
посвідченням, оскільки попередній
договір укладається у формі,
встановленій для основного договору.

У разі недодержання сторонами вимоги
закону про нотаріальне посвідчення
договору такий договір є нікчемним (ст.
220 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 236 ЦК України
нікчемний правочин або правочин,
визнаний судом недійсним, є недійсним з
моменту його вчинення. Якщо за
недійсним правочином права та
обов'язки передбачалися лише на
майбутнє, можливість настання їх у
майбутньому припиняється.

Тому отримані відповідачами 212500 грн.
за письмовою розпискою від 25.04.2008 року
не є завдатком, а в силу ст. 1212 ЦК
України є безпідставно набутим майном,
що підлягає поверненню.

В засіданні судової колегії
представником відповідача ОСОБА_2
заявлено, що під час розгляду справи в
суді першої інстанції в судовому
засіданні 03.09.2013 року нею усно заявлено
про застосування позовної давності.

Проте відповідно до прослуханого диску
технічного запису судового засідання
03.09.2013 року та 05.09.2013 року (день
постановлення рішення) не вбачається,
що представником відповідача
заявлялося би клопотання про
застосування позовної давності.

Згідно з ч.3 ст. 267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 30 ЦПК України
сторонами в цивільному процесі є
позивач і відповідач.

Таким чином під час розгляду справи в
суді закон наділяє правом подання
(здійснення) заяви про позовну
давність, як позивача (визнання
причини пропуску строку позовної
давності поважними та захисту
порушеного права) так і відповідача
(застосування позовної давності у
зв`язку із пропуском строку в межах
якого особа може звернутися до суду для
захисту порушеного права, як підстави
для відмови у задоволенні позову).

Згідно листа Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 10-70/0/4-13 від
16.01.2013 року «Про окремі питання
застосування строків позовної
давності» заява позивача про
поновлення строку позовної давності (ч.
5 ст. 267 ) не означає, що подана заява
відповідачем про застосування (сплив)
позовної давності, є наслідком відмови
у позові, якщо він обґрунтований.

Отже закон не ототожнює заяви сторін -
позивача про визнання причини
пропуску строку позовної давності
поважними та захисту порушеного права
(так зване «поновлення строку позовної
давності») та відповідача про
застосування строку позовної давності.
Вказані заяви сторін подаються ними у
разі, якщо сторони вважають, що строк
позовної давності сплив. При цьому
наявність заяви позивача про
поновлення строку позовної давності
не означає, що подана заява
відповідачем про застосування (сплив)
позовної давності, є наслідком відмови
у позові, якщо він обґрунтований.

Тобто не здійснення заяви відповідачем
заяви про застосування (сплив) позовної
давності під час розгляду в суді
першої інстанції, у якій він
(представник) приймав участь позбавляє
його в суді апеляційної інстанції
права на подання такої заяви і
посилатися на пропуск (сплив) позовної
давності, як на самостійну підставу
скасування оскаржуваного рішення
районного суду.

Згідно зі статтею 533 ЦК України грошове
зобов'язання має бути виконане у
гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено
грошовий еквівалент в іноземній
валюті, сума, що підлягає сплаті у
гривнях, визначається за офіційним
курсом відповідної валюти на день
платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.
Використання іноземної валюти, а також
платіжних документів в іноземній
валюті при здійсненні розрахунків на
території України за зобов`язаннями
допускається у випадках порядку та на
умовах, встановлених законом.

Тобто законодавець не забороняє
визначати грошовий еквівалент
грошового зобов`язання в іноземній
валюті, але в будь-якому випадку сума,
що підлягає сплаті у гривнях
визначається за офіційним курсом
відповідної валюти на день платежу.

Дана норма регулює відносин сторін у
грошовому зобов`язанні, де предметом є
іноземна валюта еквівалент якої у
національній валюті визначається
сторонами відповідно до ч.2 ст. 533 ЦК
України.

Як вбачається зі змісту розписки від
25.04.2008 року відповідачами фактично
отримані від позивача грошові кошти у
гривнях в розмірі 212500 грн., внаслідок
чого у суду першої інстанції не було
підстав вважати , що відповідачами
отримані долари США та не було підстав
стягувати кошти із застосовуванням
курсу НБУ долара США до гривні.

При таких обставинах рішення суду
першої інстанції про стягнення з
відповідачів грошової суми
еквівалентної 42500 доларів США із
застосуванням курсу НБУ гривні до
долара США не можуть залишатися в силі
і підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про стягнення з
відповідачів грошових коштів за
розпискою від 25 квітня 2013 року в сумі
212500 грн.

При цьому відповідачі отримували
кошти, як власники квартири АДРЕСА_1 у
рівних частках. Тому вирішуючи питання
про стягнення з відповідачів
безпідставно набутих грошових коштів,
судова колегія вважає, що відповідачі
мають повернути отримані гроші також у
рівних частках. Тому стягненню
виходячи із суми 212500 грн. підлягає по
70833 грн. 33 коп. з кожного.

Судова колегія не погоджується і з
висновком суду першої інстанції в
частині стягнення матеріальних
збитків у зв'язку з ухиленням
відповідачів від виконання
домовленості.

Судом першої інстанції встановлено, що
25 квітня 2008 року між ОСОБА_4 для
придбання у відповідачів квартири у
Кредитній спілці „Авіаційних
робітників Міністерства оборони
України" оформила кредит на суму 180 000
гривень. Усі сплати по кредиту
здійснювалися своєчасно без затримок
та на сьогоднішній день заборгованість
повністю погашена. Сума сплачених
позивачем процентів за весь період
договору склала 237 600 гривень.

Як вбачається із кредитного договору №
164/08 від 25.04.2008 року укладеного між
Кредитною спілкою „Авіаційних
робітників Міністерства оборони
України і ОСОБА_4 кредитодавець
зобов`язується надати позичальнику
кредит в сумі 180000 грн., а позичальник
повернути кредит та сплатити проценти
на умовах встановлених договором.
Згідно п. 1.2. кредитного договору сума
кредиту використовується на цілі:
житловий ремонт квартири (а. с. 10).

Отже укладення позивачем кредитного
договору переслідувало отримання
кредитних коштів для ремонту квартири
і не пов`язано із придбанням ОСОБА_4
квартири у відповідачів.

Суд першої інстанції на зазначене
уваги не звернув і набув хибного
висновку про спричинення
відповідачами невиконанням
зобов`язання щодо продажу належної їм
квартири позивачу збитків у вигляді
виплати тіла кредиту і процентів за
кредитним договором укладеним
позивачем спеціально для придбання
квартири відповідачів.

До того ж виконання позичальником
умов добровільно укладеного ним
кредитного договору, не може
вважатися матеріальними збитками в
розумінні ЦК України.

За таких обставин рішення суду в цій
частині підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні позовних вимог про
стягнення матеріальних збитків.

В частині відмови у задоволенні
позовних вимог про відшкодування
моральної шкоди рішення фактично не
оскаржується і тому в апеляційному
порядку не переглядається, а відтак
підлягає залишенню без змін.

Таким чином суд ухвалив помилкове
рішення через неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права, які призвели до неправильного
вирішення справи в частині задоволення
позовних вимог про стягнення суми
завдатку в доларах США та стягнення
матеріальних збитків.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог. Тому з
відповідачів слід стягнути на користь
позивача судовий збір пропорційно
задоволеним вимогам в сумі 2125 грн. у
рівних частках тобто по 708 грн. 33 коп. з
кожного.

Судова колегія доходить до висновку
про те, що апеляційна скарга
представника підлягає частковому
задоволенню, рішення суду першої
інстанції в частині задоволення
позовних вимог про стягнення суми
завдатку із застосуванням еквіваленту
в доларах США та стягнення
матеріальних збитків підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про стягнення безпідставно набутих
грошових коштів в сумі 212500 грн. в рівних
частках з кожного, про відмову у
задоволенні позовних вимог про
стягнення матеріальної шкоди.

На підставі викладеного і керуючись
ст. ст. 303, 307, 309, 313, 317 ЦПК України,
судова колегія -

В И Р І
Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 05 вересня 2013 року в частині
задоволення позовних вимог про
стягнення суми завдатку та стягнення
матеріальних збитків - скасувати та
ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на
користь ОСОБА_4 у рівних частках 212500
грн. тобто по 70833 грн. 33 коп. з кожного.

Відмовити у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
стягнення матеріальних збитків в сумі
237600 грн.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на
користь ОСОБА_4 у рівних частках
судовий збір в сумі 2125 грн. тобто по 708
грн. 33 коп. з кожного.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, проте може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20 днів з
дня набрання законної сили рішенням
суду.

Головуючий
О.М. Таварткіладзе

Судді:
Л.Л. Троїцька

В.П. Фальчук