КОТОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
Справа № 505/3349/13-ц
Провадження № 2/505/1426/2013
РІШЕННЯ

Іменем України

07.10.2013 року Котовський міськрайонний
суд Одеської області у складі:

головуючого – судді Бондаренко Н.В.

при секретарі – Шершун О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Котовськ Одеської
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл
спільного майна подружжя, суд, –

ВСТАНОВИВ:

До Котовського міськрайонного
суду надійшла цивільна справа за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл
спільного майна подружжя. Свої позовні
вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що з 20.10.1992
року він перебував у шлюбі з
відповідачкою, на підставі рішення
суду від 15.11.2006 року їх шлюб було
розірвано. У спільному шлюбі ними було
нажито наступне майно, яке він оцінює у
такому розмірі: телевізор – 550 грн.,
відеомагнітофон – 660 грн., крісло – 400
грн., стіл – 360 грн., комп’ютер – 6600 грн.,
книги (24 т. підписка ОСОБА_3) – 480 грн.,
книги (22 шт. підписка Дитяча література)
– 440 грн., електричний камін 1КВт – 320
грн., електричний камін 0,5 КВт – 200 грн.,
відеокасети (60 шт.) – 600 грн., загалом –
10610 грн. Свою долю позивач оцінює у сумі
– 5305 грн. Крім того, в шлюбі була
приватизована квартира АДРЕСА_1. За
оцінкою Балтського БТІ вартість
квартири складає 80417 грн.. Квартира
приватизована на ім’я позивача,
відповідачки та ОСОБА_4 – дочки
відповідачки від першого шлюбу. В
період шлюбу позивач провів добудову
приміщень №№ 1-1, 1-2, І, ІІ. ОСОБА_4 на цей
момент з ними не проживала та не
приймала участі в поліпшенні спільного
майна. Прибудовані домобудівлі оцінені
у такому розмірі: відкрита веранда – 2661
грн, полу підвал – 11362 грн., жила
достройка – 34752 грн. Позивач вважає, що
проведені поліпшення належать йому та
відповідачці. Також позивач вказує на
те, що ним витрачено на проведення
реєстрації проведених поліпшень суму
1224,5 грн., без участі відповідачки.

Таким чином, свою долю у спільно
нажитому майні позивач оцінює у
розмірі – 41464,33 грн.

З огляду на вищенаведене
позивач просить суд провести розподіл
майна, набутого ним у шлюбі з ОСОБА_2,
виділивши йому комп’ютер вартістю 6600
грн. та грошову компенсацію за майно,
яке переходить до відповідачки у
розмірі – 34864 грн.

У судове засідання позивач
та його представник не прибули, позивач
надав заяву про відкладення розгляду
справи у зв’язку з поданням ним заяви
до Балтської податкової інспекції.

У попередніх судових засіданнях
представник позивача – ОСОБА_5.В. позов
підтримував, просив задовольнити
позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник
ОСОБА_6 в судовому засіданні проти
задоволення позову заперечували,
посилаючись на те, що позивач на
протязі шлюбу не мав кошт на закупівлю
та будівництво прибудови, що також
позивачкою було взято у борг у ОСОБА_7
24390 грн.

Відповідач у судове засідання не
з’явився повідомлений належним чином,
однак у попередніх судових засіданнях
заперечував проти задоволення позову.

За змістом ст. ст. 11, 27 ЦПК України особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми процесуальними
правами на власний розсуд.

Суд, вислухавши пояснення
учасників процесу, дослідивши письмові
матеріали справи, дійшов наступного
висновку.

Правовідносини, які виникли між
сторонами урегульовані нормами
Цивільного кодексу України, та
Сімейного кодексу України..

Вислухавши пояснення представника
позивача, представника відповідача,
відповідача та дослідивши матеріали
справи, суд вважає, що позов підлягає
частковому задоволенню за наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
справи судами вже розглядалась.
Рішенням Балтського районного суду
Одеської області від 12 листопада 2012
року позов задоволено частково
стягнуто з відповідача на користь
позивача 31863,53грн.Ухвалою апеляційного
суду Одеської області від 05 лютого 2013
року рішення Балтського районного суду
Одеської області від 12 листопада 2012
року залишено без змін. Ухвалою Вищого
Спеціалізованого Суду України від 22
травня 2013 року рішення Балтського
районного суду Одеської області від 12
листопада 2012 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
05 лютого 2013 року.

Згідно з нормою ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності.

При поділі майна суд враховує, якщо між
подружжям не досягнуто згоди про
спосіб поділу спільного майна, то за
позовом подружжя або одного з них суд
може постановити рішення: про поділ
майна в натурі, якщо це можливо без
шкоди для його господарського
призначення; про розподіл речей між
подружжям з урахуванням їх вартості та
частки кожного з подружжя в спільному
майні; про присудження майна в натурі
одному з подружжя, з покладенням на
нього обов'язку компенсувати другому з
подружжя його частку грішми.

При цьому суд також може брати до уваги
інтереси неповнолітніх дітей або
інтереси одного з подружжя, що
заслуговують на увагу, та при вирішенні
спору щодо розподілу майна за певних
обставин суд може відступити від
принципу рівності частин подружжя.

Відповідно до ст.ст. 68,69 СК України,
розірвання шлюбу не припиняє права
спільної сумісної власності на майно,
набуте за час шлюбу. Розпорядження
майном, що є об'єктом права спільної
сумісної власності, після розірвання
шлюбу здійснюється співвласниками
виключно за взаємною згодою,
відповідно до ЦК України. Дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності незалежно від розірвання
шлюбу.

Статтями 70,71 СК України
встановлено, що у разі поділу майна, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Майно, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, ділиться між ними в натурі.

Неподільні речі присуджуються одному з
подружжя. Присудження одному з
подружжя грошової компенсації замість
його частки у праві спільної сумісної
власності на майно, допускається лише
за його згодою.

Відповідно до ст. 368 ЦК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що з 20 жовтня 1992 року
до 15 листопада 2006 року перебували у
зареєстрованому шлюбі, від шлюбу
мають доньку Богдану ІНФОРМАЦІЯ_1.

Виходячи з заявленого обсягу майна,
наявність якого обидві сторони
визнали, за час шлюбу сторонами нажито
певне майно телевізор, відеомагнітофон
, крісло , стіл, комп’ютер, книги (24 т.
підписка ОСОБА_3) , книги (22 шт. підписка
Дитяча література), електричний камін
1КВт , електричний камін 0,5 КВт,
відеокасети (60 шт.).

Також позивач просив стягнути з
відповідачки 50% компенсації за
придбані будівельні матеріали в сумі
26141,52грн., та 50% оплати будівництва стін
та їх штукатурки в сумі 5722,01 грн., 50%
оплати витраченої на різні узгодження
у сумі 1912,89 грн., 50% вартості
вищевказаного майна у сумі 6097 грн.

Відповідачка вказувала на суму боргу,
яка нею була взята у борг для
будівництва прибудови у розмірі 24633,90
грн. з урахуванням індексу інфляції,
яка становить 72750,02 грн.

За ч.4 ст.65 СК України договір, укладений
одним із подружжя в інтересах сім'ї
створює обов'язки для другого з
подружжя, якщо майно, одержане за
договором, використане в інтересах
сім'ї.

Таке правило визначає підстави
виникнення зобов'язання у другого з
подружжя. Той з подружжя, хто не брав
безпосередньо участі в укладенні
договору, стає зобов'язаною стороною
(боржником), якщо договір було укладено
другим із подружжя в інтересах сім'ї;
майно, одержане за договором,
використане в інтересах сім'і.
Поєднання вказаних підстав надає
можливості розглядати другого з
подружжя як зобов'язану особу,
незважаючи на те, що така особа не брала
особисто участі в укладенні договору. З
цього випливає, що закон при вирішенні
цього питання закріплює не
суб'єктивний, а об'єктивний підхід,
оскільки не пов'язує виникнення
обов'язку другого з подружжя з фактом
надання ним згоди на укладення
правочину. Навіть якщо другий з
подружжя не знав про укладення
договору він вважатиметься
зобов'язаною особою, якщо об'єктивно
цей договір було укладено в інтересах
сім'ї та одержане майно було
використано в інтересах сім'ї.

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено рішенням Балтського
районного суду Одеської області від 23
серпня 2006 року відповідач ОСОБА_2 взяла
у борг у ОСОБА_7 24633 грн. 90 коп., з яких на
теперішній час повернута уся сума .

Оцінюючи обставини, на які посилається
відповідач, суд дійшов висновку, що
зазначений борг є спільним
зобов'язанням подружжя, тому як дата
позики практично збігається з датою
придбання будівельних матеріалів та
свідчить про використання таких в
інтересах сім'ї.

Отже, вирішуючи питання про розподіл
спірного майна, суд виходить з
принципу рівності та справедливості,
враховуючи й інтереси сторін щодо його
розподілу, вартості майна, яке
залишається у власності сторін.

Щодо способу розподілу нерухомого та
рухомого майна, на думку суду у
найбільш практичний спосіб розподілу
майна, виходячи з того, що воно
знаходиться у будинку зі спірною
прибудовою залишити у власності
відповідача, стягнувши його вартість
на користь позивача.

Відповідно до ч. ч. 2-3 ст. 372 ЦК України, у
разі поділу майна, що є у спільній
сумісній власності, вважається, що
частки співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом. За рішенням суду частка
співвласника може бути збільшена або
зменшена з урахуванням обставин, які
мають істотне значення. У разі поділу
майна між співвласниками право
спільної сумісної власності на нього
припиняється.

При поділі майна чинним є правило про
рівність часток усіх співвласників,
якщо інше не встановлене законом,
домовленістю співвласників або судом.
Суду дається право з посиланням на
обставини, що мають істотне значення,
та із зазначенням у мотивувальній
частині судового рішення про те, чому
суд визнав ці обставини такими,
збільшити або зменшити частку, яка
присуджується кожному із
співвласників. Відповідно до ч. 2 ст. 70
Сімейного кодексу підставою для
зменшення частки у разі поділу майна
подружжя можуть бути такі обставини:
один із подружжя не дбав про
матеріальне становище сім'ї, приховав,
знищив або пошкодив спільне майно,
витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.
Суду надається право збільшити частку
одного із подружжя у спільному майні,
якщо з ним проживають діти, а також
непрацездатні повнолітні син, дочка,
якщо розмір аліментів, які вони
одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку та лікування.

Таким чином, суд вважає за необхідне
стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9
39874,42 грн. компенсації частки майна та
розподілити боргові зобов'язань (72750,02 :
2=36175,01грн. , таким чином 39874,42 – 36175,01 =
3699,41 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. До судових витрат
згідно зі ст. 79 ЦПК України
відносяться судовий збір та витрати,
пов'язані з розглядом справи, зокрема,
витрати на інформаційно-технічне
забезпечення; витрати на правову
допомогу; витрати сторін та їх
представників, що пов'язані з явкою до
суду; витрати, пов'язані із залученням
свідків, спеціалістів, перекладачів та
проведенням судових експертиз;
витрати, пов'язані з проведенням огляду
доказів за місцем їх знаходження та
вчиненням інших дій, необхідних для
розгляду справи.

Керуючись ст.10, 11, 60, 88, 213-215
ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розподіл спільного майна
подружжя – задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 різницю виділеного майна у сумі
3699 гривень 41 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 судові витрати за сплачений
судовий збір у сумі 235,69 гривень.

Рішення може бути оскаржено
до апеляційного суду, протягом десяти
днів з дня його проголошення, шляхом
подачі апеляційної скарги, через суд
першої інстанції.

Суддя
Бондаренко
Н.В.