АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Головуючий у 1 й інстанції -
Черновський Г.В. Доповідач -
Слоквенко Г.П.Категорія 46
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2013 року
м.
Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської
області у складі:

Головуючого: - Слоквенка Г.П.,

Суддів: - Максюти Ж.І.,
Кочкової Н.О.,

при секретарі: Пантелеєвій
Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_6 про поділ майна подружжя, за
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про розподіл
майна за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на
рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 04 листопада 2013
року, -

ВСТАНОВИВ:

19 серпня 2013 року ОСОБА_5 звернулась до
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_6
про поділ майна подружжя. В
обґрунтування позовних вимог посилася
на те, що перебувала у зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_6 з 13 серпня 1988 року, який
рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 30 листопада 2011
року був розірваний. Під час
перебування у шлюбі позивачем та
відповідачем за спільні кошти було
придбано майно, а саме: домоволодіння
АДРЕСА_2 та земельна ділянка, на якій
розташоване дане домоволодіння;
квартира АДРЕСА_1; автомобіль марки КІА
Сееd, д/н НОМЕР_2; гараж у гаражному
кооперативі «Автомобіліст» за адресою:
м. Дніпропетровськ, перший тупик
Запорізького шосе. Загальна вартість
зазначеного майна на сьогоднішній день
становить 2 135 000,00 грн. З урахуванням
уточнень, просила суд, поділити спільно
набуте сторонами під час перебування у
шлюбі майно, наступним чином: визнати
за нею право власності на
домоволодіння та земельну ділянку,
припинивши право власності
відповідача на дане майно, визнати за
ОСОБА_6 право власності на квартиру,
автомобіль та гараж, виплативши
останньому різницю вартості
поділеного майна у сумі 402 000,00 грн. ( а.с.
3-7, 64-67).

Також в серпні 2013 року до суду з позовом
про розподіл майна звернувся ОСОБА_6 З
урахуванням уточнень, просив суд
визнати за ним право власності на 1/2
частину майна, набутого подружжям під
час перебування у шлюбі, а саме:
квартири АДРЕСА_1, домоволодіння та
земельної ділянки, розташованих у
АДРЕСА_2, автомобіля КІА Сееd,

д/н НОМЕР_2, гаражу у гаражному
кооперативі «Автомобіліст» за адресою:
м. Дніпропетровськ, перший тупик
Запорізького шосе ( а. с. 78-79, 103-105).

Ухвалою суду від 29 жовтня 2013 року
провадження по даній цивільній справі
було об'єднано з позовними вимога,
заявленими ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про
розподіл майна по цивільній справі
№201/9762/13-ц ( а. с. 72).

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 04 листопада 2013
року позов ОСОБА_5 - задоволено
частково. У задоволенні позову ОСОБА_6
до ОСОБА_5 про розподіл майна -
відмовлено.

Виділено в натурі та визнано за ОСОБА_5
у повному обсязі право власності на:
домоволодіння (будинок, гараж, літня
кухня, земельна ділянка), що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.
Припинено право власності ОСОБА_6 на 1/2
частку цього домоволодіння.

Виділено в натурі та визнано за ОСОБА_6
у повному обсязі право власності на
квартиру за адресою: АДРЕСА_1;
автомобіль НОМЕР_3; гараж у гаражному
кооперативі «Автомобіліст» за адресою:
м. Дніпропетровськ, Перший тупик
Запорізького шосе.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6
різницю у вартості поділеного між
подружжям майна в розмірі 402 000 грн.
Вирішено питання розподілу судових
витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6
посилаючись на неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального права та порушення
норм процесуального права, ставить
питання про скасування рішення суду та
ухвалення нового про задоволення його
позовних вимог у повному обсязі та
відмови у позові ОСОБА_5.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 перебував
у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 з 13
серпня 1988 року, який рішенням
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 30 листопада 2011
року був розірваний (а. с. 12, 13-14).

18 жовтня 1995 року між ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 з одного боку, та ОСОБА_5 з
другого - був укладений договір
купівлі-продажу, посвідчений державним
нотаріусом Сьомої дніпропетровської
державної нотаріальної контори
Слободян Е.Б. та зареєстрований в
реєстрі за № 4-4006, за умовами якого
ОСОБА_5 придбала квартиру АДРЕСА_1,
вартість якої на сьогоднішній день
становить 490 000 грн. (а. с. 84).

Відповідно до договору купівлі-продажу
домоволодіння від 13 червня 2003 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_11 та
зареєстрованого в реєстрі за № 2220,
ОСОБА_5 придбала домоволодіння АДРЕСА_2,
вартість якого на сьогоднішній день
становить 1 230 000 грн. (а. с. 82).

Також судом було встановлено, що
відповідно до договору купівлі-продажу
земельної ділянки від 13 червня 2003 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_11 та
зареєстрованого в реєстрі за № 2224,
ОСОБА_5 придбала земельну ділянку,
розташовану АДРЕСА_2, вартість якої на
сьогоднішній день становить 240 000 грн.
(а. с. 83).

Під час перебування у шлюбі сторонами
було також придбано: автомобіль марки
КІА Сееd, д/н НОМЕР_2, вартість якого на
сьогоднішній день становить 130 000 грн.,
та гараж у гаражному кооперативі
«Автомобіліст» за адресою: м.
Дніпропетровськ, Перший тупик
Запорізького шосе, вартістю на
сьогоднішній день 45 000 грн. Загальна
вартість спірного майна становить 2 135
000 грн.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_5, суд 1 інстанції виходив із того,
що позивачкою ОСОБА_5 спірне майно було
придбано під час перебування у шлюбі з
ОСОБА_6 та є спільним сумісним майном
подружжя. Суд виходив із того, що між
сторонами склалися вкрай гострі
відносини, проживання разом в одному
будинку та спільне користування ним
неможливо.

Тому суд задовольнив частково позовні
вимоги ОСОБА_5 поділивши майно, яке було
набуте сторонами під час перебування у
шлюбі, виділивши ОСОБА_5,
домоволодіння, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_2, припинивши право
власності ОСОБА_6 на 1/2 частку цього
домоволодіння; виділивши ОСОБА_6 та
визнавши за ним право власності на:
квартиру за адресою: АДРЕСА_1;
автомобіль НОМЕР_3; гараж у гаражному
кооперативі «Автомобіліст» за адресою:
м. Дніпропетровськ, Перший тупик
Запорізького шосе. А розглядаючи
позовні вимоги ОСОБА_6 суд прийшов до
висновку, що, оскільки право власності
ОСОБА_6 на 1/2 частину набутого під час
перебування у шлюбі з ОСОБА_6 майна є
очевидним, визнається та сторонами не
заперечується, відсутні підстави для
визнання в судовому порядку режиму
спільного володіння сумісним майном.
Суд також прийняв до уваги, що у сторін
наявні непорозуміння з приводу
володіння майном, яке придбане ними під
час перебування у шлюбі, а визнання
права власності на 1/2 частину такого
майна за стороною не вирішить
зазначених непорозумінь що його
володіння, оскільки ОСОБА_6 не бажає
необхідним розподілити спільне майно.

Вказані висновки зроблені судом без
порушення норм матеріального та
процесуального права, оскільки згідно
із ст. 60 СК України, набуте подружжям за
час шлюбу, належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної
власності незалежно від того, що один з
них не мав з поважних причин (навчання,
ведення домашнього господарства,
догляд за дітьми, хвороба тощо)
самостійного заробітку (доходу).
Статтею 63 ЦК України, передбачено, що
дружина та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленість
між ними.

За змістом ч. 3 ст. 368 ЦК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя. Частиною 1
ст. 70 СК України та ст.ст. 370, 372 ЦК
України передбачено, що у разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 України майно, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі.

Згідно п.23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року №11 "Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя", вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що

підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368
ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК
можуть бути будь-які види майна, за
винятком тих, які згідно із законом не
можуть їм належати (виключені з
цивільного обороту), незалежно від
того, на ім'я кого з подружжя вони були
придбані чи внесені грошовими коштами,
якщо інше не встановлено шлюбним
договором чи законом.

Крім того, відповідно до п.6 ч.І ст.3 ЦК
України загальними засадами
цивільного судочинства є
справедливість, добросовісність та
розумність. Виходячи із того, що ОСОБА_5
отримала у власність і фактично
користується домоволодінням, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 з
речами побутового вжитку, які були
придбані у період шлюбу, що в ньому
знаходяться, і відповідач не заявляв
позову про їх розподіл, апеляційний суд
погоджується із висновком суду 1
інстанції про те, що виділення
позивачці у натурі цього
домоволодіння, не суперечитиме засадам
справедливості цивільного
законодавства.

Доводи апеляційної скарги щодо
неналежної оцінки майна яке підлягало
розподілу, не можуть бути враховані як
підстава для скасування рішення,
оскільки згідно з п. 22 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 21
грудня 2007 року № 11 "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя") поділ спільного майна
подружжя здійснюється за правилами,
встановленими статтями 69 - 72 СК України
та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що
підлягає поділу, визначається за
погодженням між подружжям, а при
недосягненні згоди - виходячи з дійсної
його вартості на час розгляду справи.

За таких обставин посилання в
апеляційній скарзі ОСОБА_6 на те, що
рішення суду у цій частині є
несправедливим, оскільки станом на
жовтень 2013 року дійсна вартість майна
перевищує визначену судом, - не можна
прийняти до уваги, оскільки в суді 1
інстанції відповідач клопотань про
оцінку майна не заявляв і не просив
призначити товарознавчу експертизу
для визначення його ринкової ціни.
Відсутнє таке клопотання і в
апеляційній скарзі, а згідно із ч.І ст.
60, ч.З ст. 10 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
позовних вимог або заперечень.

Не являється підставою для скасування
рішення суду і посилання апелянта на
те, що уточнена позовна заява ОСОБА_5
від 09 жовтня 2013 року позивачкою не
підписувалась, а апелянтом в судовому
засіданні позов не визнався, не
підтверджуються матеріалам справи та
не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до п.25 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року N 11 "Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" вирішуючи
питання про поділ майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, зокрема неподільної речі,
суди мають застосовувати положення
частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової
згоди одного з подружжя на отримання
грошової компенсації та попереднього
внесення другим із подружжя
відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду. За
відсутності такої згоди присудження
грошової компенсації може мати місце з
підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови
звернення подружжя (одного з них) до
суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та
попереднього внесення на депозитний
рахунок суду відповідної грошової
суми.

Із матеріалів справи вбачається, що
загальна вартість спірного майна
становить 2 135 000,00 грн., частка кожного з
подружжя на майно, придбаного під час
перебування у

шлюбі є рівною, тобто становить 1 067 500,00
грн. для кожного. Тому суд, врахувавши,
що вартість майна, право власності на
яке визнано за ОСОБА_5 перевищує на 402
500,00 грн. вартісті майна, право
власності на яке визнано за ОСОБА_6,
стягнув з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6
різницю у вартості поділеного між
подружжям майна, а саме: 402 000 (чотириста
дві тисячі) грн. 00 коп., фактично не
вирішивши питання про передачу цих
грошових коштів ОСОБА_6

Із такими висновками суду у повній мірі
погодитись неможливо, оскільки вони
зроблені з порушенням вищезазначених
норм матеріального права, які
регулюють правовідносини по
припиненню права власності,
присудженню компенсації, що згідно із
ст. 309 ЦПК України є підставою для зміни
рішення суду.

При розгляді справи у апеляційному
суді встановлено, що ОСОБА_5 було
перераховано грошову компенсацію
вартості 1/2 домоволодіння (будинок,
гараж, літня кухня, земельна ділянка),
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, в
сумі 402 000 грн. на депозитний рахунок ТУ
ДСА у Дніпропетровській області, що
підтверджується представленим
позивачкою меморіальним ордером №469506
від 12 грудня 2013 року та довідкою ТУ ДСА
у Дніпропетровській області №2850/13 від
13.12.2013 року.

За таких обставин апеляційний суд
вважає, що рішення підлягає зміні в
частині передачі ОСОБА_6 коштів в сумі
402 000 грн., які перераховані ОСОБА_5 на
депозитний рахунок ТУ ДСА в
Дніпропетровській області, у
відповідності до вимог ст. 71 СК України
та ст. 365 ЦК України, з виключенням з
резолютивної частини рішення
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 04 листопада 2013
року абзацу 6, яким стягнуто з ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_6 різницю у вартості
поділеного між подружжям майна.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 309, 316 ЦПК
України, апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 -
задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 04
листопада 2013 року - змінити.

Доповнити резолютивну частину рішення
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 04 листопада 2013
року, абзацом наступного змісту:
«Грошові кошти покладені ОСОБА_5 на
депозитний рахунок НОМЕР_4 у ГУ ДКСУ у
Дніпропетровській області МФО 805012, як
компенсація за ? частину домоволодіння,
розташованого за адресою: АДРЕСА_2, в
розмірі 402000 гривень, передати
відповідачу ОСОБА_6.

Абзац 6 рішення Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 04
листопада 2013 року, - виключити.

В інший частині рішення Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
04 листопада 2013 року - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: