У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.11.2013 року
місто Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області Семерак І.О.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Ужгороді подання
державного виконавця міського відділу
державної виконавчої служби
Ужгородського міськрайонного
управління юстиції про тимчасове
обмеження у праві виїзду за кордон
громадянина України ОСОБА_1, -

ВСТАНОВИВ:

До Ужгородського міськрайонного суду з
поданням звернувся державний
виконавець МВ ДВС Ужгородського МРУЮ
ОСОБА_2 про встановлення тимчасового
обмеження у праві виїзду за кордон
громадянина України ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1

В обґрунтування вимог у поданні
зазначається, що на виконанні в МВ ДВС
Ужгородського МРУЮ знаходиться
виконавче провадження по примусовому
виконанню виконавчого листа №2п-9113 від
21.02.2011 року виданого Ужгородським
міськрайонним судом Закарпатської
області, про стягнення з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_3 аліментів на утримання
сина ОСОБА_4

Відповідно до ч.2 ст.377-1ЦПК України суд
негайно розглядає подання, зазначене в
частині першій цієї статті, без виклику
чи повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

Дослідивши матеріали подання, суд
приходить до висновку, що подання є
необґрунтованим та таким, що не
підлягає до задоволення виходячи з
наступного.

Так, як вбачається з матеріалів
подання, на виконанні МВ ДВС
Ужгородського МРУЮ знаходиться
виконавче провадження по примусовому
виконанню виконавчого листа №2п-9113 від
21.02.2011 року виданого Ужгородським
міськрайонним судом Закарпатської
області, про стягнення з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_3 аліментів на утримання
сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 300
грн. щомісячно починаючи з 21.10.2010 року.

Разом з тим, згідно ст.33 Конституції
України, кожному, хто на законних
підставах перебуває на території
України, гарантується свобода
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишати
територію України за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України» від 21 січня 1994 року регулює
порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в'їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок, визначає
випадки тимчасового обмеження права
громадян на виїзд з України і
встановлює порядок розв'язання спорів
у цій сфері.

Як передбачено п.2 ст. 6 цього Закону,
підставою для тимчасового обмеження у
праві виїзду за кордон є наявність
невиконаних зобов'язань, але лише до
моменту виконання зобов'язань, або
забезпечення зобов'язань заставою,
якщо інше не передбачено міжнародним
договором України.

Статтею 377-1 ЦПК України передбачено, що
питання про тимчасове обмеження
боржника-фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Пунктом 18 ч.3 ст.11 Закону України "Про
виконавче провадження", визначено, що
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням. Тобто,
зазначене звернення здійснюється в
межах повноважень державного
виконавця як посадової особи органу
державної влади.

Таким чином, при зверненні до суду з
вказаним поданням органи державної
виконавчої служби повинні послатися на
обставини та підтвердити їх
відповідними доказами про те, що
боржник має паспорт для виїзду за
кордон, ухиляється від виконання
зобов'язань та його дії свідчать про
намір виїхати за кордон.

При цьому, як вбачається з матеріалів
справи, постанова про відкриття
виконавчого провадження з виконання
зазначеного судового рішення була
винесена 12.10.2011 року. В постанові
зазначено, що її копія була направлена
сторонам, у тому числі і боржнику, однак
в матеріалах справи відсутнє
повідомлення про вручення поштового
відправлення ОСОБА_1, що викликає
певний сумнів в тому, що боржник
взагалі обізнаний про наявну
заборгованість.

Разом з тим, при зверненні до суду із
зазначеним поданням державний
виконавець не навів жодних з
перелічених обставин, а послався, як на
підставу для обрання такого обмеження
ОСОБА_1 тільки на те, що останній має
боргові зобов'язання.

Таким чином, оцінюючи представлені
суду докази у їх сукупності, суд не
вбачає об'єктивних доказів того, що
боржник ухиляється від сплати
заборгованості, що виникла за
виконавчим листом №2п-9113 від 21.02.2011 року
виданого Ужгородським міськрайонним
судом Закарпатської області, тому не
існує підстав для встановлення
тимчасового обмеження у праві її
виїзду за кордон.

Враховуючи наявні матеріали подання,
суд приходить до висновку про те, що в
поданні відсутні необхідні дані, які в
даному випадку повинні бути зазначені
в ньому та підтвердженні відповідними
доказами згідно з вимогами діючого
законодавства України, а також
відсутні докази ухилення від виконання
зобов'язання боржником, за таких
підстав в задоволенні даного подання
слід відмовити.

Керуючись ст. 6 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України», ст. 1, 11
Закону України "Про виконавче
провадження", ст. 377-1 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

У задоволенні подання державного
виконавця міського відділу державної
виконавчої служби Ужгородського
міськрайонного управління юстиції про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
кордон громадянина України ОСОБА_1 -
відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду
Семерак І.
О.