Справа № 1327/5581/12
Головуючий у 1 інстанції: Грабовський
Провадження № 22-ц/783/2961/13
Доповідач в 2-й інстанції: Богонюк М. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2013 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого судді: Богонюка М.Я.

Суддів: Ванівського О.М., Приколоти Т.І.

При секретарі: Рванцовій О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 17 січня 2013
року, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням відмовлено в
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, треті особи - Червоноградська
державна нотаріальна контора, КП ЛОР
"Червоноградське МБТІ", ОСОБА_5, ОСОБА_6
про визнання правочинів недійсними

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким позов задовольнити.

Апелянт вважає, що рішення суду
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
при неповно з'ясованих обставинах, що
мають значення для справи, а висновки
суду не відповідають дійсним
обставинам справи.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення сторін на підтримання та
заперечення скарги, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що така
задоволенню не підлягає.

У відповідності до ч. 1 ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, ОСОБА_2 є
спадкоємицею ОСОБА_7, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1. Ще за життя ОСОБА_7
зверталась в суд з позовом до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про визнання недійсним договору
дарування квартири АДРЕСА_1, укладеного
між нею та ОСОБА_3 15 травня 2006 року, а
також визнання недійсним договору
купівлі - продажу даної квартири
укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 03
квітня 2007 року.

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 01 липня 2010 року, яке
вступило в законну силу в задоволенні
позову відмовлено.

В грудні 2012 року ОСОБА_2 звернулась в
суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання недійсним договору дарування
від 15 травня 2006 року та договору
купівлі - продажу від 03 квітня 2007 року з
підстав передбачених ст.. 203, 215 ЦК
України.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції вірно виходив з того,
що позивачем не надано належних та
допустимих доказів на підтвердження
своїх позовних вимог.

При цьому суд також зіслався на
рішення апеляційного суду Львівської
області від 01 липня 2010 року, коли судом
перевірялась законність укладення
спірних договорів.

Безпідставними є покликання апелянта
на те, що позов заявлено іншим
позивачем та з інших підстав, які ними
доведені, оскільки судом першої
інстанції дана вірна правова оцінка
обставинам справи, при тому що фактично
досліджувалося і рішення суду у
попередній справі, де було заявлено
позов про визнання недійсним правочину
з підстав передбачених ст.. 233 ЦК
України (вчинення правочину особою під
впливом тяжких для неї обставин і на
вкрай невигідних умовах), а також ст.. 228
ЦК України (вчинення правочину, що
порушує публічний порядок і який
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод
громадянина).

У відповідності до оспорюваного
договору дарування дарувальник
зберігав за собою право довічного
проживання в квартирі, яку вона
подарувала.

Дана умова була збережена у наступному
договорі купівлі - продажу спірної
квартири.

У така умова оспорюваного договору не є
порушенням вимог закону і не може бути
підставою для визнання правочину
недійсним.

Рішення апеляційного суду Львівської
області від 01 липня 2010 року
встановлено, що ОСОБА_7 не надано
доказів того, що така мала на меті
укладення договору довічного
утримання, а не договору дарування
квартири.

Таких доказів не представила і ОСОБА_2
як спадкоємець ОСОБА_7 при подачі
нового позову про оспорення даного
договору.

Також позивачем не наведено підстав
для визнання недійсним договору
купівлі - продажу спірної квартири, в
якому спадкоємець не була стороною
договору. З позовом в порядку ст.. 387, 388,
ЦК України в суд не зверталася.

Судом вірно встановлені фактичні
обставини справи, правильно
застосований матеріальний закон та
дотримана процедура розгляду
передбачена ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду.

А тому, колегія суддів не вбачає
підстав для задоволення апеляційної
скарги.

Оскільки рішенням суду першої
інстанції відмовлено в задоволенні
позову, і колегія суддів приходить до
висновку щодо законності і
обґрунтованості даного рішення, то у
відповідності до ч. 6 ст. 154 ЦПК України
слід скасувати заходи забезпечення
позову вжиті ухвалою апеляційного суду
від19 вересня 2013 року у вигляді
накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1.

Керуючись ст. ст. 156, ч.6, 303, 307 ч. 1 п. 1, 308
ч.1, 314 ч. 1 п. 1, 315 ЦПК України, колегія
суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 17 січня 2013
року - залишити без змін.

Скасувати заходи забезпечення позову
вжиті ухвалою апеляційного суду від19
вересня 2013 року у вигляді накладення
арешту на квартиру АДРЕСА_1.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили.

Головуючий:

Судді: