Справа № 203/4650/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2013 року          Кіровський
районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого – судді Маймур
Ф.Ф.,

при секретарі – Авраменко А.М.,

за участю: представника позивача –
ОСОБА_1,

представника відповідача – ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті
особи – ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про
стягнення заборгованості, –

ВСТАНОВИВ:

До Кіровського районного суду м.
Дніпропетровськ звернувся позивач
через свого представника із
вищезазначеним позовом, в
обґрунтування якого, з урахуванням
задоволення судом в ході розгляду
справи клопотання представника
позивача про залишення частини
позовних вимог без розгляду, послався
на наступне. 29 серпня 2006 року між ЗАТ КБ
«ПриватБанк», правонаступником якого є
позивач, та ОСОБА_8 було укладено
кредитний договір №DNHLAK00000588, за яким
останній отримав кредит в розмірі 200000
доларів США на купівлю автомобіля,
зобов’язавшись повернути цей кредит
до 29 серпня 2011 року щомісячними
платежами, сплативши 0,88% на місяць за
користування кредитом, а також 0,25%
щомісяця винагороди за надання
фінансового інструменту, а також інші
обов’язкові платежі. 11 вересня 2012 року
позивачу стало відомо, що позичальник
помер 17 червня 2007 року, а його
спадкоємцями є відповідачі, кожному з
яких в порядку спадкування за
позичальником належить по 1/5 від його
частки у статутного капіталу ТОВ
«Приват Лізинг», тобто по 420162 гривень.
Оскільки позичальником його кредитні
зобов’язання виконані не були і розмір
його боргу станом на 12 вересня 2012 року
склав 407811,53 доларів США, позивач просив
суд стягнути з відповідачів, як зі
спадкоємців померлого, розмір
заборгованості за вказаним вище
кредитним договором в межах вартості
успадкованого майна – по 420162 гривні з
кожного, а також судові витрати у
справі.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав,
наполягав на їх задоволенні в
наведеному вище обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 проти
задоволення позову заперечував з
підстав пропуску позивачем строку для
звернення із вимогою до спадкоємців.
Даний строк, на думку представника, має
відраховуватись не пізніше ніж з 20
жовтня 2008 року, оскільки з цієї дати
позивачу стало відомо про смерть
позичальника, до спадкоємців якого
позивач звернувся із вимогою про
погашення кредитного зобов’язання
лише 12 вересня 2012 року. На цю підставу
представник відповідача послався і в
своїх письмових запереченнях,
долучених до справи.

Інші учасники розгляду справи в судове
засідання не з’явились, про дату, час
та місце розгляду справи повідомлялись
належним чином.

Вислухавши пояснення представників
сторін та дослідивши матеріали
цивільної справи, суд приходить до
наступного висновку на підставі
нижчевикладеного.

Судом встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що 29
серпня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк»,
як кредитором, правонаступником якого
є позивач, та ОСОБА_8, як позичальником,
було укладено кредитний договір
№DNHLAK00000588, за яким позичальник отримав
кредит в розмірі 326978,9 доларів США (200000
доларів США – на купівлю автомобіля,
126978,9 доларів США – на сплату страхових
платежів), зобов’язавшись його
повернути до 29 серпня 2011 року включно
щомісячними ануїтетними платежами в
розмір 4819,28 доларів США, сплативши 0,88%
на місяць за користування кредитом,
винагороду за надання фінансового
інструменту в розмірі 0,25% від суми
кредиту щомісяця, а також інші
обов’язкові платежі відповідно до
умов кредитного договору (Т.1 а.с.8-14).

17 червня 2007 року позичальник ОСОБА_8
помер, а його спадкоємцями першої черги
за законом є в тому числі його батьки –
відповідачі по даній цивільній справі,
які своєю спільною заявою від 24 жовтня
2007 року прийняли спадщину після смерті
свого сина ОСОБА_8, а 26 листопада 2008 року
отримали свідоцтва про право на
спадщину за законом, в тому числі на
належну спадкодавцю частку в
статутному капіталі ТОВ «Приват
Лізинг» (Т.1 а.с.19, 20, 61, 68-72, 75, 77-78, 85,
118-149-153, 155, 156, 160-164).

Розмір частки померлого спадкодавця
ОСОБА_8 у статутному капіталі ТОВ
«Приват Лізинг» станом на дату його
смерті становив 30%, що дорівнювало 2100810
гривням. З урахуванням кількості
спадкоємців, відповідачам, як одним із
таких спадкоємців, належить по 1/5 від
вказаної частки, що дорівнює 420162 гривні
для кожного із відповідачів. Викладені
фактичні обставини встановлені
рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 23 листопада 2011 року по
справі №2-1782/11, яке у відповідності до
положень ст.61 ч.3 ЦПИК України має
преюдиціальне значення для розгляду
даної цивільної справи. При цьому
вказаним рішенням районного суду
вирішено стягнути з ТОВ «Приват
Лізинг» на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4 по
420162 гривні (Т.1 а.с.22-32, 253-254).

11 вересня 2012 року на адресу позивача
від ТОВ «Приват Лізинг» надійшов лист
від 05 вересня 2012 року, яким вказане
товариство на виконання своїх
договірних зобов’язань повідомило
позивача про зміну складу своїх
учасників внаслідок смерті 17 червня 2007
року одного з них – ОСОБА_8 Крім того,
ТОВ «Приват Лізинг» повідомило
позивача, що відповідачі є
спадкоємцями померлого, а також про
факт та наслідки розгляду спору таких
спадкоємців з ТОВ «Приват Лізинг»
Голосіївським районним судом м. Києва
(Т.1 а.с.21).

Судом встановлено, що листом від 12
вересня 2012 року №12/09-12 позивач
звернувся до відповідачів у справі із
вимогою про погашення ними, як
спадкоємцями померлого кредитора
ОСОБА_8, кредитної заборгованості
останнього перед позивачем за
кредитним договором №DNHLAK00000588 від 29
серпня 2006 року. Розмір такої
заборгованості виник внаслідок
невиконання позичальником в повному
обсязі своїх договірних зобов’язань і
станом на час пред’явлення вимоги
склав 407811,53 доларів США (за курсом НБУ
станом 3259637,56 гривень), з яких 175765,92
доларів США (за курсом НБУ 1404897 гривень)
– борг за тілом кредиту, 210275,93 доларів
США (за курсом НБУ 1680735,51 гривень) –
заборгованість за процентами за
користування кредитом, 21769,68 доларів
США (за курсом НБУ 174005,05) –
заборгованість по сплаті винагороди
кредитору (Т.1 а.с.15-18, 36). Однак,
відповідачі дану вимогу не виконали,
заборгованість свого спадкодавця в
межах вартості успадкованого майна не
погасили.

Правовідносини, які виникли між
сторонами у справі, окрім положень
зазначеного вище кредитного договору
та судового рішення, врегульовані
нормами ЦК України.

Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до норм ст.ст.11, 525 ЦК України
підставами для виникнення цивільних
прав та обов’язків, зокрема, є договір,
акти цивільного законодавства, а також
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства.
Одностороння відмова від зобов’язання
або одностороння зміна умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Різновидом
договору є кредитний договір, який
обов’язково укладається в письмові
формі (ст.ст.1054, 1055 ЦК України).

Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові в розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.2 Закону України «Про банки і
банківську діяльність» кошти – гроші у
національній або іноземній валюті чи
їх еквівалент.

Положеннями ст.524 ЦК України
встановлено, що сторони можуть
визначити грошовий еквівалент
зобов’язання в іноземній валюті.

Згідно до ст.526 ЦК України зобов’язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу. Частиною 1 ст.530 ЦК
України передбачено, що якщо у
зобов’язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом ст.ст.1216, 1218, 1219 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов’язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців). До складу
спадщини входять усі права та
обов’язки, що належали спадкодавцеві
на момент відкриття спадщини і не
припинились внаслідок його смерті. Не
входять до складу спадщини права та
обов'язки, що нерозривно пов'язані з
особою спадкодавця, зокрема: особисті
немайнові права; право на участь у
товариствах та право членства в
об'єднаннях громадян, якщо інше не
встановлено законом або їх установчими
документами; право на відшкодування
шкоди, завданої каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; права на
аліменти, пенсію, допомогу або інші
виплати, встановлені законом; права та
обов'язки особи як кредитора або
боржника, передбачені статтею 608 цього
Кодексу.

Відповідно до ст.608 ЦК України
зобов'язання припиняється смертю
боржника, якщо воно є нерозривно
пов'язаним з його особою і у зв'язку з
цим не може бути виконане іншою особою.

За змістом ст.ст.1258, 1261, 1267 ЦК України
спадкоємці за законом одержують право
на спадкування почергово. У першу чергу
право на спадкування за законом мають
діти спадкодавця, у тому числі зачаті
за життя спадкодавця та народжені
після його смерті, той з подружжя, який
його пережив, та батьки. Частки у
спадщині кожного із спадкоємців за
законом є рівним.

Відповідно ст.1268 ЦК України
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її. Не допускається прийняття
спадщини з умовою чи із застереженням.

Згідно ст.1281 ЦК України спадкоємці
зобов'язані повідомити кредитора
спадкодавця про відкриття спадщини,
якщо їм відомо про його борги.
Кредиторові спадкодавця належить
протягом шести місяців від дня, коли
він дізнався або міг дізнатися про
відкриття спадщини, пред'явити свої
вимоги до спадкоємців, які прийняли
спадщину, незалежно від настання
строку вимоги. Якщо кредитор
спадкодавця не знав і не міг знати про
відкриття спадщини, він має право
пред'явити свої вимоги до спадкоємців,
які прийняли спадщину, протягом одного
року від настання строку вимоги.
Кредитор спадкодавця, який не пред'явив
вимоги до спадкоємців, що прийняли
спадщину, у строки, встановлені
частинами другою і третьою цієї статті,
позбавляється права вимоги.

Нормою ст.1282 ЦК України спадкоємці
зобов'язані задовольнити вимоги
кредитора повністю, але в межах
вартості майна, одержаного у спадщину.
Кожен із спадкоємців зобов'язаний
задовольнити вимоги кредитора
особисто, у розмірі, який відповідає
його частці у спадщині. Вимоги
кредитора спадкоємці зобов'язані
задовольнити шляхом одноразового
платежу, якщо домовленістю між
спадкоємцями та кредитором інше не
встановлено.

Положеннями ст.ст.610, 611 ЦК України
визначено, що порушенням зобов’язання
є його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов’язання (неналежне виконання). У
разі порушення зобов’язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Згідно ст.16 ЦК України однією із форм
судового захисту цивільних прав та
інтересів є примусове виконання
обов’язку в натурі.

Оцінюючи дослідженні в судовому
засіданні докази в їх сукупності, суд
вважає їх належними, допустимими та
достатніми для прийняття рішення у
справі по суті.

Аналізуючи встановлені в судовому
засіданні на підставі таких доказів
фактичні обставини в контексті
наведених вище норм цивільного
законодавства, суд приходить до
висновку, що за наслідками розгляду
справи знайшов підтвердження факт
укладення між кредитором,
правонаступником якого є позивач, та
ОСОБА_8, як позичальником, кредитного
договору №DNHLAK00000588 від 29 серпня 2006 року,
свої договірні зобов’язання за яким
позичальник не виконав в повному
обсязі, що зумовило виникнення у нього
перед позивачем кредитної
заборгованості в загальному розмірі
407811,53 доларів США (за курсом НБУ станом
3259637,56 гривень). Обов’язок із погашення
даної заборгованості, оскільки він за
своїм характером не є нерозривно
пов’язаним із особою боржника
(позичальника) і за умов, передбачених
законом, фактично може бути виконаним
іншою особою, після смерті ОСОБА_8 17
червня 2007 року увійшов до складу його
спадщини і був успадкований
відповідачами по справі, як
спадкоємцями першої черги за законом,
разом з іншим спадковим майном, зокрема
1/5 частиною частки у статутному
капіталі ТОВ «Приват Лізинг».
Приймаючи до уваги викладене,
враховуючи, що відповідачами не
виконані в досудовому порядку законні
вимоги позивача із погашення
заборгованості померлого позичальника
в межах вартості успадкованого майна,
враховуючи, що розмір успадкованої
кожним з відповідачів частки становить
420162 гривні, суд приходить до висновку
про обґрунтованість позовних вимог, що
в свою чергу зумовлює необхідність їх
задоволення в повному обсязі.

До тверджень представника відповідача
ОСОБА_3 про необхідність відмови у
задоволенні позову з підстав пропуску
позивачем строку звернення до
спадкоємців боржника з вимогою суд
ставиться критично, не приймає до уваги
з підстав необґрунтованості та
недоведеності таких тверджень. Правова
позиція суду ґрунтується на тому, що
відрахування встановленого ст.1281 ЦК
України спеціального строку для
пред’явлення кредитором вимог до
спадкоємців боржника пов’язане саме з
моментом, коли кредитор дізнався або
міг дізнатися про відкриття спадщини
(смерть боржника). Цією ж нормою
встановлений обов’язок спадкоємців
повідомити кредитора спадкодавця про
відкриття спадщини, якщо їм відомо про
його борги. Представник відповідача у
своїх запереченнях зазначає, що
позивач звернувся із вимогою до
відповідачів 12 вересня 2012 року, а
дізнався по смерть боржника
щонайпізніше 20 жовтня 2008 року від його
спадкоємців, оскільки кредитором
одному зі спадкодавців видавались
довідка про заборгованість ОСОБА_8, а
також під розписку договори, укладені
між позивачем та ОСОБА_8 В той же час, зі
змісту такої довідки та розписки не
вбачається, що позивачу було відомо про
смерть ОСОБА_8 чи повідомлено
відповідачами або іншими особами про
даний факт смерті боржника. Крім того,
надана суду розписка не може бути
належним доказом по справі, оскільки не
містить ані підпису посадової особи
позивача, ані печатки позивача чи інших
даних, які б дозволяли суду встановити,
що така розписка складена за участю чи
вимогою позивача. Відтак, твердження
сторони відповідача ОСОБА_3 за
фактичної відсутності належних,
достатніх та допустимих доказів можуть
сприйматись судом лише як припущення,
які у відповідності до ст.60 ч.4 ЦПК
України не можуть бути покладені в
основу судового рішення. Натомість,
стороною позивача надана суду копія
листа ТОВ «Приват Лізинг», з якої
вбачається, що позивач дізнався про
смерть ОСОБА_8 лише 11 вересня 2012 року, а
відтак, направивши 12 вересня 2013 року
листа відповідачам про необхідність
погашення кредитної заборгованості їх
спадкодавця, дотримався передбаченого
ст.1281 ЦК України строку для
пред’явлення вимоги до відповідачів.

Безпідставними є посилання
представника відповідача ОСОБА_3 на
договір застави рухомого майна
№DNHLAK00000588 від 29 серпня 2006 року як на
підставу відмови у позові ПАТ КБ
«ПриватБанк», оскільки даний договір
сам по собі в жодному разі не свідчить
про факт повного або часткового
погашення заборгованості померлого
позичальника ОСОБА_8 за рахунок
заставного майна, а лише підтверджує
існування забезпечення виконання
договірного зобов’язання із
повернення кредиту у вигляді застави
авто. Враховуючи, що доказів повного
або часткового погашення кредитної
заборгованості ОСОБА_8 сторонами не
надано, судом не встановлено, факт
звернення стягнення на рухоме заставне
майно за вказаним договором
представником позивача заперечувався,
і сам представник відповідача ОСОБА_3
вказує на таке звернення стягнення
лише як на можливе, суд приходить до
висновку про необґрунтованість та
бездоказовість заперечень
представника відповідача ОСОБА_3 і в
цій частині.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд на підставі ст.88 ЦПК
України, враховуючи результат
вирішення справи, вважає за необхідне
стягнути з відповідачів в рівних
частках на користь позивача понесені
останнім при зверненні до суду із даним
позовом судові витрати в розмірі 6438
гривень, тобто по 3219 гривень з кожного
(Т.1 а.с.5, 6).

На підстави викладеного та керуючись
ст.ст.11, 15, 16, 524-526, 530, 609, 610, 611, 1054, 1055, 1216,
1218, 1219, 1258, 1261, 1267, 1268, 1281, 1282 ЦК України,
ст.2 Закону України «Про банки і
банківську діяльність», ст.ст.10, 11, 57-61,
64, 208, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) на
користь Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» () 420162 гривні
(вартість спадкового майна – 1/5 частки
у статутному капіталі Товариства з
обмеженою відповідальністю «Приват
Лізинг») в рахунок погашення
заборгованості ОСОБА_8 перед Публічним
акціонерним товариством комерційний
банк «ПриватБанк» за кредитним
договором від 29 серпня 2006 року
№DNHLAK00000588.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_2) на
користь Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» () 420162 гривні
(вартість спадкового майна – 1/5 частки
у статутному капіталі Товариства з
обмеженою відповідальністю «Приват
Лізинг») в рахунок погашення
заборгованості ОСОБА_8 перед Публічним
акціонерним товариством комерційний
банк «ПриватБанк» за кредитним
договором від 29 серпня 2006 року
№DNHLAK00000588.

У рахунок відшкодування судових витрат
по справі стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1)
та ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_2) по 3219 гривень на
користь Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» ().

Рішення суду набирає законної сили в
порядку, передбаченому ст.223 ЦПК
України.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області протягом 10 днів з дня
проголошення рішення шляхом подання
апеляційної скарги через Кіровський
районний суд м. Дніпропетровська.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя

Ф.Ф. Маймур