Єдиний унікальний номер 2/243/8939/2013
Справа № 2/243/3361/2013
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2013 року

Слов’янський міськрайонний суд
Донецької області в складі:

головуючої - судді
Ільяшевич О.В.,

при секретарі
Ляшко О.О.,

за участю позивача
ОСОБА_1.,

відповідача
ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Слов’янську справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на стороні
відповідача телеканалу САТ про захист
честі та гідності та стягнення
моральної шкоди та зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 за участю третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на стороні відповідача телеканалу САТ
про захист честі та гідності та
стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

16 вересня 2013 року
ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом
про захист честі та гідності та
стягнення моральної шкоди. В позові
зазначила, що відповідач, будучи
квартальною району Череківка у м.
Сдов’янську, у своєму виступі в
телепередачі телеканалу САТ від 10
вересня 2013 року висловилась на її
адресу, що позивач вважається у них
неадекватною, скаржиться на те, що їй
погано живеться в УПСЗН, Азарову, а коли
до неї приходять, то випускає собак.
Крім того, відповідач висловлювала
щодо неї думки з приводу того, що вона
купила посвідчення ветерана війни.
Також, відповідач негативно поводить
себе із тваринами, оскільки вилила
воду, яку позивач та її прибічники
ставили в центрі району Черевківка під
ялинками для собак, щоб вони мали
можливість в спекотну погоду напитись.
Вважає, що відповідач принизила її
честь і гідність, оскільки її виступ
передавали по місцевому телебаченню, а
тому просить зобов’язати ОСОБА_2
принести їй вибачення в залі суду з
відображенням цього у рішенні суду.

Також вважає, що ОСОБА_2 їй було
заподіяно моральну шкоду, як таким
виступом, так і як ветерану війни,
оскільки відповідач висловлювала
недовіру щодо достовірності її
посвідчення, внаслідок чого,
кореспондентом телеканалу САТ виступ
позивача в телепередачі не був
представлений в повному обсязі, а її
особисто було представлено як мешканку
м. Слов'янська, а не як ветерана війни.
Також вважає, що їй відповідачем
нанесено моральну шкоду зневажливим,
жорстоким ставленням до тваринного
світу. Моральну шкоду оцінює у 10000 грн.,
які направить на харчування
безпритульних тварин.

25 жовтня 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
суду із зустрічним позовом, в якому
зазначила, що будь-яких неправдивих
відомостей вона щодо ОСОБА_1 не
поширювала, а лише висловила думку
мешканців мікрорайону Черевківка, які
звертались до квартального комітету із
скаргами на ОСОБА_1. До того ж, вважає, що
будь-яких дій щодо порушення ЗУ «Про
захист тварин від жорстокого
поводження» та «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» вона не вчиняла. Також
зазначила, що вона не може вплинути на
вибір телеканалу, яку інформацію йому
слід транслювати. Навпаки вважає, що
своїм виступом на телебаченні на
телеканалі САТ 10 вересня 2013 року,
повторене 11 вересня 2013 року, ОСОБА_1
принизила її честь та гідність,
оскільки звинуватила її у
зневажливому, жорстокому ставленні до
тваринного світу в таких словах як
фашизація, захоплення території,
заявила, що вона попрала її права.
Просить визнати висловлювання ОСОБА_1
такими, що принижують її честь та
гідність, розповсюджені у її виступі на
телеканалі САТ 10 вересня, 11 вересня 2013
року, зобов’язати ОСОБА_1 в місячний
термін з дня набрання рішення законної
сили, виступити по телеканалу САТ із
спростуванням вказаної інформації, а
також просить стягнути з ОСОБА_1 на її
користь моральну шкоду, заподіяну
внаслідок приниження, яку вона оцінює у
15000 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
позовні вимоги, викладені у позовній
заяві підтримала, просила їх
задовольнити. Пояснила, що вимагає
притягнути відповідачку до цивільної
відповідальності шляхом стягнення
моральної шкоди за порушення вимог
«Про захист тварин від жорстокого
поводження» та «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту». В частині вимог про захист
честі та гідності наполягала на
задоволенні вимог, які заявлені нею
позовній заяві. Пояснила, що відповідач
своїм висловлюванням, що вона
неадекватна, розповсюдила неправдиву
інформацію, оскільки вона нормальна
адекватна людина, що підтверджується
відповідними лікарськими документами,
характеристикою, а також показаннями
свідків. Щодо порушення вимог ЗУ «Про
захист тварин від жорстокого
поводження», вважає, що ОСОБА_2 визнала
у своєму виступі на телеканалі САТ, що
вона вилила воду із банки, оскільки їй
не вистачило води, полити квіти. Ця
обставина також підтверджується
показаннями свідків в судовому
засіданні. Щодо того, що відповідач не
визнає її як ветерана війни, то
відповідач сама висловила вказану
думку у судовому засіданні. Зазначила,
що вона людина похилого віку, коли
почула виступ ОСОБА_2 по телебаченню, у
неї погіршився стан здоров’я.

У зустрічному позові просить
відмовити, оскільки він є
безпідставним та ґрунтується на
недостовірних доказах.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
заперечила проти задоволення
первісного позову, оскільки не вбачає у
своїх словах розповсюдження будь-якої
недостовірної інформації. Також
зазначила, що вона не порушила
вимог ЗУ «Про захист тварин від
жорстокого поводження» та «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту». А тому підстав
для стягнення нею моральної шкоди не
вбачає. Зустрічний позов просить
задовольнити, вважає, що ОСОБА_1 своїм
виступом принизила її честь, гідність,
чим завдала їй також моральної шкоди.

Представник відповідача ОСОБА_4 в
судовому засіданні позов своєї
довірительки підтримала в повному
обсязі, просила його задовольнити з
підстав, наведених в позовній заяві. В
позові ОСОБА_1 просила відмовити за
безпідставністю. Вказала, що її
довірителька жодним чином не висловила
інформацію, що принижує честь та
гідність ОСОБА_1, оскільки слово
«неадекватна», не є діагнозом, або
нецензурним словом, у відповідності до
тлумачного словника характеризує
поведінку людини, в тій чи іншій
ситуації. Також зазначила, що чинне
законодавство не передбачає такого
способу захисту приниження честі та
гідності, як зобов’язання принести
вибачення у залі судового засідання.
Також вважає, що будь-яких підстав
вважати, що її довірителька порушила
вимоги ЗУ «Про захист тварин від
жорстокого поводження» та «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» немає. З огляду на
викладене, також підстав для
задоволення первісного позову немає.

Представник третьої особи телеканалу
САТ у судове засідання не з’явився, а
тому суд у порядку ст. 35 ЦПК України,
розглядає справу без його участі.

Свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в
судовому засіданні показали, що вони
знають позивача ОСОБА_1 біля десяти
років, можуть ствердити, що вона
доброзичлива, порядна, нормальна
людина, яка завжди прийде на допомогу,
любить тварин, тому ставить в спекотну
погоду в центрі Черевківки, біля
ялинок, воду, щоб безпритульні собаки
могли попити у спекотну погоду та
плакат з проханням не виливати воду,
яка призначена для тварин. Ствердили,
що бачила, як ОСОБА_2 31 серпня 2013 року
біля трьох годин дня взяла воду з
пляшки для тварин та вилила на квіти.

Свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 в
судовому засіданні ствердили, що
дійсно проводилась посадка квітів 31
серпня 2013 року під керівництвом ОСОБА_2
в центрі району Черевківка, воду брали
у магазині «Авоська». ОСОБА_2 бачили
після 17 год. 00 хв. Не пам’ятають, щоб
брали воду із пляшки, яка стояла біля
ялинок, не пам’ятають, щоб хтось до них
приходив із зауваженнями. Свідок
ОСОБА_9 ствердила, що бачила плакат та
пляшку із водою, але тижня через два
після того, як вони саджали квіти.
Наскільки вона пам’ятає, то вона цей
плакат потім постійно бачила, його
ніхто не чіпав. Свідок ОСОБА_11 також
показала, що дійсно у вересні 2013 року
до квартального комітету приходили
сусіди ОСОБА_1 із скаргами на негативну
поведінку ОСОБА_1, однак такі звернення
булі усні, вона приходила до будинку
ОСОБА_1 для здійснення перевірки, однак
їй ніхто не відчинив. Звернення
громадян ніхто не фіксував.

Вислухавши сторін,
свідків у судовому засіданні,
дослідивши матеріали справи та
оцінивши наявні у справі докази у їх
сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги первісного позову, як й
зустрічного, не підлягають
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.
ст. 11, 27, 60 ЦПК України суд розглядає
справу в межах заявлених позовних
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі;
особа яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд,
зобов'язана надати усі наявні у неї
докази та довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких виникає спір.

Як достовірно встановлено у
судовому засіданні 10 вересня 2013 року
телеканалом САТ 10 вересня 2013 року були
показані виступи позивача та
відповідача. Повтор виступів відбувся
11 вересня 20013 року. Судом оглянутий
запис вказаних виступів сторін,
наданий на дисковому носії позивачем
суду. Сторони визнали, що дані виступи
дійсно були показані телеканалом САТ 10
вересня та 11 вересня 2011 року, отже суд
приймає запис на диску, як достовірний
доказ. Як вбачається із виступу ОСОБА_1,
остання висловлюючи свої думки щодо
відношення сьогоднішнього суспільства
до тваринного світу, осудила жорстоке
поводження із тваринним світом, і як в
приклад осудила поведінку ОСОБА_2, яка
вилила на квіти воду, яку вона ставить
для безпритульних собак, дала критичну
оцінку словам ОСОБА_2, з яких
вбачається, що вона не бажає, щоб бігали
собаки.

Як вбачається із виступу
ОСОБА_2, на запитання кореспондента,
остання також критично віднеслась до
поведінки ОСОБА_1, повідомила, що
остання у них на районі вважається
трохи неадекватною, оскільки пише
скарги УПСЗН, Азарову, а коли до неї
приїжджають із перевіркою, то нікому
дверей не відкриває, випускає собак.
Також вказала, що дійсно вилила воду із
банки на квіти.

У відповідності до Постанови Пленуму
ВСУ №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову
практику у справах про захист гідності
та честі фізичної особи, а також
ділової репутації фізичної та
юридичної особи», при розгляді справ
зазначеної категорії суди повинні мати
на увазі, що юридичним складом
правопорушення, наявність якого може
бути підставою для задоволення позову,
є сукупність таких обставин: а)
поширення інформації, тобто доведення
її до відома хоча б одній особі у
будь-який спосіб; б) поширена
інформація стосується певної фізичної
чи юридичної особи, тобто позивача; в)
поширення недостовірної інформації,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності; г) поширення інформації, що
порушує особисті немайнові права,
тобто або завдає шкоди відповідним
особистим немайновим благам, або
перешкоджає особі повно і своєчасно
здійснювати своє особисте немайнове
право.

Недостовірною вважається інформація,
яка не відповідає дійсності або
викладена неправдиво, тобто містить
відомості про події та явища, яких не
існувало взагалі або які існували,
але відомості про них не
відповідають дійсності (неповні або

перекручені).

Згідно з частиною третьою статті 277
ЦК ( 435-15 ) негативна інформація,
поширена про особу, вважається
недостовірною, якщо особа, яка її
поширила, не доведе протилежного
(презумпція добропорядності).
Негативною слід вважати інформацію,
в якій стверджується про порушення
особою, зокрема, норм чинного
законодавства, вчинення будь-яких
інших дій (наприклад, порушення
принципів моралі, загальновизнаних
правил співжиття, неетична

поведінка в особистому, суспільному
чи політичному житті тощо) і яка, на
думку позивача, порушує його право на
повагу до гідності, честі чи ділової
репутації.

Вирішуючи питання про визнання
поширеної інформації недостовірною,
суди повинні визначати характер такої
інформації та з'ясовувати, чи є вона
фактичним твердженням, чи оціночним
судженням.

Відповідно до частини другої статті 471
Закону України "Про інформацію" ( 2657-12 )
оціночними судженнями, за винятком
образи чи наклепу, є висловлювання,
які не містять фактичних даних,
зокрема критика, оцінка дій, а також
висловлювання, що не можуть

бути витлумачені як такі, що містять
фактичні дані, з огляду на характер
використання мовних засобів, зокрема
гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні
судження не підлягають спростуванню та
доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК
( 435-15 ) не є предметом судового
захисту оціночні судження, думки,
переконання, критична оцінка певних
фактів і недоліків, які, будучи
вираженням суб'єктивної думки і
поглядів відповідача, не можна
перевірити на предмет їх
відповідності дійсності (на відміну
від перевірки істинності фактів) і
спростувати, що відповідає
прецедентній судовій практиці
Європейського суду з прав людини при
тлумаченні

положень статті 10 Конвенції ( 475/97-ВР ).
Якщо особа вважає, що оціночні судження
або думки, поширені в засобі масової
інформації, принижують її гідність,
честь чи ділову репутацію, а також
інші особисті немайнові права, вона
вправі скористатися наданим їй
частиною першою статті 277 ЦК ( 435-15 ) та
відповідним законодавством правом на
відповідь, а також на

власне тлумачення справи (стаття 37
Закону про пресу, стаття 65 Закону
України "Про телебачення і
радіомовлення") ( 3759-12 ) у тому ж засобі
масової інформації з метою
обґрунтування безпідставності
поширених суджень, надавши їм іншу
оцінку.

Так висловлюючи свою оцінку
відношенню сучасних людей до
тваринного світу, ОСОБА_1 привела лише
як приклад, дії ОСОБА_2, які на її думку є
неприйнятними.

ОСОБА_2 у своєму виступі, надаючи оцінку
поведінці ОСОБА_1, висловила, що вона є
неадекватною, однак на думку суду,
наведене слово не свідчить про те, що
ОСОБА_2 розповсюдила недостовірну
інформацію щодо психічного стану
позивача, оскільки поняття
«неадекватна» - трактується, як
незрозуміла, дивна, а не вказує на
конкретну психічну хворобу.

Виходячи з викладеного, аналізуючи
виступи сторін на телеканалі САТ, суд
приходить до висновку, що виступи
сторін не є недостовірною інформацією
в сенсі діючого законодавства, а лише є
оціночними судженнями сторін щодо
поведінки кожної, вираженням їх
суб’єктивних думок, критичною оцінкою
поведінки кожної із сторін.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що виступи сторін не є
предметом судового захисту, та не
підлягають захисту у суді, і сторони не
позбавлені можливості скористатися
наданим їм частиною першою статті 277 ЦК
( 435-15 ) та відповідним законодавством
правом на відповідь, а також на власне
тлумачення справи (стаття 37 Закону про
пресу, стаття 65 Закону України "Про
телебачення і радіомовлення") ( 3759-12 ) у
тому ж засобі масової інформації з
метою обґрунтування безпідставності
поширених суджень, надавши їм іншу
оцінку. У зв’язку із викладеним, у
первісному позові ОСОБА_1 та
зустрічному позові ОСОБА_2 в частині
вимог про захист честі та гідності
шляхом спростування неправдивої
інформації слід відмовити. Суд також
зазначає, що зобов’язання відповідача
принести вибачення в суді не є способом
захисту права, передбаченим чинним
законодавством.

Суд також приходить до висновку, що
суб'єктивна думка сторін не висловлена
у брутальній, принизливій чи
непристойній формі, що принижує
гідність, честь, а тому в частині
стягнення моральної шкоди суд також
відмовляє.

Вирішуючи позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в
частині притягнення останньої до
цивільної відповідальності за
порушення «Про захист тварин від
жорстокого поводження» та «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» шляхом стягнення
з останньої моральної шкоди, суд
виходив з наступного.

У відповідності до ст. 3 ЦПК України,
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів. У випадках,
встановлених законом, до суду можуть
звертатися органи та особи, яким надано
право захищати права, свободи та
інтереси інших осіб, або державні чи
суспільні інтереси.

За змістом ст. 23 ЦК України, особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях,
яких фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів;

3) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та
гідності фізичної особи, а також
ділової репутації фізичної або
юридичної особи. Пункт 4 частини другої
статті 23 в редакції Закону N 3261-IV (
3261-15 ) від 22.12.2005 .

У відповідності до Постанови Пленуму
Верховного Суду України N 4 від 31березня
1995 року «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» Із змінами,
внесеними згідно з Постановами Пленуму
Верховного суду N 5 ( v0005700-01 ) від 25.05.2001 N 1
( v_001700-09 ) від 27.02.2009 , Відповідно до
загальних підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача

та вини останнього в її заподіянні.
Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору. ( Абзац

пункту 5 в редакції Постанови
Пленуму Верховного суду N 5 ( v0005700-01 )
від 25.05.2001 )

З урахуванням положень п.3 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 31
березня 1995 року №4 „Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної ( немайнової) шкоди" „позивач
повинен надати докази про моральні
переживання у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, про порушення нормальних
життєвих зв'язків через неможливість
продовження активного громадського
життя, дані про порушення спілкування з
оточуючими людьми, дані про настання
інших негативних наслідків".

Як достовірно встановлено у судовому
засіданні, позивач ОСОБА_1 ставила у
пляшці воду для безпритульних собак на
площі району Черевківка у м.
Слов’янську, де також виставила плакат
із написом, з якого вбачалось прохання
не виливати воду, оскільки вказана
призначена вода для собак. Наведена
обставина стверджується позивачкою,
показаннями свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_9. В судовому засіданні
позивач просила стягнути моральну
шкоду з відповідачки, оскільки остання
на її думку, тим, що вилила воду із
пляшки, на квіти, заподіяла моральну
шкоду.

Разом з тим, позивач не надала суду
доказів того, що того відповідачем їй
особисто було заподіяно моральну
шкоду, у чому моральна шкода полягала, а
не наведено жодних доказів та
обґрунтувань розміру моральної шкоди.

Суд також відмовляє у задоволенні
позову в частині стягнення моральної
шкоди щодо притягнення до
відповідальності відповідача за
порушення вимог ЗУ України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», оскільки на
думку суду, висловлювання сумнівів
відповідачем, щодо достовірності
статусу позивача як ветерана війни не
тягне за собою порушення законодавства
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту», оскільки
відповідач за своїм статусом не
впливає на користування позивачем
пільгами та іншими статусними
перевагами, наданими ветеранам чинним
законодавством, позивачем не надано
суду доказів того, відповідач своїми
діями заподіяла їй моральну шкоду, у
чому вона полягала, а не наведено
жодних доказів та обґрунтувань розміру
моральної шкоди.

На підставі наведеного, керуючись, ст.
ст. 4, 15, 15-1, 30,61, 62, 209, 212-215ЦПК України, ст.
ст. ст. 23, 269-280, 1167 ЦК України, ЗУ «Про
інформацію», суд, -

Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист
честі та гідності та стягнення
моральної шкоди – відмовити.

В зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про захист честі та гідності та
стягнення моральної шкоди - відмовити.

На рішення може бути подано апеляційну
скаргу до Апеляційного суду Донецької
області через Слов’янський
міськрайонний суд протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення складено у нарадчій кімнаті у
єдиному екземплярі.

Повний текст рішення суду виготовлений
30 грудня 2013 року.

Головуюча-суддя:

ОСОБА_12