Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/6173/13р.
Головуючий у 1 інстанції Зарютін П.В.
Суддя-доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

25 грудня 2013 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Кочеткової І.В.

суддів: Воробйової І.А.

Панкеєв О.В.

при секретарі: Свинаренко О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Державного підприємства «Центр
сертифікації та експертизи насіння і
садивного матеріалу» на рішення
Шевченківського районного суду м.
Запоріжжя від 19 листопада 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до Державного
підприємства «Центр сертифікації та
експертизи насіння і садивного
матеріалу» про визнання наказу
незаконним та його скасування,
поновлення на роботі, стягнення
середньої заробітної плати за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом, який в процесі розгляду
справи неодноразово уточнювала, до ДП
«Центр сертифікації та експертизи
насіння і садивного матеріалу» про
визнання наказу незаконним та його
скасування, поновлення на роботі,
стягнення середньої заробітної плати
за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначала, що наказом генерального
директора ДП «Центр сертифікації та
експертизи насіння і садивного
матеріалу» від 14 березня 2013 року вона
була звільнена з посади директора
Запорізької філії зазначеного
підприємства, у зв'язку з одноразовим
грубим порушенням трудових обов'язків,
відповідно до п. 1 ст. 41 КЗпП України.

Наказ про звільнення позивач вважає
незаконним, оскільки в ньому не
зазначено, за яке одноразове грубе
порушення трудових обов'язків позивач
підлягає звільненню, за яких обставин
було вчинено проступок і характер
останнього. Крім того, виявлені та
встановлені недоліки в роботі позивача
кваліфіковані як неналежне виконання
посадових обов'язків, а вони не можуть
розцінюватись як одноразове грубе
порушення ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

При цьому доган, нарікань та
дисциплінарних стягнень стосовно
фінансової та господарської
діяльності позивача з боку керівництва
державного підприємства не було.

Крім того, такими неправомірними діями
адміністрації відповідача при
звільненні з посади директора
позивачеві спричинені і моральні
страждання.

На підставі викладеного, позивач
просив суд, визнати незаконним та
скасувати наказ генерального
директора ДП «Центр сертифікації та
експертизи насіння і садивного
матеріалу» № 28/13 від 14 березня 2013 року
про її звільнення з посади директора
Запорізької філії державного
підприємства; поновити позивач на
посаді директора Запорізької філії ДП
«Центр сертифікації та експертизи
насіння і садивного матеріалу» ;
стягнути середній заробіток за час
вимушеного прогулу в сумі 35700 грн. та 50000
грн. у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 19 листопада 2013
року позов задоволено частково.

Визнано незаконним наказ генерального
директора ДП «Центр сертифікації та
експертизи насіння і садивного
матеріалу» № 28/13 від 14 березня 2013 року
про звільнення ОСОБА_3

Поновлено ОСОБА_3 на посаді директора
Запорізької філії ДП «Центр
сертифікації та експертизи насіння і
садивного матеріалу».

Стягнуто з ДП «Центр сертифікації та
експертизи насіння і садивного
матеріалу» на користь ОСОБА_3 середній
заробіток за час вимушеного прогулу в
сумі 35700 грн.

Стягнуто з ДП «Центр сертифікації та
експертизи насіння і садивного
матеріалу» на користь ОСОБА_3 1147 грн. на
відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ДП «Центр сертифікації та
експертизи насіння і садивного
матеріалу» на користь державного
бюджету Шевченківського району м.
Запоріжжя судовий збір в сумі 471, 70 грн.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення
суду в частині поновлення на роботі та
стягнення середнього заробітку за
один місяць в розмірі 5100 грн.

Визначена сума середнього заробітку
підлягає стягненню на користь позивача
за вирахуванням суми прибуткового
податку та інших обов'язкових платежів.

В апеляційній скарзі, посилаючись на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, ДП «Центр
сертифікації та експертизи насіння і
садивного матеріалу» просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Колегія суддів, дослідивши матеріали
справи, прийшла до переконання, що
судом першої інстанції повно і
всебічно досліджено докази надані
сторонами під час розгляду справи. Суд
дав цим доказам належну правову оцінку.
Вірно застосував норми матеріального і
процесуального права. Доводи
апеляційної скарги не спростовують
наведених в рішенні висновків суду
першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до наказу генерального
директора державного підприємства
«Центр сертифікації та експертизи
насіння і садивного матеріалу» №28/13
від 28.08.2012 року позивач була призначена
виконуючим обов»язки директора
Запорізької філії вказаного
державного підприємства.

14 березня 2013 року ОСОБА_3 була звільнена
з посади директора підприємства
відповідача у зв»язку з грубим
порушенням трудових обов»язків
відповідно до п.1 ст.41 КЗпП України
згідно наказу №28/13 від 14 березня 2013
року.

Як вбачається з наказу № 28/13 від 14
березня 2013 року, підставою для
звільнення ОСОБА_3 стали результати
перевірки фінансово-господарської
діяльності Запорізької філії ДП
«ЦСЕНіСМ» від 20.11.2012 року та від 30.11.2012
року (а.с.7).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України
трудовий договір з ініціативи власника
або уповноваженого ним органу може
бути розірваний також у випадках
одноразового грубого порушення
трудових обов'язків керівником
підприємства, установи, організації
всіх форм власності (філіалу,
представництва, відділення та іншого
відокремленого підрозділу), його
заступниками, головним бухгалтером
підприємства, установи, організації,
його заступниками, а також службовими
особами митних органів, державних
податкових інспекцій, яким присвоєно
персональні звання, і службовими
особами державної
контрольно-ревізійної служби та
органів державного контролю за цінами.

Відповідно до роз'яснень, викладених в
п. 22 Пленуму Верховного Суду України
"Про практику розгляду судами трудових
спорів" № 9 від 06.11.1992 року, у справах про
поновлення на роботі осіб, звільнених
за порушення трудової дисципліни,
судам необхідно з'ясувати, в чому
конкретно проявилось порушення, що
стало приводом до звільнення, чи могло
воно бути підставою для розірвання
трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8
ст.40 п.1 ст. 41 КЗпП, чи додержані
власником або уповноваженим ним
органом передбачені статтями 147 (1), 148 ,
149 КЗпП правила і порядок застосування
дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не
закінчився встановлений для цього
строк, чи застосовувалось вже за цей
проступок дисциплінарне стягнення, чи
враховувались при звільненні ступінь
тяжкості вчиненого проступку і
заподіяна ним шкода, обставини, за яких
вчинено проступок, і попередня робота
працівника.

Пункт 27 вищезазначеної Постанови
Пленуму Верховного Суду України
рекомендує судам при вирішенні
питання, чи є порушення трудових
обов'язків грубим, виходити з характеру
проступку, обставин, за яких його
вчинено, яку завдано ним (могло бути
завдано) шкоду.

Проте зі змісту оскаржуваного наказу
неможливо встановити, які обставини
послугували причиною або підставами
для звільнення позивача із займаної
нею посади, оскільки сам наказ не
містить у собі наведення цих обставин,
а будь-яких додатків він не має.

Разом з тим, з актів перевірки від 20.11.2012
року та від 30.11.2012 року зазначених в
наказі про звільнення видно, що
виявлені порушення стосуються не
одиничного епізоду. Такі порушення,
хоча і мали місце, як свідчать
матеріали справи, але носять тривалий,
а не разовий характер, що не є
дисциплінарним проступком, який може
бути підставою для звільнення з роботи
за пунктом 1 частини 1 статті 41 КЗпП
України.

Враховуючи наведене, колегія суддів
дійшла висновку, що суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що позивача неправомірно звільнили з
займаної посади., оскільки при
розірванні трудового договору з ОСОБА_3
відповідачем грубо порушені вимоги
трудового законодавства. Зокрема, в
наказі про звільнення не зазначено, в
чому саме виявилось однократне грубе
порушення трудового законодавства,
коли проступок мав місце і був
виявлений на підприємстві. Висновки
суду першої інстанції про дотримання
уповноваженим органом вимог трудового
законодавства при звільнення позивача
відповідають зазначеним встановленим
колегією обставинам.

Задовольняючи частково позовні вимоги
про стягнення моральної шкоди,
районний суд врахував ступінь
моральних страждань, які понесла
позивач у зв'язку із звільненням, та
обґрунтовано визначив моральну шкоду у
розмірі 1147 грн.

Розрахунок середнього заробітку за час
вимушеного прогулу зроблено у
відповідності до чинного законодаства,
та не спростовано відповідачем.

При встановленні вищезазначених
фактів судом першої інстанції не були
порушені норми процесуального права,
правильно застосовано норми
матеріального права.

Отже, з мотивів, викладених вище,
колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції ухвалено у
відповідності до вимог діючого
трудового законодавства, зокрема ст.
ст. 41, 148-150 Кодексу законів про працю
України. , підстав для його скасування
не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 313, 317 ЦПК України,
судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Центр сертифікації та
експертизи насіння і садивного
матеріалу» відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 19 листопада 2013
року у цій справі залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: