Справа № 539/1839/13-ц
Рішення

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2013 року

Лубенський міськрайонний суд

Полтавської
області

В складі: головуючого судді - Гудкова
С. В.

присекретарі – ОСОБА_1

з участю
представників позивача – ОСОБА_2,
ОСОБА_3 представників
відповідачів - ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Лубни
цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання
нерухомого майна спільною частковою
власністю, визнання права власності на
частку в майні та зустрічним позовом
ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті
особи Управління Держзеагенства у
Лубенському районі, Реєстраційна
служба Лубенського міськрайонного
управління юстиції, КП «ОСОБА_10 МБТІ»,
ОСОБА_10 державна нотаріальна контора
про визнання майна спільною сумісною
власністю подружжя, розподіл майна
набутого в період шлюбу, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_6 звернулась до суду з
позовом до відповідачів ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 про визнання права спільної
сумісної власності на майно та
визнання права власності на частку в
спільному майні. В подальшому, позивач
уточнив свої позовні вимоги (а.с.111-112) та
просив суд визнати житловий будинок з
надвірними спорудами № 4 по вул.
Олійниці в м. Лубни, Полтавської
області і земельну ділянку для
будівництва та обслуговування
житлового будинку площею 0,0973 га по вул.
Олійниці № 4 в м. Лубни Полтавської
області спільною частковою власністю
ОСОБА_6 та ОСОБА_11. Визнати за нею право
власності на ? частину житлового
будинку з надвірними спорудами № 4 по
вул. Олійниці в м. Лубни, Полтавської
області відповідно до її вкладу та ?
земельної ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку
площею 0,0973 га по вул. Олійниці № 4 в м.
Лубни Полтавської області.

В обґрунтування уточнених
позовних вимог позивач зазначив, що з
02.08.1998 року вона та ОСОБА_11, проживаючи
разом, стали вести спільне
господарство, спільний бюджет,
будували спільні плани на майбутнє. У
вересні 1998року разом з ОСОБА_11 позивач
придбали стару садибу по вул. Олійниці,
4 в м. Лубни та об»єнавши власні кошти,
працю та час розпочали будівництво
спільного житла. У 2002 році вказана
власність за їх взаємною згодою була
зареєстрована у КП Лубенському МБТІ на
ім»я ОСОБА_11 Для будівництва та
обслуговування вказаного житлового
будинку ОСОБА_11 було надано земельну
ділянку площею 0,0973 га, право на вказану
земельну ділянку посвідчено Державним
актом на право приватної власності на
землю. У грудні 2004 році позивач та
ОСОБА_11 юридично зареєстрували шлюбні
стосунки. У зв»язку з тим, що після
смерті ОСОБА_11 право на ? вказаного
нерухомого майна заявила його перша
дружина, відповідач по справі - ОСОБА_7,
позивач змушена звернутися до суду за
захистом свого права і законних
інтересів.

В свою чергу, відповідач ОСОБА_7
звернулася до суду із зустрічним
позовом, уточненим у ході розгляду
справи (а.с.123-124), в якому остаточно
прохала визнати спірне майно спільною
сумісню власністю подружжя та
розподілити майна набуте в період
шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовано тим,
що житловий будинк з надвірними
спорудами № 4 по вул. Олійниці в м. Лубни
придбані спільно з ОСОБА_11 під час
шлюбу за кошти їх сім»ї. Витрати, на
будівництво вказаного майна, вона
здійснювала разом зі своїм чоловіком
та несла всі боргові зобов»язанні до
дати розлучення - 03.09.2004 року. На думку
ОСОБА_7, вказаний будинок та земельна
ділянка площею 0,0973 га для будівництва
та обслуговування житлового будинку а
також земельна ділянка площею 0, 0105 га
для ведення особистого селянського
господарства, які розташовані за
зазначеною адресою є їх спільною
сумісною власністю з ОСОБА_7. В.Д., що є
підставою в порядку поділу майна
подружжя, для визнання за нею права
власності на ? вказаного майно .

Позивач за первісним позовом (
відповідач за зустрічним позовом)
ОСОБА_6, її представники уточнені
позовні вимоги за первісним позовом
підтримали в повному обсязі та просили
їх задовольнити. Позовні вимоги за
зустрічним позовом не визнали,
мотивуючи, що спірний будинок
побудовано за рахунок спільної праці
ОСОБА_6 та ОСОБА_11, та коштів кожного.
Всі виплати по погашенню кредитних
зобов'язань вони здійснювали спільно.
Відповідач – ОСОБА_7 ніякої участі у
будівництві та виконанні кредитних
зобов'язань не приймала, а тому
вважають, що право спільної сумісної
власності подружжя на спірне майно у
ОСОБА_7 не виникло. Вважають, що вимоги
ОСОБА_7 є безпідставними та
необґрунтованими, а тому прохали
відмовити в задоволенні зустрічного
позову та застосувати строк позовної
давності.

Відповідач за первісним позовом (
позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_7
та її представник - адвокат ОСОБА_4
заперечували проти задоволення
первісного позову, оскільки вважають
його безпідставним та необґрунтованим,
зважаючи на ту обставину, що спірне
майно, - житловий будинок, земельна
ділянка площею 0,0973 га для будівництва
та обслуговування житлового будинку та
земельна ділянка площею 0, 0105 га для
ведення особистого селянського
господарства набуте та пройшло
державну реєстрацію в період шлюбу
ОСОБА_7 та ОСОБА_11, а тому являється їх
спільною сумісною власністю. Прохали
застосувати строк позовної давності.

Відповідачі за первісним та
зустрічним позовом ОСОБА_8, ОСОБА_9 та
їх представник ОСОБА_5 щодо
задоволення первісного позову
заперечували, вважаючи його
безпідставним, вимоги позивача за
зустрічним позовом визнали повністю.

Представники третіх осіб
Управління Держземагентства у
Лубенському районі, КП "ОСОБА_10 МБТІ",
ОСОБА_10 державна нотаріальна контора в
судові засідання не з"явились,
надіслали до суду заяви з клопотанням
проводити розгляд справи без їх участі,
при вирішенні спору покладаються на
розсуд суду .

Представник третьої особи -
Реєстраційна служба Лубенського
міськрайонного управління юстиції в
судові засідання не з"являвся без
поважних причин, про час, місце
розгляду справи був повідомлений
завчасно, належним чином, про що в
матеріалах справи маються відповідні
поштові повідомлення.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, покази свідків, дослідивши
матеріали, докази справи, суд вважає, що
первісний позов ОСОБА_6 підлягає
задоволенню, а у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_7 слід
відмовити, виходячи з наступних
підстав.

За змістом положень статей 3, 4 та 11
ЦПК України, кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів. Суд,
здійснюючи правосуддя, захищає права,
свободи та інтереси фізичних осіб,
права та інтереси юридичних осіб,
державні інтереси у спосіб, визначений
законам України. Суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання. Під захистом
розуміються дії уповноваженої особи,
діяльність юрисдикційних органів та
осіб, які у передбаченому законом
порядку зобов'язані вжити заходів до
поновлення порушеного, оспорюваного чи
невизнаного цивільного права.

Враховуючи, що об»єкти спірного
майна набуті під час дії КпШС України
1969р. і під час дії СК України 2004р., суд
вважає за необхідне для визначення
статусу даного майна керуватись
нормами обох Кодексів.

Згідно матеріалів справи станом
на 1998р-2004р., тобто на час припинення
спільного ведення господарства та
фактичного припинення шлюбних
відносин до розірвання шлюбу подружжям
ОСОБА_11 та ОСОБА_7, наявним було
наступне майно:

житловий будинок з надвірними
спорудами № 4 по вул. Олійниці в м.
Лубни, Полтавської області;

земельна ділянка для будівництва та
обслуговування житлового будинку
площею 0,0973 га розташована по вул.
Олійниці,4 в м. Лубни, Полтавської
області;

земельна ділянка площею 0, 0105 га для
ведення особистого селянського
господарства розташована по вул.
Олійниці,4 в м. Лубни, Полтавської
області;

Судом встановлено, що ОСОБА_11
21.02.2002 року набув право приватної
власності на житловий будинок з
надвірними спорудами № 4 по вул.
Олійниці в м. Лубни, Полтавської
області та земельну ділянку для
будівництва і обслуговування
житлового будинку площею 0,0973 га.
ОСОБА_12 право зареєстровано у
встановленому законом порядку, що
підтверджується Свідоцтвом про право
власності на житловий будинок від
21.02.2012 року (а.с.18) та Державним актом на
право приватної власності на земельну
ділянку серії Р3 № 673038 від 10.09.2002 року
(а.с.31).

Беручи до уваги рік набуття
спірного майна, суд при вирішенні
даного спору виходить з положень ст. 58
Конституції України, згідно якої,
закони та інші нормативні акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом»якшують або скасовують
відповідальність осіб.

ОСОБА_12 положення Конституції
України знайшло своє відображення в ч.
3. ст. 5 ЦК України, в якій зазначено, якщо
цивільні відносини виникли раніше і
регулювались актом цивільного
законодавства, який втратив чинність,
новий акт цивільного законодавства
застосовується до прав та обов'язків,
що виникли з моменту набрання ним
чинності.

Отже, на момент виникнення права
власності на спірне майно діяли акти
цивільного законодавства - КпШС
України , ЦК УРСР (1963 року) та ЗУ «Про
власність», які підлягають
застосуванню як норми матеріального
права, що регулюють вказані
правовідносини.

За змістом ст. 112 ЦК Української
РСР 1963 року розрізняється спільна
власність з визначенням часток
(часткова власність) або без визначення
часток (сумісна власність).

Режим спільної часткової
власності характеризується тим, що
кожному учаснику належить заздалегідь
певний розмір частки в праві власності
на спільну річ. Розмір цієї частки
визначається розміром внеску кожного з
учасників або розміром його трудової
участі.

Статтею 17 Закону України «Про
власність» передбачено, що майно,
придбане внаслідок спільної праці
членів сім'ї, є їх спільною сумісною
власністю, якщо інше не встановлено
письмовою угодою між ними. Майно,
придбане внаслідок спільної праці
громадян, що об'єдналися для спільної
діяльності, є їх спільною частковою
власністю, якщо інше не встановлено
письмовою угодою між ними.

Згідно із зазначеними нормами при
вирішенні питання про визнання майна
подружжя їх спільною сумісною,
спільною частковою чи особистою
приватною власністю з'ясуванню
підлягають як підстави й час набуття
такого майна, так і обставини, що
свідчать про окреме проживання
подружжя у зв'язку з фактичним
припиненням шлюбних відносин до
розірвання шлюбу, наявність спільної
праці громадян, що об'єдналися для
спільної діяльності .

В судовому засіданні позивач за
первісним позовом ОСОБА_6 пояснила, що з
1998 року вона та ОСОБА_11 стали проживати
спільно, з цього часу вони вели спільне
господарство, мали спільний бюджет,
мали взаємні права та обов»язки як
чоловік та дружина. Цього ж року за
рахунок коштів кожного з них та
спільної праці було розпочато
будівництво житлового будинку по вул.
Олійниці, 4 в м. Лубни, Полтавської
області. 03.12.2004 року вона зареєструвала
шлюб з ОСОБА_11, прізвище «Мироненко»
змінила на прізвище чоловіка «Булда»,
що підтверджується свідоцтвом про
одруження серії І-КЕ № 114935 (а.с.9).

20.10.2012року ОСОБА_11 помер,
що підтверджується свідоцтвом про
смерть серії І-КЕ №229933 від 23.10.2012 року
(а.с.11).

ОСОБА_12 покази ОСОБА_6 узгоджуються
з наданими нею письмовими доказами.
Так, на підтвердження спільної участі
та вкладення особистих коштів у
будівництво спірного будинку, позивач
надала належним чином завірені копії
договорів підряду на виконання
будівельно монтажних і
ремонтно-будівельних робіт укладених
між нею та ТОВ ПМК -2000 від 11.09.1998 року,
26.09.1998року, 19.10.1998року, 22.07.1999року
проведених за адресою спірного
будинку, та квитанції до прибуткового
касового ордера від 19.10.1998р., від
26.11.1998р., 11.09.1998р., 28.07.1999р. (а.с.205-208).
Загальна вартість проведених та
оплачених робіт за вказаними
договорами становить 57 292 грн. З
вищевказаних договорів вбачається, що
за кошти ОСОБА_6 проводилось
будівництво підземної частини
спірного будинку, укладення
фундаментних блоків, будівництво стін
будинку, будівництво сараю . Крім того,
на підтвердження вказаних обставин
позивач надав суду довідку ТОВ
«ПМК-2000»№ 57 від 25.12.2013 року (а.с. 209), якою
підтверджено проведення робіт, їх
обсяг та оплату за адресою спірного
будинку, а також укладення між
сторонами зазначених договорів
підряду.

Крім цього, згідно інших
наданих позивачем ОСОБА_6 накладних,
квитанцій до прибуткових касових
ордерів, матеріальних пропусків, нею
було придбано на будівництво спірного
будинку: цеглу випалену, плитку
тротуарну, плитку полову, скло, євро
віконні та балконні блоки,
підвіконники, а також проведено оплату
за столярні і ремонтні роботи, за
надані автотранспортні послуги та інше
на загальну суму 47157,75 грн. (а.с.153-158, 177-182,
184-187).

Суд також звертає увагу на
те, що всі вищезазначені договори та
бухгалтерські документи виписані на
ім"я ОСОБА_13, тобто на дошлюбне прізвище
позивачки ОСОБА_6

ОСОБА_12 обставини
підтверджено показаннями свідків,
зокрема : ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, які
безпосередньо проводили вищевказані
роботи на будівницві спірного будинку
за адресою вул. Олійниці, 4 в м. Лубни.
Свідки також підтвердили, що ОСОБА_6
постійно контролювала якість робіт,
проводила розрахунки за їх виконання
та готувала обіди. Відповідачку ОСОБА_7
вони взагалі не знають, жодного разу на
будівництві її не бачили.

Судом також встановлено,
що у 1998 році ОСОБА_11 отримав у ДП
«Київтрансгаз» позику у вигляді
будівельних матеріалів та
транспортних послуг на загальну суму 90
тисяч гривень, строком на десять років.
ОСОБА_12 позика була повернута ОСОБА_11
станом на 01.01.2005року частково, шляхом
відрахувань із його заробітної плати
на загальну суму 20740 грн. Після
реєстрації 03.12.2004 року шлюбу ОСОБА_11 з
позивачем ОСОБА_6 зобов»язання по
вказаному договору (позика), на
загальну суму 69256,47 грн. ОСОБА_6 та
ОСОБА_11 несли разом, як чоловік та
дружина. Факт надання позики ОСОБА_11 та
порядок розрахунку за договірним
зобов»язанням підтверджено довідкою
Лубенського ЛВУМГ від 31.01.2005року № 1094
(а.с.17), заявою ОСОБА_11 (а.с.12), угодою на
видачу довгострокової позики від 12.07.2000
року (а.с.16).

Дані обставини та докази,
які дослідженні в справі, суд вважає
такими, що мають суттєве значення при
визнанні спірного майна спільною
частковою власністю ОСОБА_6В (ОСОБА_13)
та ОСОБА_11 набутої за рахунок їх
спільної праці та коштів кожного.

Оцінюючи надані докази суд
приходить до висновку, що розмір частки
позивачки ОСОБА_6 у спільному будинку
доведено ступенем її участі працею та
розміром її особистих коштів, що
становить 104449, 75 грн. (57 292 грн. + 47157,75
грн.) Зазначений розмір особистих
коштів ОСОБА_6, вкладених у будівництво
спірного будинку, дає можливість
визнати майно об'єктом права спільної
часткової власності ОСОБА_6 та ОСОБА_11
та визначити розмір її частки
відповідно до заявлених позовних
вимог, оскільки загальна вартість
будинку на час введення його в
експлуатацію становила, відповідно до
технічного паспорту від 21.01.2002 року
(а.с.25), виготовленого КП "ОСОБА_10 МБТІ" -
93607 грн. А відповідно до довідки
головного архітектора м.Лубни від
05.10.1998 року (а.с.14), яка видана на початку
будівництва житлового будинку та
господарських будівель, орієнтована
вартість житлового будинку складає 102
тис. грн.

Таким чином, судом
встановлено, що позивач ОСОБА_6 вклала
своїх собистих коштів у будівництво
значно більшу суму грошей, ніж вартість
самого домоволодіння на час час
введення його в експлуатацію, тобто її
частка у будинку повинна бути більше,
ніж 3/4 частини. Крім цього, як вже раніше
судом зазначалось про те, що суду
надано докази, що позивач ОСОБА_6 вклала
свої особисті кошти у будівництво в
розмірі 104449, 75 грн., а ОСОБА_11 - шляхом
відрахувань із його заробітної плати -
20740 грн. Решта позики на суму 69256,47 грн.
віддавалась спільними коштами
подружжя ОСОБА_11 та ОСОБА_6 вже після
реєстрації 03.12.2004 року їх шлюбу. Отже,
враховуючи вищевикладені обставини та
перебуваючи в межах позовних вимог, суд
вважає, що спірне домоволодіння слід
визнати спільною частковою власністю
ОСОБА_6 та ОСОБА_11 і за ОСОБА_6 слід
визнати право власності на 3/4 частини
житлового будинку з надвірними
спорудами № 4 по вул.Олійниці в м.Лубни.

Відповідно до пункту 21 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 7
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді цивільних
справ» від 16 квітня 2004 року, якщо до
вирішення судом спору між
співвласниками житлового будинку
розмір часток у спільній власності на
земельну ділянку, на якій розташовані
будинок, господарські будівлі та
споруди, не визначався або вона
перебувала у користуванні
співвласників і ними не було досягнуто
угоди про порядок користування нею,
суду при визначенні частини спірної
ділянки, право на користування якою має
позивач (позивачі), слід виходити з
розміру його (їх) частки у вартості
будинку, господарських будівель та
споруд на час перетворення спільної
сумісної власності на спільну часткову
чи на час виникнення останньої.

За викладених обставин,
вирішуючи питання щодо визнання
житлового будинку з господарськими
будівлями спільною частковою
власністю та визнання права на частку в
майні та встановлення порядку
користування земельною ділянкою між
співвласниками, суд приймає до уваги
розмір частки позивача ОСОБА_6 Таким
чином земельну ділянку для будівництва
та обслуговування житлового будинку
площею 0,0973 га, яка розташована по вул.
Олійниці,4 в м. Лубни, Полтавської
області також слід визнати спільною
частковою власністю ОСОБА_6 та ОСОБА_11 і
визнати за ОСОБА_6 права власності на 3/4
частину вищезазначеної земельної
ділянки.

Щодо позовних вимог за
зустрічним позовом ОСОБА_7 суд зазначає
наступне.

Згідно норм ст.22 Кодексу
про шлюб та сім'ю УРСР , яка
кореспондується з нормами ст. 60
Сімейного Кодексу України майно,
нажите подружжям за час шлюбу, є його
спільною сумісною власністю.

Стаття 57 СК України
визначає перелік видів особистої
приватної власності одного із подружжя
та підстави її набуття.

Підстави набуття права
спільної сумісної власності подружжя ,
тобто перелік юридичних фактів, які
складають підстави виникнення права
спільної сумісної власності на майно
подружжя , визначені ст.. 60 СК України.

Таким чином, належність
майна до спільної сумісної власності
подружжя визначається не тільки фактом
придбання його під час шлюбу, але і
спільністю участі подружжя коштами або
працею в набутті майна. .

При вирішенні спору між
подружжям про майно, встановленню
підлягає обсяг спільно нажитого майна,
наявного на час припинення спільного
ведення господарства, та з'ясовуння
джерела і часу його придбання.

В судовому засіданні позивачем за
зустрічним позовом, ОСОБА_7 не доведено
належними та допустимими доказами її
участь спільною працею та спільними
сумісними коштами з ОСОБА_11 у набутті
спірного майна. Позовні вимоги
обґрунтовано лише свідоцтвом про
укладення шлюбу, копією паспорта та
усними поясненнями.

Твердження позивача,
ОСОБА_7, що до вересня 2004 року вона
підтримувала шлюбні стосунки з
ОСОБА_11, вела з ним спільне
господарство, разом проводили час та
сімейні свята та те, що спірне майно,
набуте нею та ОСОБА_11 за час шлюбу за
спільні кошти та є їх спільною сумісною
власністю, судом не може бути прийнято
до уваги, оскільки це суперечить
дослідженим у судовому засіданні
письмовим доказам та показанням
свідків.

На заперечення зустрічних позовних
вимог позивач за первісним позовом,
ОСОБА_6 надала суду копії закордонних
паспортів ОСОБА_11 та ОСОБА_13, з яких
вбачається, що у 1998році ОСОБА_11
протягом року перебував у Республіці
Казахстан. ОСОБА_6 біля 10 разів
приїздила до нього та вони обоє були
прийняті на тимчасовий облік в
Посольстві України в Республіці
Казахстан.

Наданими фотознімками з датою їх
створення, зафіксовано спільне
перебування ОСОБА_6 та ОСОБА_11 в
Республіці Казахстан, спільне
проведення сімейних свят та інше.

Досліджена судом домова книга
(а.с.27-29) містить відомості про те, що в
будинку №4 по вул, Олійниці, в м. Лубни
Полтавської області з 2000 року
зареєстровано дві особи, ОСОБА_13
(ОСОБА_11) та ОСОБА_11 практично
одночасно.

Крім того, на спростування вимог
позивача за зустрічним позовом ОСОБА_6
надала суду інші письмові докази, а
саме: -абонентську книжку Лубенського
виробничого управління
водопровідно-каналізаціного
господарства № 04/10540, в які зазначено,
що оплата за водопостачання за адресою
м.Лубни, вул. Олійниці,4 проводиться за 2
особи; -абоненською книжку по
розрахунку за електроенергію за
особовим рахунком № 50705 по споживачу
ОСОБА_11 за адресою м.Лубни, вул.
Олійниці,4;-розрахункову книжку за
користування природним газом за
особистим рахунком № 3709 по споживачу
ОСОБА_11 за адресою м.Лубни, вул.
Олійниці,4

Зазначені розрахункові книжки з
2001 року заповнені ОСОБА_6 (ОСОБА_13).
ОСОБА_12 обставина не заперечувалася
сторонами та іншими особами, що беруть
участь у справі.

Наявність шлюбних стосунків
ОСОБА_7 та ОСОБА_11 з 1998року, ведення
ними спільного господарство,
спростовується показаннями свідків
ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20,
ОСОБА_21, ОСОБА_22, які особисто знають
ОСОБА_6 та ОСОБА_11 ОСОБА_12 свідки
показали, що з 1998 року ОСОБА_6 та ОСОБА_11
стали проживати спільно як чоловік та
дружина та спільно розпочали
будівництво власного житла по вул.
Олійниці, 4 в м. Лубни, Полтавської
області. Будучи сусідами та знайомими
вказаних осіб, вони бачили, що
господарство за зазначеню адресою вела
ОСОБА_6, жодного разу за вказаною
адресою ОСОБА_7 не з»являлася.

Свідок ОСОБА_23, яка з 1998
року являється головою вуличного
комітету показала, що вона проводячи
опис жителів вулиці Олійниці у 1998році
познайомилася з ОСОБА_11 та ОСОБА_6
(ОСОБА_13), які на час перепису проживали
як чоловік та дружина. Крім того, свідок
зазначила, що в силу свого статусу та
характеру вона часто приходила до
вказаних людей без запрошення та була
свідком їх суто сімейних відносин. За
вказаною адресою ОСОБА_7 жодного дня не
проживала, буд-які роботи не проводила.

Свідок ОСОБА_19 показав
суду, що у 1998 році до нього як керівника
звернувся ОСОБА_11 з проханням надати
житло у зв»язку з тяжкими житловими
умовами. Своє прохання ОСОБА_11
мотивував тим, що він припинивши
спільне проживання зі своєю сім»єю та
залишивши їй усе своє майно, в тому
числі належні йому квартири, створив
нову сім»ю з ОСОБА_13 (ОСОБА_11) та
потребує житла. На його прохання йому
було надано позику на загальну суму 60
грн., згодом ще на 30 тис грн.. Позика була
надана будівельними матеріалами та
послугами. З 1998 року знає ОСОБА_11 та
ОСОБА_6 як чоловіка та дружину,
підтримуючи з ними дружні стосунки
часто заїздив до них у гості в будинок
по вул. Олійниці, 4 в м. Лубни. Жодного
разу у спірному будинку ОСОБА_7 не
бачив, вперше познайомився з нею на
похованні ОСОБА_11

Свідок ОСОБА_18 зазначив,
що він був знайомий з ОСОБА_11 з 1978р. та
підтримував з ним дружні стосунки до
кінця його життя. У 1998року разом з ним
перебував у відрядженні у Казахстані. З
ОСОБА_6 познайомився у 1998 році, коли та
приїздила до ОСОБА_11 Щоразу, коли
ОСОБА_6 приїздила до ОСОБА_24, вони
зустрічалися, оскільки вона привозила
йому передачу з дому. У спілкуванні між
собою ОСОБА_11 та ОСОБА_6 були як близькі
люди, ділили одну кімнату на двох, як
чоловік та дружина.

Свідок ОСОБА_17 пояснив,
що він з 1992 року був особистим водієм
ОСОБА_11 та знає, що з 1998 року останній
став проживати з ОСОБА_6 як чоловік та
дружина та разом з нею розпочав
будівництво спірного будинку. З цього
часу ОСОБА_11 жодних стосунків з ОСОБА_7
не підтримував, спільно не проживав.

Разом з тим, покази
свідків ОСОБА_25, ОСОБА_26Г, ОСОБА_27 суд не
може прийняти як доказ позовних вимог
позивача за зустрічним позовом,
оскільки жодних обставин, які
вказували б на спільне проживання,
ведення спільного господарства та
бюджету, а також спільне будівництво
спірного будинку наведено ними не було.
ОСОБА_12 свідки рідко спілкувалися з
ОСОБА_11 та ОСОБА_7, сімейні стосунки з
ними не обговорювали та не були
свідками ведення ними спільного
господарства, бюджету та будування
спірного будинку.

Судом роз'яснено
сторонам положення ст. ст. 10, 11, 57- 60 ЦПК
України та наслідки вчинення або не
вчинення процесуальних дій, а також
розгляд судом цивільних справ в межах
заявлених ними вимог і на підставі
наданих доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь справі, при цьому суд
приймає до розгляду тільки ті докази,
які мають значення по справі, однак
даним правом позивач за зустрічним
позовом скористався на власний розсуд,
клопотань про витребування доказів,
забезпечення доказів, призначення
експертизи не заявляв.

За вказаних обставин
правові підстави для задоволення
позовних вимог ОСОБА_7 відсутні,
оскільки відповідно до вимог ст.11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог
ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст.61 ЦПК
України. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може грунтуватись на
припущеннях.

Позивач ОСОБА_7 не довела
в судовому засіданні, що майно, а саме
житловий будинок з надвірними
спорудами № 4 по вул. Олійниці, в ОСОБА_28
належить їй на праві спільної сумісної
власності.

Позовні вимоги ОСОБА_7 про
визнання земельної ділянки площею 0, 0105
га для ведення особистого селянського
господарства розташованої по вул.
Олійниці,4 в м. Лубни, Полтавської
області спільною сумісною власністю
подружжя, суд вважає необґрунтованими,
оскільки спірну земельну ділянку
ОСОБА_11 отримав безоплатно у приватну
власність, використавши своє право на
приватизацію.

Земельна ділянка, в силу ст. ст. 81, 116
Земельного кодексу України, набута
ОСОБА_11 внаслідок безоплатної передачі
її одному з подружжя із земель
державної або комунальної власності, у
тому числі приватизації. ОСОБА_11,
використавши своє одноразове право на
безоплатну приватизацію землі
вказаного типу й виду, як то
передбачено Конституцією України, від
так дане майно є таким, що набуте за
особистим правом, яким в свою чергу
скористався останній та не являється
спільною сумісною власністю подружжя.

Даного виду земельні
ділянки віднесені до об»єктів права
спільної сумісної власності подружжя,
згідно із Законом України від 11.01.2011
року № 2913-VІ «Про внесення змін до ст. 61
Сімейного Кодексу України щодо
об»єктів права спільної сумісної
власності подружжя», що набрав
чинності 08.02.2011року.

ОСОБА_12 не має зворотної
дії в часі і не може бути застосований
до спірних правовідносин.

Суд також приймає до
уваги, що в судовому засіданні позивач
ОСОБА_7 підтвердила факт дарування
ОСОБА_11 належних йому квартир їй та
сину, ОСОБА_8, а також те, що у 2004 році між
нею та її колишнім чоловіком були
проведені взаємні розрахунки по майну.

Оцінюючи вищевикладене,
суд приходить до висновку, що між
ОСОБА_7 та ОСОБА_11 станом на 2004 рік було
проведено добровільний розподіл
спільного майна.

Відповідно до ст. 256 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Згідно ч.1 ст.261 ЦК України,
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Суд прийшов до висновку, що
клопотання представника позивача за
зустрічним позовом, ОСОБА_7 – ОСОБА_4
про застосування строку позовної
давності до позовних вимог позивача за
первісним позовом ОСОБА_6 не підлягає
задоволенню, оскільки спір між
сторонами про майно виник після
відмови Другої ОСОБА_10 державної
нотаріальної контори у видачі
свідоцтва про право спадщину 23.04.2013року
(лист № 02-14 від 23.04.2013 року).

Статтею 212 ЦПК України,
передбачено, що суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Виходячи з вищенаведених
обставин справи, а також діючого
матеріального закону, з урахуванням
загальних засад цивільного
судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3
Цивільного Кодексу України, а саме:
справедливості, добросовісності та
розумності, суд приходить до висновку,
що уточнені позовні вимоги ОСОБА_7 про
визнання майна спільною сумісною
власністю та про поділ спільного майна
подружжя задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.88 ЦПК
України, з відповідачів в рівних
частках на користь позивача ОСОБА_6
слід стягнути судовий збір в розмірі 889
грн. з кожного .

Керуючись ст. 58, 41 Конституції
України ,ст.ст.10, 15, 60, 88, 118, 119, 212-214 ЦПК
України, ст. 112 ЦК УРСР (1963 року), ст. 256, 328
Цивільного Кодексу України, ст. 17
Закону України «Про власність», ст. 24
Кодексу про шлюб та сім»ю України,
ст.ст. 60, 69, 70, 72 Сімейного Кодексу
України,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 про визнання нерухомого майна
спільною частковою власністю, визнання
права власності на частку -
задовольнити повністю .

Визнати житловий будинок з
надвірними спорудами № 4 по вул.
Олійниці в м. Лубни, Полтавської
області і земельну ділянку для
будівництва та обслуговування
житлового будинку площею 0,0973 га по вул.
Олійниці № 4 в м. Лубни Полтавської
області спільною частковою власністю
ОСОБА_6 та ОСОБА_11.

Визнати за ОСОБА_6 право
власності на 3/4 частини житлового
будинку та господарських споруд,
розташованих за адресою м. Лубни,
вулиця Олійниці № 4, Полтавської
області.

Визнати за ОСОБА_6 право
власності на 3/4 частини земельної
ділянки, загальною площею 0,0973 га. для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, розташованого по
вулиці Олійниці № 4 в місті Лубни
Полтавської області.

В задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9
про визнання майна спільною сумісною
власністю подружжя, розподіл майна
набутого в період шлюбу - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 з кожного на користь ОСОБА_6 по 889
гривень судового збору.

На рішення суду може бути
подана апеляційна скарга до
Апеляційного суду Полтавської області
протягом 10 днів з моменту проголошення
рішення.

Суддя Лубенського

міськрайонного
суду

ОСОБА_29